УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,Касьяна О.П., Мостової Г.І.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 26 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати ОСОБА_7 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1, оскільки він понад шість місяців не користується нею без поважних причин.

На обґрунтування своїх вимог посилалась на ті обставини, що вона разом зі своїм сином ОСОБА_8 проживає у спірній квартирі, яка належить до державного житлового фонду, у квартирі зареєстрований відповідач, її брат ОСОБА_7, який у 1998 році разом з дружиною переїхав проживати у квартиру АДРЕСА_2, спірною квартирою не користується, комунальні платежі не сплачує, тому втратив право користування квартирою як особа, що тривалий час житлом не користується без поважних причин.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 26 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про задоволення позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не надала доказів на підтвердження своїх вимог та спростування доводів відповідача про те, що він не проживав у спірній квартирі з поважних причин, оскільки позивачка чинила йому перешкоди.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове, апеляційний суд виходив з того, що після одруження у 1998 році відповідач добровільно залишив спірну квартиру та разом із дружиною переїхав проживати в інше житлове приміщення, спочатку до найманого житла, а потім до квартири батьків дружини та тривалий час без поважних причин спірним житлом не користується, тому втратив право користування ним, що є підставою для задоволення позову.

З таким висновком апеляційного суду погодитись не можна, оскільки він ґрунтується на неповно досліджених обставинах справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно із законом, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами установлено, що квартира АДРЕСА_1 належить до державного житлового фонду, у якій зареєстровані позивачка ОСОБА_6, на яку відкрито особовий рахунок, її син - ОСОБА_8, відповідач ОСОБА_7 та його неповнолітній син - ОСОБА_9 (а. с. 16).

Однак ОСОБА_7 у цій квартирі не проживає.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції не виконав вимоги ст. 303 ЦПК України та не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції та його висновків про те, що відповідач не проживає у спірній квартирі з поважних причин, а позивачка чинить йому перешкоди у користуванні квартирою і підстави для визнання його таким, що втратив право користування житлом, відсутні, не навів мотивів на спростування цих обставин.

При цьому не перевірив, чи мав відповідач реальну можливість користуватись квартирою та його доводів про створення позивачкою перешкод у користуванні нею, не надав оцінки акту про неможливість проживання, не перевірив доводів відповідача та доказів про сплату ним комунальних послуг, а пославшись на те, що відповідач відсутній у спірній квартирі з квітня 1998 року, оскільки переїхав проживати до іншого житла, визнав його таким, що втратив право користування квартирою.

При цьому не врахував, що вибуття відповідача на інше постійне місце проживання може бути самостійною підставою для втрати ним права користування квартирою на підставі ст. 107 ЖК Української РСР, не надав належної оцінки цим обставинам, зробив передчасний висновок про задоволення позову, ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Невиконання судом апеляційної інстанції норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і є підставою для скасування ухваленого у справі судового рішення та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити частково, рішення апеляційного суду Чернігівської області від 26 грудня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 26 грудня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко О.П. Касьян Г.І. Мостова