Ухвала

іменем україни

1 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Лесько А.О., Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Сьома Харківська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Зубарєв І.Ю., про визнання права власності в порядку спадкування за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 22 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що її діду, ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на праві власності належала 1/4 частина квартири АДРЕСА_1. За життя, 5 січня 2009 року, її дід склав заповіт, яким їй заповів усе своє майно. Зазначала, що дізнавшись про існування вказаного заповіту, 5 листопада 2012 року вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Проте їй було відмовлено, у зв'язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. Оскільки вона звернулась до нотаріальної контори у визначений законодавством строк, позивачка просила, з урахуванням уточнених позовних вимог, визнати за нею право власності на зазначене спадкове майно.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22 січня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що ОСОБА_4 у встановлений законом шестимісячний строк не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7, а, отже, не вчинила дій для прийняття спадщини. Суди вірно вважали, що такою дією не може бути засвідчення приватним нотаріусом 7 травня 2012 року справжності її підпису на заяві про прийняття спадщини, при тому, що така заява не подана і спадкова справа не заводилась.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається порушення судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 22 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник