Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/1490/15 Головуючий у 1-й інстанції: Хандурін В.В.
Суддя-доповідач: Сапун О.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.,

суддів: Краснокутської О.М.

Сапун О.А.,

при секретарі: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 31 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Відділ державної виконавчої служби Добропільського міськрайонного управління юстиції, про стягнення пені внаслідок несплати аліментів на дитину,-

ВСТАНОВИЛА :

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: ВДВС Добропільського МРУЮ, про стягнення заборгованості по аліментах та пені внаслідок несплати аліментів на дитину.

В судовому засіданні уточнила заявлені вимоги і просила суд стягнути з ОСОБА_2 неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, що складає загальну суму 535 113, 17 грн. ( а. с. 50-57 ).

Позов обґрунтовувала тим, що з 11.09.1999 року перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Добропільського міського суду від 16.11.2000 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі ? частини усіх видів заробітку, починаючи з 01.11.2000 року до повноліття дитини.

Рішенням цього ж суду від 15.05.2014 року розмір стягуваних аліментів зменшено до 1/6 частини.

Відповідач належним чином зобов'язання по сплаті аліментів не виконував, внаслідок чого у період з 28.09.2008 року по 15.05.2014 року має заборгованість у сумі 68 657 грн. 77 коп., що підтверджується довідкою відділу державної виконавчої служби Добропільського міського управління юстиції № 301-3.

Прострочення сплати аліментів складає 2011 днів.

Посилаючись на статтю 196 Сімейного кодексу України, просила стягнути з ОСОБА_2 пеню у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, за період з 28.09.2008 року по 11.03.2014 року, на загальну суму 535 113,17 грн.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 31 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 пеню в сумі 53 511 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_2 в особі представника - ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, тяжке майнове становище відповідача, просив рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 31 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 пеню за несплату аліментів у розмірі 10 000 грн.

Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну територіальної підсудності судових справ, підсудність даної справи визначено апеляційному суду Запорізької області.

У судове засідання апеляційного суду Запорізької області учасники процесу не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень. Апелянт та його представник про причини неявки суд не сповістили. ОСОБА_3 звернулася з клопотанням про розгляд справи у її відсутності.

За таких обставин колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності, як то передбачено частиною 2 статті 305 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у відповідності до статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 1 статті 307, статтею 308 ЦПК України передбачено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін, якщо визнає, що його постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.09.1999 року, від якого мають сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з матір'ю ОСОБА_3 ( а. с. 6-8,15 ).

Постановою судді Добропільського міського суду від 16.11.2000 року з ОСОБА_2 на користь позивачки були стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі ? частини усіх видів заробітку, починаючи з 01.11.2000 року до повноліття дитини ( а. с. 9 ).

Виконавчий лист № 2-1527 від 16 листопада 2000 року про стягнення аліментів з 2003 року перебуває на примусовому виконанні до відділу державної виконавчої служби Добропільського міськроайонного управління юстиції.

Станом на 28 вересня 2008 року він мав заборгованість 12 303 грн. 36 коп., а станом на 15 травня 2014 року заборгованість по аліментах зросла до 68 657 грн. 77 коп. (а. с. 56-57 ).

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 15.05.2014 року розмір стягуваних з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_2 зменшено до 1/6 частини ( а. с. 10-11 ).

Відповідач належним чином зобов'язання по сплаті аліментів не виконував, внаслідок чого у період з 28.09.2008 року по 15.05.2014 року має заборгованість у сумі 68 657 грн. 77 коп., що підтверджується довідкою відділу державної виконавчої служби Добропільського міського управління юстиції № 301-3.

Статтею 196 СК України передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки ( пені ) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім.

Згідно частини 3 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем (а не стягувачем, чи боржником). Лише визначивши розмір такої заборгованості, можна обчислювати неустойку.

При вирішенні спору визначена державним виконавцем сума заборгованості, а також загальний розмір пені та застосований спосіб її нарахування відповідачем і його представником не оспорювалися.

Як роз'яснено у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції правильно виходив з того, що заборгованість по аліментах утворилася з вини відповідача, який був обізнаний про обов'язок із сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина, однак злісно ухилявся від виконання цього обов'язку. З 2003 року по 2005 рік він не працював, з 2006 року перебував у розшуку за ухвалою суду. Двічі направлялося подання про притягнення його до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати аліментів. Станом на 28 вересня 2008 року відповідач мав борг по аліментах у сумі 12 303 грн. 36 коп., упродовж п'яти років, з 28.09.2008 року по 20.02.2014 рок, аліменти також не сплачував, перший платіж у сумі 900 грн. здійснив тільки 01.03.2014 року. Таким чином, фактично неповнолітній ОСОБА_2 протягом тривалого часу не отримували від батька щомісячного матеріального утримання ( а. с. 56-57 ).

Вказані обставини підтверджені поясненнями допитаних у суді першої інстанції державного виконавця Курган Н.Р., свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, наявними у справі документами.

При визначенні розміру неустойки, що підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_3, суд першої інстанції врахував його матеріальне становище, стан здоров'я, наявність інших утриманців, інші обставини, що мають істотне значення і на підставі частини 2 статті 196 СК України зменшив розмір неустойки у десять разів - з 535 113 грн. до грн. до 53 511 грн.

Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, зібраним у справі доказам і ґрунтуються на вимогах діючого законодавства.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що спір вирішено неправильно.

Рішення суду відповідає матеріалам справи і вимогам закону, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 31 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: