АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2020/15 Справа № 202/6667/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Слюсар Л. П. Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

30 березня 2015 року колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Куценко Т.Р.

при секретарі - Видюковій Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

17 червня 2014року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в розмірі 438 грн. 12 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2014 року та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів не знаходить передбачених законом підстав для їх задоволення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставі своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, районний суд прийшов до обґрунтованого висновку, що позивач посилався на норми ст.ст. 1046-1050 Цивільного кодексу, якими врегульовані суспільні відносини щодо договору позики, однак положення зазначених норм ЦК не поширюється на правовідносини, які склалися між сторонами, оскільки між сторонами виникли відносини щодо завдатку ст.570,571 ЦК України, що і доказувалося позивачем та його представником в судовому засіданні.

Виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до розписки від 25.12.2013 року, відповідач ОСОБА_3 отримала гроші в розмірі 400 доларів (в гривневому еквіваленті 3200 грн. ).

Відповідно до розписки від 02.01.2014 року, відповідач ОСОБА_3 отримала гроші в розмірі 4 600 дол. США (в гривневому еквіваленті 32480 грн.).

З матеріалів справи встановлено, що наприкінці 2013 року ОСОБА_3 запропонувала позивачу придбати у неї житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, за що попросила надати їй одразу половину домовленої суми грошей для підготовки документів з метою оформлення договору купівлі-продажу. ОСОБА_2 передав відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти 25.12.2013 року у розмірі 400 дол. США і 02.01.2014 року 4600 дол. США.

Відповідно до Висновку дільчого інспектора міліції СДІМ Індустріального РВ ДМУ Хобта Н.В. від 09.05.2014 року за заявою ОСОБА_2, в ході проведеної перевірки було встановлено, що зі слів заявника, 03.01.2014 року ОСОБА_2 придбав кімнату у гр. ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 за усною угодою про те, коли гр. ОСОБА_2 розрахується половиною суми, то гр. ОСОБА_3 зробить усі документи на його ім'я. Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь, суму у розмірі 68 071 грн. 93 коп., зокрема: сума основного боргу - 58 575 грн. 72 коп., інфляційні у сумі - 5 916 грн. 15 коп., 3% річних - 691 грн. 39 коп., проценти - 2 888 грн. 67 коп.; та судові витрати у розмірі 680 грн. 72 коп. з посиланням на ст.ст.1046-1050 ЦК України.

Згідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками,а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Однак як вбачається з матеріалів справи , між сторонами склалися правовідносини , які регулюються ст.ст.570-571 ЦК України, а саме щодо завдатку.

Отже відмовляючи в задоволені позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку,що правових підстав для стягнення суми позики з відповідача на його користь немає,оскільки в даному випадку ця сума є завдатком і на правовідносини між сторонами поширюються інші норми ЦК України.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

Т.Р. Куценко