Справа № 310/2123/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

07 травня 2015 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області

у складі: головуючого -судді Пустовіт З.П.

при секретарі Гоноболіній О.І.,

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3, який навчається в Бердянському державному педагогічному університеті, в розмір 500 грн. щомісяця, починаючи з 01.09.2014 року та до закінчення навчання, та згідно з договором №6202 від 22.08.2014 року - в розмірі 1/2 (305 грн. щомісячно) витрат на навчання, починаючи з 01.09.2014 року і до закінчення навчання. В позові посилалася на те, що з відповідачем ОСОБА_2 вона перебувала у шлюбі з 17.04.1993 по 25.06.1998р. Від шлюбу мають сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 01.09.2014 року їх син навчається в Бердянському державному педагогічному університеті на контрактній основі, термін навчання до 30.06.2018 року. Оскільки син навчається на денній формі навчання, він не має змоги влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Щосеместрово він повинен сплачувати за навчання 3050 грн. (щомісячно 610 грн.) згідно договору про надання освітніх послуг №6202 від 22.08.2014 року. Виплата стипендії при цьому не передбачена. Їх син народився хворим. Його хвороба стала причиною того, що вони розлучилися з чоловіком, бо вона не хотіла відмовлятися від дитини в пологовому будинку. Чоловік їх кинув, коли синові був один місяць. З народження син перебуває на обліку у лікаря-невропатолога, у окуліста з діагнозами: субкомпенсована гідроцефалія, цереброастенічний синдром, косоокість обох очей. Хвороби є невиліковними та двічі на рік потребують проходження курсів реабілітаційного лікування. 06.07.2014 року син знову захворів та був прооперований. На сьогодні син знаходиться на диспансерному обліку. У зв'язку із здачею семестрових екзаменів, його стан погіршився і після проведення обстеження йому призначено лікування, вартість якого більше 1000 грн., але вона змогла купити ліків тільки на суму 436,18 грн. Вона сама працює медичною сестрою, її посадовий оклад становить 1397 грн.. Більшу частину заробітної плати вона змушена платити на ліки сину та собі, бо також знаходиться на диспансерному обліку у ендокринолога. Відповідач працює на ПАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» та отримує заробітну плату, у зв'язку з чим має змогу утримувати спільну дитину на час навчання, але добровільно допомагати відмовляється.

Після проведення попереднього судового засідання від позивача до суду надійшла письмова заява від 09.04.2015 року, в якій вона просила залишити без розгляду її позов в частині стягнення на її користь аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 на період навчання в розмірі 500 грн. щомісячно.

Однак у теперішньому судовому засіданні позивач не підтримала подану нею через канцелярію суду заяву про залишення без розгляду частини вимог, посилаючись на те, що це кошти, які необхідні на лікування сина, а також на придбання продуктів харчування, одягу, ортопедичного взуття, на проїзд до університету тощо. Підтримала заявлені позовні вимоги на загальну суду 805 грн. та просила задовольнити, додатково пояснила при цьому, що відповідач вдруге одружений, має неповнолітню дитину, однак вони обоє з дружиною працюють на заводі та отримують заробітну плату, а на дитину отримують пенсію. Посилання відповідача на утримання з заробітної плати аліментів, є безпідставними, бо це його заборгованість з аліментів.

