УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом компанії «Норсон Інвестмент Корп.» до ОСОБА_3, треті особи: компанія «Avior Shipping Limited», ОСОБА_4, про визнання права власності на іпотечне майно та виселення; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до компанії «Норсон Інвестмент Корп.», треті особи: компанія «Avior Shipping Limited», ОСОБА_4, Київська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про визнання договору іпотеки недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, на рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 березня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року компанія «Норсон Інвестмент Корп.» звернулась до суду з вищевказаним позовом, просила визнати право власності на іпотечне майно - домоволодіння АДРЕСА_1, виселити з указаного будинку ОСОБА_3, ОСОБА_4 та інших осіб, які в ньому зареєстровані або проживають без реєстрації, вважати вимоги задоволеними в розмірі вартості іпотечного майна відповідно до акта оцінки майна. В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що у зв'язку з неналежним виконанням компанією «Avior Shipping Limited» договору позики від 15 грудня 2010 року та додаткової угоди № 1 від 27 жовтня 2011 року до нього відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку», умов договору іпотеки від 15 грудня 2010 року, укладеного між компанією «Норсон Інвестмент Корп.» та ОСОБА_3, та додаткового договору від 27 жовтня 2011 року про внесення змін до договору іпотеки має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - домоволодіння АДРЕСА_1.

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до компанії «Норсон Інвестмент Корп.» та просив визнати недійсними договір іпотеки від 15 грудня 2010 року та додатковий договір № 1 від 27 жовтня 2011 року про внесення змін до договору іпотеки. Обґрунтовував вимоги тим, що вказаний договір іпотеки був укладений без урахування вимог чинного законодавства щодо використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України. Крім того, договір іпотеки був укладений без згоди органу опіки та піклування, всупереч інтересам дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають у спірному домоволодінні.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07 березня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02 вересня 2013 року, позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості за договору позики від 15 грудня 2010 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В. К., за реєстровим № 5382, та додатковою угодою № 1 від 27 жовтня 2011 року до договору іпотеки в розмірі 1 217 840 дол. США, що еквівалентно 9 734 195 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за компанією «Норсон Інвестмент Корп.» права власності на домоволодіння АДРЕСА_1, загальною площею 585,5 кв. м, житловою площею 251 кв. м, яке складається з: жилого цегляного будинку - літ. А, гаража з терасою - літ. Б; огорожі - № 1-4; басейну - І, розташованого на земельній ділянці площею 890 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_1.

Виселено з домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_3, ОСОБА_4 та інших осіб, які зареєстровані або проживають без реєстрації у вказаному домоволодінні.

У зустрічному позові ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 16 січня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 березня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 02 вересня 2013 року залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 березня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка діяла в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, відхилено, рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 березня 2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 березня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 березня 2014 року і ухвалити нове рішення про відмову в позові компанії «Норсон Інвестмент Корп.» та задоволення зустрічного позову, посилаючись на невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову компанії «Норсон Інвестмент Корп.» у частині визнання за останньою права власності на житловий будинок в рахунок погашення заборгованості за договором позики на підставі договору іпотеки, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що у зв'язку з невиконанням боржником умов договору позики та додаткової угоди до нього виникла заборгованість в розмірі 1 784 522 дол. США, відповідно до п. 3.2 договору іпотеки іпотекодержатель вправі задовольнити вимоги шляхом передачі предмета іпотеки у його власність за вартістю предмета іпотеки, визначеною на підставі експертної оцінки, здійсненої суб'єктом підприємницької діяльності, визначеним за вибором іпотекодержателя, тому дійшов висновку про задоволення позову в цій частині.

Ухвалюючи рішення в частині виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають без реєстрації у вказаному домоволодінні, суди виходили з того, що обов'язкова письмова вимога іпотекодержателя звільнити житловий будинок протягом одного місяця з дня отримання такої вимоги, встановлена ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та передбачена лише у випадку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, крім того, компанія «Норсон Інвестмент Корп.» направила таку вимогу іпотекодавця, яку було проігноровано. Також суди дійшли висновку про те, що права неповнолітніх осіб, які проживають у спірному домоволодінні, не буде порушено у разі задоволення вимог про їх виселення, оскільки їх матері - третій особі в справі ОСОБА_4 - на підставі свідоцтва про право власності належить житловий будинок АДРЕСА_2 площею 748 кв. м, крім того, відповідно до наданої іпотекодавцем інформації під час підписання договору іпотеки в спірному домоволодінні були зареєстровані лише ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відмовляючи в зустрічному позові, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов висновку про те, що посилання ОСОБА_3 на кредитування в іноземній валюті, як на підставу визнання недійсними оскаржуваних договору іпотеки та додаткового договору до нього, є необґрунтованими.

