Справа № 191/4188/14-ц
Провадження № 2/191/84/15
У Х В А Л А

іменем України

31 березня 2015 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Твердохліб А. В.

за участю секретаря Яришевої Н. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Земельний капітал»; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

31. 03. 2015 року позивач ОСОБА_1 надав суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії ОСОБА_2, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач фізична-особа підприємець ОСОБА_2 належним чином не виконала умови кредитного договору №017-2012 року від 06. 11. 2012 року в звязку з чим має перед ним невиконані зобовязання у сумі 520000 грн. 00 коп., яку погасити у добровільному порядку не має можливості.

Зазначив, що 13. 02. 2015 між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5 Дніпропетровського міського нотаріального округу, та зареєстровано в реєстрі № 305.

Користуючись тим, що 1/3 будинку ОСОБА_2, за вказаною вище адресою, належить ОСОБА_6, відповідач, замовила в Комунальному підприємстві «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» новий технічний паспорт, на жилий будинок в якому «зник» об'єкт Б-1 загальною площею 1080 кв. м.

16. 02. 2015 житловий будинок, об'єкт житлової нерухомості був зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності № 8758812.

Об'єкт Б-1 нежитлова будівля підсобного приміщення (магазин в якому повинні знаходитись заставні товари), в нових документах про право власності не зазначена, але це капітальна споруда великою площею, яка не може бути розібрана, або перенесена.

Враховуючи те, що об'єкт Б-1 став частиною статутного фонду ТОВ «ОСОБА_7 ПРОМ», не виключається можливість його оформлення саме на це товариство, як новобудову, оскільки у новому технічному паспорті на житловий будинок ОСОБА_2 частина де знаходиться ця споруда зовсім не відображена. Викладені обставини підтверджуються відповідними додатками до заяви про забезпечення позову.

Таким чином, своїми діями відповідач ОСОБА_2 намагається вжити заходів які утруднять, або зроблять неможливим виконання рішення суду.

Крім того, 23. 07. 2014, рішенням Синельниківського міськрайонного суду по справі № 191/2507/14-ц за позовом про стягнення суми боргу, вирішено солідарно стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 загальну суму у розмірі 1069783 грн. А згідно ухвали суду від цього ж числа накладено арешт на все майно ОСОБА_2 і державний виконавець виніс відповідну постанову.

Таке рішення, вважає заявник, також могло вплинути на вказані ним вище дії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 направлені на укриття майна, яке є «заставою», та виконання їх зобов'язань по відшкодуванню боргу.

Дії відповідача вказують на те, що остання намагається вжити будь-яких заходів по уникненню від необхідності виконання зобов'язань перед ним по поверненню коштів, і відсутність заборони на вчинення певних дій відносно майна відповідача ОСОБА_2, яке є єдиним «гарантом» виконання рішення суду, призведе до негативних наслідків, унеможливить погашення заборгованості і відповідно зробить неможливим виконання рішення суду. Наявність в виконавчій службі тільки одного рішення і його виконання, призведе до відсутності майна у відповідача і лишить його можливості захистити свої права, та повернути йому кошти.

Просить суд: 1) заборонити вчиняти певні дії направлені на відчуження майна, яке належить відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності, а саме щодо:

- 2/3 житлового будинку № 47, розташованого по вул. 50 років Жовтня у м. Синельникове Дніпропетровської області, з господарськими будівлями та спорудами, який складається із: А-1 житловий будинок, Б-1 нежитлова будівля підсобного приміщення, В-1 сарай, 3-1 вбиральня, №1-5 огорожа,

- земельної ділянки, площею 0,0962 га, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. 50 років Жовтня , буд. 47, до прийняття остаточного рішення у цивільній справі № 191/4188/14-ц;

2) заборонити відділу Державної виконавчої служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції вчиняти певні дії направлені на відчуження майна, яке належить відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності, до прийняття остаточного рішення у цивільній справі № 191/4188/14-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені ЦПК України, заходи забезпечення позову.

Частина 2 ст. 151 ЦПК України передбачає, що повинно бути зазначено у заяві про забезпечення позову.

В силу ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а згідно ч. 5 ст. 153 ЦПК України - про вжиття забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена.

Відповідно до ст. ст. 151, 153 ЦПК України та роз'яснень Верховного Суду України, викладених в п. 1 постанови Пленуму «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 - єдиною підставою для забезпечення позову є мотивована заява будь-кого з осіб, які беруть участь у справі.

Так, метою забезпечення позову є хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику, тобто гарантування можливості реалізації позовних вимог у разі задоволення позову.

Як вбачається із викладених обставин заявником у даній заяві та наданих ним документів, суд дійшов до висновку про те, що відповідач ОСОБА_2 має можливість вчинити дії, наприклад шляхом відчуження належного їй майна, знесення певної її частини та ін., які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду у цивільній справі № 4188/14-ц чи зробити його виконання неможливим.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 унормовано, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заявник зазначив у своїй заяві про необхідність забезпечення позову шляхом заборони відділу Державної виконавчої служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції вчиняти певні дії направлені на відчуження майна до прийняття остаточного рішення у цивільній справі № 191/4188/14-ц, під час виконання рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23. 07. 2014 року у цивільній справі №191/2507-14ц, згідно ухвали суду від 29. 07. 2014 року про накладення арешту на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_2

Беручи до уваги положення п 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9, суд звертає увагу заявника на те, що забезпечення позову має тимчасовий характер і діє до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Так, пунктом 2 даного Пленуму встановлено, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

З огляду на зазначене, суд не вбачає підстав для задоволення в цій частині заяви ОСОБА_1, оскільки заборона вчиняти певні дії органу ДВС з приводу виконання іншого судового рішення, що набрало законної сили, буде мати наслідком зупинення його виконання, а значить порушить інтереси інших осіб, тобто інтереси стягувача, за судовим рішення, що набрало законної сили, у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах заяви, давши їм належну оцінку, вважає, що остання підлягає частковому задоволенню, оскільки зміст її вимог та її підстави узгоджується із вищевикладеними вимогами матеріального закону тільки в частині, яка стосується заборони вчиняти певні дії відповідачу ОСОБА_2, а не відділу Державної виконавчої служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області з урахуванням вищевикладеного.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22. 12. 2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, то відповідно до ст. 152 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії відповідачем стосовно майна яке йому належить та знаходиться у нього, або в інших осіб.

Керуючись ст. ст. 152, 153 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_2, яка народилася 28 квітня 1986 року у м. Синельникове Дніпропетровської області, вчиняти будь-які дії що стосуються відчуження майна, яке належить їй на праві приватної власності.

Копію ухвали направити до відділу Державної виконавчої служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області для виконання.

Ухвалу допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий суддя: А. В. Твердохліб