Відповідач до суду не з'явився, надіслав суду письмові заперечення з додатками, в яких послався на те, він на даний час працює в ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» слюсарем-ремонтником, з жовтня 2014 року по березень 2015 року ним отримана заробітна плата в сумі 13244,04 грн., з них 2045,01 грн. -аліменти на сина ОСОБА_4, тобто середня заробітна плата з урахуванням відрахувань за місяць- 1866,50 грн. З 2007 року він знаходиться на диспансерному обліку в КУ ЦРП Шевченківського району з діагнозом цукровий діабет ІІ типу середньої тяжкості та потребує постійного медикаментозного лікування. Має неповнолітнього сина, ОСОБА_5, 2000 року народження, дитина має вроджену ваду серця, післяопераційний період, і з 01.04.2014 року має статус дитини-інваліда віком до 16 років. Йому була проведена операція, яка потребувала великих грошових затрат. Також син потребує постійної медикаментозної підтримки, санаторно-курортного лікування, нагляду у невропатолога та кардіолога.. Також відповідач має маму - ОСОБА_6, яка є людиною похилого віку, їй 71 рік, яка потребує постійного догляду та матеріальної підтримки, яку він зобов'язаний надавати. Маючи нужденність в коштах, він у ПАТ «Приватбанк» взяв кредит в сумі 9884,14 грн., який ще не повернутий. Крім цього, у період з 07.04.2015 року по 28.04.2015 року він сам знаходився на лікуванні у 2-й міській клінічній лікарні м.Запоріжжя з діагнозом - гострий ілеофеморальний тромбоз справа, цукровий діабет, на його лікування родичами затрачено багато коштів. Його дружина, ОСОБА_7, також працює в ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» штампувальником та має середню заробітну плату 1724,77 грн. Разом з ними також проживає мати дружини, яка потребує постійної медичної допомоги та цілодобового догляду Отже, їхнього сукупного доходу з дружиною не вистачає на нормальне існування, оскільки основна його частина витрачається на купівлю ліків, а також на сплату комунальних платежів Про всі ці обставини позивачці відомо, але вона навмисно не повідомляє про них суд та намагається безпідставно стягнути з нього якомога більше коштів. Позовні вимоги ним не визнаються, оскільки є некоректними: позивач ставить дві однакові вимоги - про стягнення аліментів на навчання в розмірі 500 грн. і витрат на навчання в розмірі 305 грн. та просить їх стягнення з 01.09.2014 року по 30.06.2018 року. Проте аліменти присуджується з дня звернення, а за минулий час можливі, якщо вона доведе факт, що вона приймала заходи щодо їх одержання. Знаючи, що він працює, позивач бажає стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, а не в частці від заробітку, та до закінчення навчання, що суперечить ст.199 СК України, оскільки на час закінчення навчання у 2018 році ОСОБА_3 має виповнитися 24 роки. Також вважає недоведеними вимоги позивача про його зобов'язання брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Просив розглядати справу за його відсутності за наявними матеріалами з врахуванням наданих заперечень та доказів.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 17.04.1993 року по 25.06.1998 року перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого вони мають сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачем, що підтверджується копіями свідоцтв про укладення шлюбу, про розірвання шлюбу, про народження сина, копією довідки вуличного комітету №1 від 24.09.2014р.

У 2014 році син вступив на денну форму навчання до Бердянського державного педагогічного університету зі спеціальності «Початкова освіта. Інститут психолого-педагогічної освіти та мистецтва», з яким було укладено договір №6202 від 22.08.2014 року про надання освітніх послуг навчальними закладами з оплатою навчання у розмірі 610 грн. щомісячно та перебуває на утриманні позивача.

З копії договору №6202 від 22.08.2014 року вбачається, що термін закінчення навчання 30.06.2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У п. 20 постанови пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач працює в ПрАТ «Запорізький електровозоремонтний завод» слюсарем-ремонтником, має постійний заробіток, на його утриманні знаходиться неповнолітній син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, який є дитиною -інвалідом та перебуває на обліку в УПСЗН по Шевченківському району м.Запоріжжя, як вбачається з копії свідоцтва про народження, копії тимчасової довідки.

Суд, дослідивши і оцінивши обставини справи, надані сторонами докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що повнолітній син сторін, який з 01.09.2014 року навчається на першому курсі денної форми навчання в Бердянському державному педагогічному університеті на контрактній основі, потребує матеріальної допомоги, у відповідності зі ст. 199 СК України та має право на отримання аліментів до досягнення 23 років з боку свого батька ОСОБА_2.

Висновок суду ґрунтується на тому, що позивач працює в КУ «Бердянський психоневрологічний диспансер», займає посаду медсестри палатної, та їй нараховано заробітну плату в період з липня 2014 року по грудень 2014 року включно 16304,78 грн., а отримано після відрахувань 12996,70 грн., як вбачається з довідки про доходи №64 від 29.12.2014 року, що на двох осіб менше за прожитковий мінімум з розрахунку 1218 грн. на місяць на одну особу. Крім цього, згідно копії довідки від 23.12.2014 року, позивач перебуває на диспансерному обліку у ендокринолога з діагнозом «вузловий зоб», потребує лікування і постійного нагляду у ендокринолога.

Доходи сім'ї відповідача складаються з його заробітної плати та заробітної плати його дружини, які працюють в ПрАт «Запорізький електровозоремонтний завод», яким за період з жовтня 2014 року по березень 2015 року нараховано відповідно 13244,04 грн. та 10348,57 грн., а всього 23592,61 грн. Крім цього, як вбачається з тимчасової довідки №52 від 27.04.2015 року, виданої на дитину відповідача ОСОБА_5, останній перебуває на обліку в УПСЗН по Шевченківському району та з 02.04.2014 року по 31.03.2016 року йому продовжено виплату державної соціальної допомоги, одержувач допомоги - законний представник дитини ОСОБА_7, проте відповідач не посилався на дану обставину в запереченнях та не зазначав розмір призначеної державної допомоги на дитину.

Підтверджено належними доказами, що відповідач перебуває на диспансерному обліку з 2007 року з приводу цукрового діабету ІІ типу середньої тяжкості, як видно з копії довідки КУ ЦРП Шевченківського району.

