справа № 619/320/15-ц
провадження 2/619/534/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2015 року Дергачівський районний суд Харківської області

в складі: головуючого судді - - Остропілець Є.Р.

при секретарі - - Дмитриченкової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дергачі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 «Про визнання права власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями в порядку спадкування за законом»,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся з позовом в Дергачівський районний суд Харківської області до ОСОБА_4 про визнання права власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями в порядку спадкування за законом, що розташовані АДРЕСА_1

В підтвердження позову ОСОБА_3 посилається на те, що згідно довідки КП технічної інвентаризації «Інвенрос» від 21.01.2015 року її матері ОСОБА_4 на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Цей житловий будинок з надвірними будівлями належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Дергачівської міської Ради 09.06.1981 р.

Вищезазначений житловий будинок з надвірними будівлями був побудований її батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на спільні кошти та сумісними зусиллями в період зареєстрованого шлюбу (який був зареєстрований 17 липня 1958 року).

Батько позивачки ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року і на день смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Спадщину після смерті ОСОБА_6 у встановлений законом шестимісячний строк прийняла його дружина ОСОБА_4 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, яка мешкала та була зареєстрована, разом зі спадкодавцем у зазначеному житловому домі, сплачувала платежі за бкдинок та користувалася речами померлого.

ОСОБА_3 вказує, що вона також прийняла спадщину після смерті її батька ОСОБА_6 у встановлений законом шестимісячний строк шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, взяв собі після смерті батька речі померлого: зварювальний апарат, столярний станок (циркулярка), молотки, ручні пилки по дереву, палатку, спальний мішок та інші речі. Також на 40 днів після смерті батька ОСОБА_3 роздала друзям батька та сусідам його носильні речі. Усі ці обставини можуть підтвердити в судовому засіданні свідки.

Таким чином враховуючи, що вищезазначений будинок з надвірними будівлями був побудований її батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на спільні кошти та сумісними зусиллями в період зареєстрованого шлюбу, то згідно ст. 60 Сімейного Кодексу України вищезазначений житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя, а ОСОБА_6 належить ? частина цього будинку. Тому після смерті ОСОБА_6 , позивачки та її матері ОСОБА_4 належить по ? частині будинку (? : 2 = ?).

Спадщину після смерті батька ОСОБА_3 не оформляла у зв'язку з тим, що її мати ОСОБА_4 ніколи ніяким чином не перешкоджала реалізації її прав власності на будинок та завжди визнавала її право на належну мені частку будинку після смерті батька.

Але на початку 2015 року ОСОБА_3 стало відомо, що її мати ОСОБА_4 планує продаж вищезазначеного будинку.

ОСОБА_3 просить визнати за нею права власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Позивачка ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, в заяві просила заслухати справу у її відсутність, на задоволенні позову наполягає.

Представник відповідача ОСОБА_9 в судове засідання не з'явилася, в заяві просила заслухати справу без її присутності, але надає заперечення на позову заяву

В своїх запереченнях вказує, що ОСОБА_4 є власником всього спірного будинку на підставі чинного свідоцтва про право особистої власності від 09.06.1981 року. В свою чергу, видачі цього свідоцтва передувало рішення виконкому Дергачівської районної ради народних депутатів від 10.02.1981 року про дозвіл на приймання до експлуатації самовільного будинку, а також наказ № 221 від 01.11.1971 року про виділення земельної ділянки під забудову будинку. Після смерті чоловіка відповідачки на її ім'я було отримано свідоцтво про право на спадщину після смерті чоловіка (копія додаткового свідоцтва залучається).

В спадкову масу за цим свідоцтвом спірна нерухомість не потрапила, оскільки нотаріус оцінив її як власність, набуту не подружжям, а особисто відповідачем, оскільки саме їй єдиноособово було виділену відповідну земельну ділянку як члену трудового колективу для будівництва будинку, надалі їй особисто як забудовнику видане рішення про прийняття в експлуатацію та свідоцтво про власність. Проте, саме по собі свідоцтво про спадщину на ім'я відповідачки свідчить про те, що спадщину прийняла не позивач, а відповідач і в разі доповнення спадкової маси іншим майно, відповідачу належить видати додаткове свідоцтво про спадщину на таке додаткове майно.

Позивач не була зареєстрована в зазначеному будинку на час відкриття спадщини, а підтвердженням того, що вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном називає отримання деяких речей померлого. Крім того, що цей факт не є доказом прийняття в управління та володіння спадкового майна, він доказово ніяк не підтверджений.

Відповідно п. 3.3 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов'язаних в вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя «Слід зазначити, що Цивільний кодекс УРСР 1963 року (далі - ЦК УРСР) передбачав фактичне прийняття спадщини, відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном.

. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Відповідно до п. 3.4. Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов'язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право 11 спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя Відповідно до частини першої статті 549 ЦК УРСР, прийняття спадщини могло і підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння юбковим майном. Разом з тим, сам по собі факт проживання в іншій частині будинку, виділеній в натурі, зберігання відсутньою особою реєстрації (прописки) у спадковій частині будинку не вважається прийняттям спадщини.

Також доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічний паспорт, реєстраційний талон) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються нотаріусом з врахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і за відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Слід зазначити, що ці положення цивільного законодавства щодо встановлення факту прийняття спадщини можуть застосовуватись лише до спадщини, яка відкрилась до набрання чинності новим ЦК.

В силу реєстрації свого місця проживання на час смерті спадкодавця разом із ним (копія паспорту залучена раніше) та за наявності доказів утримання спадкового майна у вигляді квитанцій про оплату комунальних послуг та розрахункових книжок, єдиною собою, яка прийняла спадкове майно у володіння після смерті ОСОБА_6, є саме його дружина - відповідач по цій справі.

Відповідно до статті 549 ЦК УРСР «спадщина вважається прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном.»

Відповідно до ч. З ст. 1268 ЦК України: «Спадкоємець, який постійно проживав разом із падкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.»

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає в позові необхідно відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 є власником всього спірного будинку на підставі чинного свідоцтва про право особистої власності від 09.06.1981 року. В свою чергу, видачі цього свідоцтва передувало рішення виконкому Дергачівської районної ради народних депутатів від 10.02.1981 року про дозвіл на приймання до експлуатації самовільного будинку, а також наказ № 221 від 01.11.1971 року про виділення земельної ділянки під забудову будинку. Після смерті чоловіка відповідачки на її ім'я було отримано свідоцтво про право на спадщину після смерті чоловіка (копія додаткового свідоцтва залучається).

В спадкову масу за цим свідоцтвом спірна нерухомість не потрапила, оскільки нотаріус оцінив її як власність, набуту не подружжям, а особисто відповідачем, оскільки саме їй єдиноособово було виділену відповідну земельну ділянку як члену трудового колективу для будівництва будинку, надалі їй особисто як забудовнику видане рішення про прийняття в експлуатацію та свідоцтво про власність. Проте, саме по собі свідоцтво про спадщину на ім'я відповідачки свідчить про те, що спадщину прийняла не позивач, а відповідач і в разі доповнення спадкової маси іншим майно, відповідачу належить видати додаткове свідоцтво про спадщину на таке додаткове майно.

ОСОБА_3 не була зареєстрована в зазначеному будинку на час відкриття спадщини, а на підтвердження того, що вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном отримання деяких речей померлого будь-яких доказів суду не надала.

Відповідно п. 3.3 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов'язаних в вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя «Слід зазначити, що Цивільний кодекс УРСР 1963 року (далі - ЦК УРСР) передбачав фактичне прийняття спадщини, відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном.

. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття

спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути:

- довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування г те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним;

- довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню;

- копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини;

- запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець

постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі);

- інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.».

Відповідно до п. 3.4. Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій,

пов'язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право 11 спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя Відповідно до частини першої статті 549 ЦК УРСР, прийняття спадщини могло і підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння юбковим майном. Разом з тим, сам по собі факт проживання в іншій частині будинку, виділеній в натурі, зберігання відсутньою особою реєстрації (прописки) у спадковій частині будинку не вважається прийняттям спадщини.

Також доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічний паспорт, реєстраційний талон) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються нотаріусом з врахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і за відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Слід зазначити, що ці положення цивільного законодавства щодо встановлення факту прийняття спадщини можуть застосовуватись лише до спадщини, яка відкрилась до набрання чинності новим ЦК.

В силу реєстрації свого місця проживання на час смерті спадкодавця разом із ним (копія паспорту залучена раніше) та за наявності доказів утримання спадкового майна у вигляді квитанцій про оплату комунальних послуг та розрахункових книжок, єдиною собою, яка прийняла спадкове майно у володіння після смерті ОСОБА_6 є саме його дружина - відповідач по цій справі.

Підставою позовних вимог ОСОБА_3 вказує, що має право на спадщину , після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

З цього часу обставини не змінилися, а тому з часу смерті батька позивач знала про своє право на спадщину, але протягом встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності вона не зверталась ні до нотаріальної контори, ні до суду про прийняття спадщини , після смерті батька.

Згідно ст. 261 ЦК України …перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст.. 276 ч.4 ЦК України …сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові.

Керуючись ст.ст. 10-11, 58-60, 209-215 ЦПК України, ст.. 549 ЦК України / в редакції 1963 року/, ст.ст. 257, 261,276,1268, 1270,1272 ЦК України суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в судову палату по цивільних справах апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Є.Р. Остропілець