Справа № 522/5312/15-ц
Провадження по справі № 2/522/5323/15
УХВАЛА

02 квітня 2015 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Ільченко Н.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з аліментів за договором про виховання та утримання дитини -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з аліментів за договором про виховання та утримання дитини за період з вересня 2014 року по лютий 2015 року у сумі 204 487,91 грн..

01 квітня 2015 року представник позивача ОСОБА_3 подав адресовану суду свою письмову заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль BMW X5, державний номер ВН 6637ВК, 2007 року виготовлення, податковий номер НОМЕР_1, та на автомобіль SAAB 9-5 GE, д/н 88896ОВ, 1999 року виготовлення, податковий номер НОМЕР_1, що належать ОСОБА_2.

Мотивуючи цю заяву представник позивача зазначає, що з моменту укладання Договору від 27 серпня 2011 року відповідач неодноразово та на протязі тривалого часу ухилявся від виконання його умов, та відмовлявся сплачувати аліменти на утримання дитини. Позивач був змушений стягувати аліменти у примусовому порядку. Цей факт доведений наявними у справі виконавчими написами нотаріусу, а також рішенням апеляційного суду Одеської області від 15 квітня 2014 року, на підставі яких з відповідача проводилось стягнення аліментів у примусовому порядку. З тексту цих документів вбачається, що на час їх складання, заборгованість сягала багатьох місяців. Так, виконавчий напис від 20 квітня 2012 року був виданий про стягнення заборгованості за період з вересня 2011 року по квітень 2012 року (тобто за вісім місяців), виконавчий напис від 23 серпня 2012 року - про стягнення аліментів з травня 2012 року по серпень 2012 року (тобто за чотири місяці). Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15 квітня 2014 року з відповідача були стягнуті аліменти за період липень листопад 2013 року, січень 2014 року (тобто за шість місяців). Також, навіть після відкриття виконавчого провадження відповідач продовжував ухилятися від своєчасного виконання своїх аліментних зобовязань, що призводило до необхідності проводити розшук та подальший арешт його майна. З огляду на це у представника позивача є всі підстави для припущення, що й по даній справі відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду своєчасно, що призведе до затягування строків отримання аліментів, фактичного зменшення їх розміру через інфляцію, та, відповідно до порушення прав дитини на належне утримання. Крім того, в усному порядку відповідач повідомив, що не збирається виплачувати аліменти у встановленому Договором розмірі, оскільки теперішній курс гривні до долара його не влаштовує, та він буде платити за курсом 8.00 гривень за долар США, хоча абзацом 2 пункту 3 Договору прямо та однозначно передбачено корегування суми до сплати «в разі зміни офіційного курсу долару США».

Відповідно до п. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, згідно п. 3 ст. 151 ЦПК України.

Як розяснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява задоволенню не підлягає, оскільки в заяві не зазначено обставин, які дають підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову, зробить неможливим виконання рішення суду.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що забезпечення позову у спосіб, про який просить представник позивача не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя Н.А. Ільченко

02.04.2015