Однак суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо його обов'язкового медикаментозного лікування з приводу цукрового діабету з посиланням на нібито відомий факт щодо постійної підтримки ліками його особисто та лікування його неповнолітнього сина, оскільки операція останньому була проведена ще у листопаді 2013 року та він виписаний з рекомендаціями щодо спостереження кардіологом за місцем проживання, загальний режим, без призначення будь-яких медичних препаратів.

При виписці з хірургічного відділення міської клінічної лікарні №2 м.Запоріжжя самого відповідача, який проходив лікування з приводу гострого ілеофеморального тромбозу справа в період з 07.04.2015р. по 28.04.2015 року, ніяких лікарських призначень також не було зроблено, як вбачається з виписного епікризу №1153. Не вбачається це і з довідки №44-07/юр/з від 14.05.2012 року про перебування його на «Д» обліку з приводу цукрового діабету щодо обов'язкового вживання лікарських препаратів з цього приводу..

Не доведено відповідачем також і факту спільного проживання та утримання своєї матері та матері дружини, оскільки ним надані лише копії їх пенсійних посвідчень, тобто вони обидві отримують пенсії, та копію довідки до акту огляду МСЕК у відношенні ОСОБА_8, яка до того ж не доводиться йому родичем (матір'ю), а тому це не однією з обставин, зазначених у ст.182 СК України,. яка враховується судом при визначенні розміру аліментів. Довідки про склад сім'ї та з місця проживання відповідачем суду не надано, як і доказів надання ним матеріальної підтримки своїй матері, оскільки він сам в своїх запереченнях послався лише на свій обов'язок його надавати.

Так само суд не може прийняти до уваги і твердження відповідача, що на утримання матері, хворого сина та сплати аліментів, він брав кредит у ПАТ КБ «Приватбанк», оскільки суду не надано самої копії кредитного договору, з якого б було видно його цільове призначення, а з наданої копії довідки про те, що він має два карткових рахунки в зазначеному банку, про це не свідчать.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд звертає увагу на те, що позивач в обґрунтування стягнення 500 грн. на період навчання в університеті з 01.09.2014 року і до закінчення навчання, посилалася лише на те, що їх дитина хвора з дитинства, як вбачається з копії наданої медичної документації, і ці кошти фактично є половиною суми вартості призначеного сину лікування. Тобто, фактично це є додатковими витратами, пов'язаними з хворобою сина.

У судовому засіданні позивач вже в своїх усних поясненнях вказала, що це кошти, які необхідні для харчування, придбання одягу та ортопедичного взуття, а також для проїзду до місця навчання, проте суд розглядає лише позовні заяви, викладені відповідно до положень ст.119 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог і не розглядає усні заяви, однак позивач не змінювала змісту своїх позовних вимог в процесу розгляду справи.

Згідно зі ст. 201 СК України, до відносин між батьками і повнолітніми дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Правила статті 185 Сімейного кодексу України поширюються на правовідносини щодо обов'язку батьків по утриманню неповнолітніх дітей. Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, передбачений главою 16 Сімейного кодексу України, однак норми цієї глави не поширюють дію положень ст. 185 Сімейного кодексу України на правовідносини, які виникають між батьками з приводу їх участі в утриманні повнолітніх дочки, сина. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов'язку сплати аліментів, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на навчання в розмірі 500 грн., які фактично заявлені в порядку ст.185 СК України.

Враховуючи, що відповідач має постійне місце роботи та стабільний заробіток, а тому, на переконання суду, може надавати матеріальну допомогу повнолітньому непрацездатному сину, аліменти з нього слід присудити в частці від заробітку, причому з дня звернення до суду, а не з 01.09.2014 року, як просить в позові позивач, оскільки нею не доведені підстави стягнення аліментів за минулий час відповідно до положень ст.191 СК України, та не надані суду відповідні докази того, що вона вживала заходи для їх одержання з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку х ухиленням останнього від їх сплати.

З урахуванням стану здоров'я відповідача, який має хронічні захворювання. його матеріального стану, який не є високим, наявності у нього на утриманні неповнолітнього сина, який є дитиною-інвалідом з дитинства, суд вважає можливим стягнути з нього аліменти на користь позивача на період навчання їхнього повнолітнього сина ОСОБА_3 в Бердянському державному педагогічному університеті в розмірі 1/8 частки від заробітку (доходу), починаючи з 23.03.2015 року і до досягнення ОСОБА_3 23 років, оскільки на час закінчення навчання в університеті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_7 йому вже виповниться повних 24 роки, що суперечитиме ч.1 ст.199 СК України. В решті позову відмовити.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати при зверненні до суду з цим позовом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10,11,57-60, 62, 64, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 198-201 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8 народження, ІПН НОМЕР_2, на утримання повнолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, аліменти в розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) щомісячно на період навчання в Бердянському державному педагогічному університеті, починаючи з 03 березня 2015 року, але не більше як до досягнення ОСОБА_3 23 років.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави в сумі 243 грн. 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:З. П. Пустовіт