Справа № 192/276/15-ц
Провадження № 2/192/208/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" березня 2015 р. СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Омелюх В.М.,

при секретарі - Савчукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт.Солоне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої злочином,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої злочином.

На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2015 року неповнолітній ОСОБА_2 був визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та засуджений до кримінальної відповідальності за вчинену ним з домоволодіння, яке належить їй та розташоване по АДРЕСА_1, крадіжку грошових коштів 10 травня 2014 року близько 16 години - в сумі 200 гривень, а 13 травня 2014 року близько 17 години - гаманця вартістю 75 гривень з грошовими коштами у розмірі 1500 гривень, внаслідок чого спричинив їй матеріальні збитки на суму 1775 гривень, з яких в подальшому було повернуто їй лише 200 гривень.

Крім цього, зазначає, що відповідач ОСОБА_2 є неповнолітнім, у зв'язку з чим згідно ст.1179 ЦК України заподіяна ним шкода підлягає відшкодуванню ним особисто. Оскільки після постановлення вироку суду в добровільному порядку він спричинену злочином шкоду їй не відшкодував, вона змушена звернутися з даним позовом до суду. Прохала стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 1575 гривень в примусовому порядку за рішенням суду, а у разі відсутності у нього як неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, то стягнути заподіяну шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі його матері ОСОБА_3.

Позивачка, представник позивача, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи (а.с.15,18), в судове засідання не з'явились. Згідно поданої до суду письмової заяви представник позивача, який згідно довіреності має всі повноваження сторони у справі (а.с.6),прохала розглядати справу за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та прохала їх задовольнити (а.с.28) .

Відповідач ОСОБА_2 та його законний представник ОСОБА_3, які про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.16,17,22,23), в судове засідання не з'явились, надавши письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнали та не заперечували проти їх задоволення (а.с.27).

В зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи та подали заяви щодо розгляду справи у їх відсутність, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу по наявним у справі доказах.

Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Суд, дослідивши наявні у справі докази та матеріали кримінального провадження, приходить до наступного.

У відповідності до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом.

Судом встановлено, що вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2015 року, який набрав законної сили 21 лютого 2015 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, тобто таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло (а.с.7-9).

Вироком суду встановлено, що засуджений ОСОБА_2, будучи неповнолітнім, з належного ОСОБА_1 домоволодіння по АДРЕСА_1, куди проник через незаперті вхідні двері, скориставшись відсутністю ОСОБА_1, яка знаходилася на огороді, 10 травня 2014 року близько 16-ї години вчинив крадіжку з гаманця, який зберігався в гардеробі в гостинній кімнаті домоволодіння, грошей в сумі 200 гривень, а 13 травня 2014 року близько 17-ї години при аналогічних обставинах - в кімнаті домоволодіння з полиці гардероба таємно повторно викрав гаманець вартістю 75 гривень з грошима в сумі 1500 гривень та двома пластиковими картками "Приватбанк", на яких відсутні кошти, після чого пройшов до спальні (іншої кімнати), де зі столу таємно повторно викрав мобільний телефон "Сіменс А-52" з зарядним пристроєм вартістю 250 гривень і сім картою оператора "Київстар" вартістю 15 гривень, які належать ОСОБА_4, чим завдав матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_1 на загальну суму 1775 гривень, а потерпілій ОСОБА_4 - на суму 265 гривень. (а.с.7-9).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, при цьому постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою (ст. 61.ч.4 ЦПК України).

Таким чином, суд вважає доведеним факт заподіяння позивачу ОСОБА_1 матеріальної шкоди на суму 1775 гривень саме протиправними діями відповідача ОСОБА_2

Положеннями ст.22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, при цьому збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, при цьому збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, як на день скоєння кримінального правопорушення, так і на день розгляду цивільної справи судом є неповнолітньою особою (а.с.7-9,26), яка відповідно до ч.3 ст.33 ЦК України несе відповідальність за шкоду, завдану нею іншій особі, відповідно до ст.1179 ЦК України, якою встановлено, що неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах, а у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками, якщо вони не доведуть, що шкоду було завдано не з їхньої вини. Обов'язок батьків відшкодовувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.

В пункті 6 постанови Пленуму ВСУ від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" також зазначено, що шкода, заподіяна неповнолітнім віком від 15 до 18 років, відшкодовується самим заподіювачем. Якщо в останнього немає майна або заробітку, достатнього для відшкодування заподіяної ним шкоди, відповідний обов'язок покладається на його батьків (усиновителів) або піклувальників за умови їх винної поведінки, що сприяла виникненню шкоди. Цей їх обов'язок припиняється при досягненні заподіювачем повноліття або появи в нього майна чи заробітку, достатніх для відшкодування шкоди.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу протиправними діями відповідача завдано матеріальної шкоди на суму 1775 гривень 00 копійок, з яких до розгляду позову судом частково відшкодовано шкоду лише в сумі 200 гривень, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача матеріальної шкоди в сумі 1575гривень.

Оскільки судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_2 не має самостійного заробітку чи іншого прибутку, не є власником будь-якого майна, достатнього для відшкодування шкоди, а його матір'ю є ОСОБА_3, яка приймає участь у справі як законний представник неповнолітнього відповідача ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження останнього (а.с.26), то ця шкода підлягає відшкодовуванню його батьками, тобто його матір'ю - ОСОБА_3, при цьому вказаний обов'язок припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.

Крім цього, в зв'язку із задоволенням позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки позивач при зверненні з позовом до суду звільнений від цих витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 1166, 1179, 1180, 1192, 1193 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 61, 81, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої злочином задовольнити.

Стягнути з неповнолітнього ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану злочином матеріальну (майнову) шкоду у розмірі 1575 (одна тисяча п'ятсот сімдесят п'ять) гривень 00 копійок.

Стягнути з неповнолітнього ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

У разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_2 майна, достатнього для відшкодування завданої злочином шкоди, стягнути на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду в розмірі 1575 (одна тисяча п'ятсот сімдесят п'ять) гривень 00 копійок та на користь держави судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі з його матері ОСОБА_3, обов'язок якої по відшкодуванню шкоди припиняється після досягнення неповнолітнім ОСОБА_2, яким завдано шкоду, повноліття або коли він до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: суддя