Судами встановлено, що 15 грудня 2010 року між компанією «Норсон Інвестмент Корп.» та компанією «Avior Shipping Limited» в особі директора ОСОБА_3 було укладено договорів позики за умовами якого компанія «Avior Shipping Limited» отримала позику в розмірі 1 350 000 дол. США зі сплатою 18 % річних за користування коштами строком повернення до 15 червня 2012 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за договором позики, між компанією НОРСОН ІНВЕСТМЕНТС КОРП. та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К. за реєстровим № 5382, на підставі якого ОСОБА_3 передав в іпотеку компанії «Норсон Інвестмент Корп.» належний йому на праві власності будинок з господарськими спорудами та будівлями по АДРЕСА_1, загальною площею 585,5 кв. м, жилою площею 251 кв. м, розташований на земельній ділянці площею 890 кв. м.

27 жовтня 2011 року між компанією «Норсон Інвестмент Корп.» та ОСОБА_3 було укладено додатковий договір до договору іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К. за реєстровим № 3334, яким внесено зміни до п. 1.2 договору іпотеки щодо збільшення забезпечених за договором позики зобов'язань до 1 700 000 дол. США, (т. 1, а. с. 6-13).

У п. 2.3.18 договору іпотеки зазначено, що договір укладено за згодою дружини іпотекодавця - ОСОБА_4, яка посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К. за реєстровим № 5381.

Відповідно до п. 3.1 договору іпотеки право іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за цим договором, яке виникає у іпотекодержателя, зокрема, у випадку невиконання позичальником своїх зобов'язань перед іпотекодержателем за договором позики; п. 3.2.1 договору іпотеки включає в себе застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя.

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечені іпотекою вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Частиною 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Станом на 15 червня 2012 року позику не повернуто, заборгованість склала 1 784 522,00 дол. США, з яких: сума позики - 1 602 910,00 дол. США, проценти за користування - 181 612,00 дол. США.

Згідно з висновком незалежної оцінки, проведеної приватним підприємством «Оціночна компанія «Верта» на замовлення іпотекодержателя, ринкова вартість житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями по АДРЕСА_1 станом на 17 вересня 2012 року становить 9 734 195 грн, що еквівалентно 1217 840 дол. США (т. 1, а. с. 225-48).

Крім того, відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 03 лютого 2011 року, ОСОБА_4 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_2 на приватній земельній ділянці площею 0,0623 га. (т. 1, а. с. 174-176).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з п. 3.1 договору іпотеки іпотекодержатель має право задоволення своїх вимог за цим договором, яке виникає у іпотекодержателя у випадку невиконання позичальником своїх зобов'язань перед іпотекодержателем за договором позики, у випадку невиконання іпотекодавцем своїх зобов'язань за цим договором та в інших випадках, передбачених цим договором.

Звернення стягнення і реалізація предмета іпотеки здійснюється шляхом позасудового врегулювання або в примусовому порядку. Іпотекодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки (п. 3.2 договору іпотеки).

Відповідно до п. 3.2.1 договору іпотеки позасудове врегулювання здійснюється шляхом використання цього нотаріально посвідченого застереження у договорі або шляхом укладення між іпотекодержателем та іпотекодавцем договору про задоволення вимог іпотекодержателя, якими передбачається: передача предмета іпотеки у власність іпотекодержателя, продаж від імені іпотекодержателя предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві у порядку, визначеному чинним законодавством України, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно зі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя (ч. 2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду (ч. 2 ст. ст. 40 Закону України «Про іпотеку»).

За таких обставин суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову, та про наявність підстав для визнання за іпотекодержателем права власності на іпотечне майно і виселення з будинку відповідача та інших осіб, які проживають та зареєстровані в ньому.

Доводи касаційної скарги про порушення судами норм матеріального та процесуального права зводяться до переоцінки доказів та є безпідставними, не спростовують висновків судів та не дають підстав для скасування оскаржуваних рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 березня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

В.П. Гончар

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук