Номер провадження: 22-ц/785/3592/15
Головуючий у першій інстанції Донцов Д. Ю.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Короткова В.Д., Комаровської Н.В.

з участю секретаря - Абалдової О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу за договорами позики, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6, діючої в інтересах відповідача ОСОБА_5 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2014 року, -

встановила:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом про стягнення боргу за договорами позики і в обґрунтування позовних вимог посилались на те, що 23 січня 2011 року ОСОБА_2 за договором позики ,укладеного із ОСОБА_4 передала, а ОСОБА_4 отримав 224000,00 грн. для особистих та підприємницьких цілей ,що підтверджується написаною особисто ОСОБА_4 розпискою .

16 січня 2011 року за договором позики укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , позивач ОСОБА_3 передав ,а ОСОБА_4 отримав 440000,00 грн., що підтверджується розпискою, підписаною ОСОБА_4.

10 жовтня 2011 за договором позики укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , позивач ОСОБА_3 передав ,а ОСОБА_4 отримав 2280000,00 грн. що підтверджується розпискою ,підписаною ОСОБА_4.

12 жовтня 2011 року за договором позики укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,позивач ОСОБА_3 передав ,а ОСОБА_4 отримав 390000,00 грн.,строком повернення до 15.12.2011 року , що підтверджується розпискою, підписаною ОСОБА_4.

Свої зобов'язання по погашенню позики , відповідач ОСОБА_4 не виконав.

На час укладення договорів позики ОСОБА_4 перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_5

Позивачі просили суд стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договорами позики у розмірі 224000,00 гривень та на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у розмірі 3 110 000,00 гривень.

Рішення ухвалено у відсутність сторін.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2014 року позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволено у повному обсязі.

Стягнуто на користь ОСОБА_2 солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість за договором позики у розмірі 224 000,00 гривень .

Стягнуто на користь ОСОБА_3 солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість за договором позики у розмірі 3 110 000,00 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19.02.2015 року заяву відповідача ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6, діючої в інтересах відповідача ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_6, діючої в інтересах відповідача ОСОБА_5 підлягає відхиленню, а заочне рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції задовольняючи позов виходив з того, що позивачі за договорами позики ,через невиконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань по погашенню позики набули право вимоги , а відповідачі повинні відшкодувати заборгованість за договорами позики.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 січня 2011 року між ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір позики , відповідно до якого ОСОБА_4 отримано в борг 224000,00 грн. для особистих та підприємницьких цілей, про що відповідач видав позивачу розписку (а.с.12).

16 січня 2011 року між ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір позики , відповідно до якого ОСОБА_4 отримав в борг 440000,00 грн. , для особистих та підприємницьких цілей , про що відповідач видав позивачу розписку (а.с.11).

10 жовтня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір позики ,відповідно до якого ОСОБА_4 отримав в борг 2280000,00 грн. для особистих та підприємницьких цілей, про що відповідач видав позивачу розписку (а.с.9).

12 жовтня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір позики ,відповідно до якого ОСОБА_4 отримав в борг 390000,00 грн. для особистих та підприємницьких цілей, строком повернення до 15.12.2011 року , про що відповідач видав позивачу розписку (а.с.10).

Відповідно до пояснень сторін вбачається,що ОСОБА_4 свої зобов'язання по погашенню позики не виконав .

Відповідно до ч. 3 ст. 61 Сімейного кодексу України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

На час укладення договорів позики відповідач ОСОБА_4 перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_5,що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 (а.с.13)

Відповідно до пояснень представників сторін наданих ними колегії суддів вбачається , що ОСОБА_5 на час укладення договорів позики не працювала ,самостійного доходу не мала.

Матеріали справи не містять докази отримання ОСОБА_5 самостійного доходу .

Суд першої інстанції вірно ,посилаючись на вимоги ч.3 ст.368 ЦК України встановив , що отримані за договорами позики ОСОБА_4 кошти є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до наданих представником позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3- ОСОБА_7 пояснень колегії суддів та наданих представником у спростування доводів апеляційної скарги Статуту ТОВ "УТК КРОСТ", довідок з Державної реєстраційної служби України,договору купівлі-продажу від 11.03.2014 р. вбачається, що відповідач ОСОБА_4 , відповідно до Статуту ТОВ "УТК КРОСТ" є одним із засновників підприємства. За час отримання значної суми за договорами позики ,статутний капітал підприємства не збільшувався. Його дружина ОСОБА_5, не працює, проте у 2014 році,відповідно до договору купівлі-продажу від 11.03.2014 року придбала нерухомість на значну суму,що свідчить про отримання та використання ОСОБА_4 коштів за договорами позики в інтересах сім'ї.

Суд першої інстанції з врахуванням того, що відповідачі є подружжя, ОСОБА_4 за договорами позики отримував кошти для особистих потреб та для здійснення підприємницької діяльності , відповідач ОСОБА_5 не працювала , самостійного доходу не мала, у 2014 році здійснила правочин по придбанню нерухомості на значну суму, з врахуванням вимог ст.65 СК України ,ст.ст. 625, 1049 ЦК України вірно встановив ,що відповідачі мають відповідати по зобов'язанням за договорами позики солідарно.

Суд першої інстанції повно встановив фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів, вірно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин та з урахуванням зібраних доказів дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Не заслуговують на увагу посилання представника відповідача ОСОБА_5-ОСОБА_6 наданих нею колегії суддів на те, що квартира у 2014 році була придбана ОСОБА_5 на кошти отриманні ОСОБА_5 від надання в оренду нерухомого майна, належного ОСОБА_5 та на кошти отримані за договорами позики укладених з іншими особами та на кошти батьків , оскільки всупереч до вимог ст.60 ЦПК України , матеріали справи не містять ,а представником ОСОБА_6 таких доказів у підтвердження своїх посилань не надано.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того, що відповідач ОСОБА_5 не знала про укладені її чоловіком договори позики та згоди на їх укладення не надавала не заслуговують на увагу , оскільки відповідно до ст. 65 СК України , при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Обов'язковість у наданні згоди подружжя чи співвласника майна чинним законодавством передбачено лише при розпорядженні майном. Договори позики не скасовані та не визнані не дійсними. Матеріали справи не містять , а ОСОБА_5 всупереч до вимог ст. 60 ЦПК України не надані докази того,що ОСОБА_5 не могла знати та не знала про укладені її чоловіком договори позики.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того,що ОСОБА_5 є неналежним відповідачем , оскільки ОСОБА_5 є дружиною відповідача ОСОБА_4, кошти отримані ОСОБА_4 за договорами позики є спільною сумісною власністю подружжя ,тому позивачі обґрунтовано пред'явили позов до відповідачів, зокрема ОСОБА_5

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо невідповідності договорів позики чинному законодавству , оскільки ОСОБА_5 не оскаржені договори позики, які на час вирішення спору є дійсними не скасовані .

За таких підстав, відповідно до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, апеляційна скарга представника ОСОБА_6, діючої в інтересах відповідача ОСОБА_5 підлягає відхиленню, а заочне рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6, діючої в інтересах відповідача ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

В.Д. Коротков

Н.В. Комаровська