АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/576/15 Доповідач - Щавурська Н.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Щавурської Н.Б.

суддів - Гурзель І. В., Ходоровський М. В.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю сторін - апелянта ОСОБА_1, представника відповідача Тернопільського технічного університету ім.І.Пулюя- Стоцької Н.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 10 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського національного технічного університету ім.І.Пулюя про зобов'язання видати трудову книжку, змінити дату звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 10.03.2015 року вказаний позов задоволено частково. Зобов'язано Тернопільський національний технічний університет імені І.Пулюя видати ОСОБА_1 належним чином оформлену трудову книжку. У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення в частині відмови у зміні дати звільнення та стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати, вважаючи його таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 свою апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представник відповідача Стоцька Н.Я. відносно апеляційної скарги заперечила, вважаючи рішення суду першої інстанції законним і обгрунтованим, просить її відхилити.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов частково, суд обґрунтовував свої висновки тим, що вини відповідача у затримці видачі трудової книжки ОСОБА_1 не має, оскільки судом не встановлено, що позивач звертався до відповідача з відповідною заявою і йому було відмовлено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, як таким, що зроблений у відповідності до норм матеріального та процесуального права, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 працював у Тернопільському національному технічному університеті ім. І.Пулюя на посаді двірника відділу господарської та експлуатаційно-технічної роботи на 0,5 окладу за строковим трудовим договором до 31.08.2013 року (а.с.30).

Наказом ТНТУ ім.І.Пулюя від 15.07.2013 року позивачу надана відпустка з 01.08.2013 по 30.08.2013 року.

31.08. 2013 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади у зв'язку із закінченням строку трудового договору на підставі п.2 ст.36 КзпП України (а.с.5).

У день видачі наказу про звільнення та у день звільнення позивача на роботі не було у зв'язку з перебуванням у щорічній відпустці (а.с.13, 22).

30.08.2013 року відповідачем на адресу позивача, зазначену в особовій картці (АДРЕСА_1) було надіслано повідомлення з проханням з'явитися у відділ кадрів для отримання трудової книжки у зв'язку зі звільненням з роботи (а.с.23-25, 37).

20.10.2014 року позивач звернувся в прокуратуру Тернопільської області зі скаргою на дії керівництва ТНТУ ім. Івана Пулюя, пов'язані з вимогою повернення ним переплачених коштів у сумі 400 грн., неправомірним звільненням з роботи та невидачею трудової книжки. Вказана заява була надіслана за належністю до державної інспекції з питань праці в Тернопільській області (а.с.6-7).

Також, з матеріалів справи вбачається, що за результатами перевірки, проведеної 09.12.2014 року в Тернопільському національному технічному університеті ім.І.Пулюя територіальною державною інспекцією праці у Тернопільській області, в тому числі за зверненням ОСОБА_1, керівництву інституту винесено припис у зв'язку з невиплатою усіх належних сум при звільненні працівнику ОСОБА_5 Будь-які порушення з боку відповідача, пов'язані з невидачею ОСОБА_1 трудової книжки в матеріалах перевірки (у приписі) не зафіксовані (а.с.26, 34).

В ході розгляду справи судом першої інстанції, а саме 04.02.2015 року, відповідачем повторно надсилалося письмове повідомлення позивачу з проханням з'явитися у відділ кадрів для отримання трудової книжки (а.с.38).

З приводу вказаного повідомлення ОСОБА_1 надіслано відповідь, що трудову книжку він одержить після рішення суду (а.с.39).

У відповідності до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган, зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести із ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.4 ст.235 КЗпП України в разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до п.4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним .

Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, встановивши, що в день звільнення та 31.08.2013 року ОСОБА_1 не працював, у зв'язку з чим відповідачем 30.08.2013 року було надіслано повідомлення позивачу з проханням з'явитися у відділ кадрів ТНТУ ім.І.Пулюя для отримання трудової книжки у зв'язку із звільненням з 31.08.2013 року, а останній за отриманням трудової книжки у відділ кадрів не звертався, суд першої інстанції, на думку колегії суддів з врахуванням наявних у справі належних і допустимих доказів, прийшов до вірного висновку про відсутність вини відповідача у невидачі позивачу трудової книжки, а відтак про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині зміни дати звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Доводи апеляційної скарги в частині порушення судом норм процесуального права, що полягають у прийнятті доказів (журналу реєстрації вихідної кореспонденції, що вівся відповідачем), які на думку апелянта, не можуть вважатися такими в розумінні норм процесуального закону, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вищевказаний доказ, як такий, що стосується предмета доказування, є письмовим (повністю відповідає вимогам ст.ст.57,58 ЦПК України) обгрунтовано покладений в основу рішення на підтвердження заперечень відповідача щодо позовних вимог ОСОБА_1 При цьому, колегія суддів бере до уваги, що ні КЗпП України, ні Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників не передбачено надсилання повідомлення про одержання трудової книжки працівнику рекомендованою кореспонденцією.

Крім цього, як пояснив у судовому засіданні сам апелянт, повідомлення, яке так само звичайним листом надсилалося йому повторно відповідачем за адресою АДРЕСА_1 під час розгляду справи судом, було одержано його донькою, яка проживає за даною адресою та передано йому за належністю, а тому підстав вважати, що 30.08.2013 року жодні повідомлення відповідачем йому не надсилалися за наявності в матеріалах справи належних і допустимих доказів на підтвердження даного факту (а.с.23-25, 37), в колегії суддів немає.

Також, відсутність вини з боку відповідача щодо невидачі позивачу трудової книжки, на думку колегії суддів, стверджується додатково й матеріалами перевірки, проведеної 09.12.2014 року в Тернопільському національному технічному університеті ім.І.Пулюя територіальною державною інспекцією праці у Тернопільській області, в тому числі за зверненням ОСОБА_1, за результатами якої керівництву інституту відповідні приписи (про повернення ОСОБА_1 трудової книжки) не виносились (а.с.26, 34).

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308 ч.ч. 1, 2; 313 ч.1, 314 ч.1 п.1, 315 ч.ч.1, 2; 317 ч.1, 319 ч.1, 324 ч.1 п.1, 325 ч.1 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 10.03.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Н.Б. Щавурська