РІШЕННЯ

05.03.2015 р. ІМЕНЕМ УКРАЇНИ м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі

судді Корицької В.О.,

при секретарі Зоренко Т.О.,

з участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_1,

до ОСОБА_3,

про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому зазначив, що з 18.01.1974 р. перебуває в офіційно зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Мотивуючи позов вказав, що сторони проживають окремо з 2010 року, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Сім'я розпалась остаточно, тому примирення вважає неможливе. Спільних дітей сторони не мають.

У судовому засіданні 05.03.2015 р. позивач заявлений позов підтримав повністю та просив задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову ОСОБА_1, вважає його безпідставним. Мотивуючи зазначила, що викладені у позовній заяві обставини не є правдивими, оскільки сторони до сих пір проживають разом та підтримують нормальні сімейні відносини. /а.с. 32-33/

Вислухавши пояснення позивача і представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає за можливе визнати позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Згідно статті 51 Конституції України та статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примус до шлюбу не допускається.

У відповідності до норм частини третьої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість.

Згідно із статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Нормами статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно до норм статті 57 цього ж Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Зі змісту свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 вбачається, що 18.01.1974 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області зареєстрований шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що складено відповідний актовий запис № 69. /а.с. 8а/ Спільних дітей подружжя не має.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

У відповідності до норм статті 55 цього ж Кодексу дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Сторони припинили шлюбні відносини через те, що вони мають різні погляди на сімейне життя, обов'язки та побут. Подальше збереження шлюбу протирічить їхнім інтересам, умов для примирення немає.

За таких обставин, приймаючи до уваги обставини життя подружжя, суд урахувавши положення ст. 24 діючого Сімейного кодексу України, вважає за доцільне згідно норм ст. 112 цього ж Кодексу шлюб розірвати, оскільки подружні стосунки фактично припинились, сторони втратили повагу один до одного, збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, що має істотне значення у цій справі.

Крім того, при вирішенні даного позову, суд також виходить із ступеня конфліктних відносин подружжя та причин припинення шлюбних стосунків, а тому підстав для надання сторонам терміну на примирення відсутні, оскільки такі дії не зможуть привести до збереження сім'ї, а матимуть виключно формальний характер, що не допоможе зберегти сім'ю.

Оскільки позивач не заявляв вимоги про стягнення із відповідача судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим ст. 11 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно норм ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, ст.ст. 104, 105, 110, 112, 114, 115 Сімейного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 18.01.1974 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за актовим записом № 69 - розірвати.

Згідно до вимог ст. 115 Сімейного Кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної РАЦСу за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Шлюб припиняється у день набрання чинності даного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів із дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 (десяти) днів із дня отримання копії даного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О. Корицька