Номер провадження: 22-ц/785/941/15
Головуючий у першій інстанції Гудіна Н.І.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Парапана В.Ф., Драгомерецького М.М.,

при секретарі - Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_3, про визнання права власності на жилу будівлю літ. "В", яка являється самовільною,

встановила:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернувся з позовом до Одеської міської ради (далі - Відповідач), третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності на жилу будівлю літ. "В", яка являється самовільною. В обґрунтування позову послався на наступні обставини.

Позивач, 1948 року народження, з 1968 року, разом із своєю матір'ю і вітчимом проживав у флігелі „В", побудованому самовільно, за адресою: АДРЕСА_1

Строк його перебування у вищевказаному флігелі складає 45 років.

Позивач не замислювався над тим, чи проживає він в самовільній будівлі чи не в самовільній, адже все життя проживши в цьому будинку за вказаною адресою, тут виріс, закінчив школу №125 (за адресою вулиці Академіка Панкратової буд. 6 умісті Одесі) та продовжує жити у вказаному флігелі літ „В".

У 1964 році було розпочато самовільне будівництво, яке закінчилось у 1981 році.

Позивач також стверджував, що будинок АДРЕСА_1 отримала у спадщину за заповітом його мати ОСОБА_4, яка померла у 2001 році. У свідоцтві про право на спадщину від 12 жовтня 1988 року зазначено про самовільно зведені жилі приміщення "В", а також сараї та інші будівлі, які у склад спадкового майна не входять.

Позивач вважав, що він добросовісно, відкрито і безперервно користується з 1968 року будинком флігель "В" сплачує послуги з електроенергії, з вивозу твердих побутових відходів, а тому отримав право власності на цю будівлю за набувальною давністю.

За вказаних обставин Позивач просив визнати за ним право власності на будинок флігель "В" за адресою АДРЕСА_1

При уточненні позовних вимог (а.с.99), Позивач просив визнати за ним право власності на будинок флігель "В" та земельну ділянку, прилеглу до флігеля та самим будинком за адресою АДРЕСА_1

Відповідач - Одеська міська рада, в судове засідання не з'явилася, про час та місце справи сповіщена належним чином, про причини неявки суд не сповістила.

Рішенням суду в задоволені позову було відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вищезазначене рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов повністю.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин, та вірно послався на діюче законодавство.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

На підставі свідоцтва про право на спадщину, яку було отримано ОСОБА_5 12 жовтня 1988 року, вона стала власником кам'яного житлового будинку, зазначеного в плані літ. "А", площею 14,5 м2, господарчих та побутових будівель, зазначених літ.: літ. "Б" - літня кухня, огородження №№1-5, погріб "Г", мостіння ( а.с.15-15 об.)

Відповідно до довідки характеристики № 2462-031 за січень 2002 рік зазначено житлове літ "В" ( а.с.16-17)

Відповідно до довідки № 39 від 29.07.2008 року земельна ділянка 0.11 га по АДРЕСА_1 була надана ОСОБА_6 ( а.с. 19)

Із заяви ОСОБА_7 вбачається, що з 1964 року він допомагав своєму сину - ОСОБА_2 матеріально для будування самовільної будівлі (а.с. 21), але ніяких доказів з цього приводу суду не було надано.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 січня 2002 року ОСОБА_3 отримав спадщину після померлої ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року спадщину у вигляді: одного кам'яного житлового будинку - 14,6 м2 житлової площі, зазначеному у схемному плані літерою "А" з надвірними господарчими спорудами, зазначеному літерами " Б"- літня кухня, "Г" льох, 1-6 огородження, 1 - мостіння, 11 - цистерна, розташованих на земельної ділянці 900,00 м2( по фактичному користуванню. Самовільно збудовані приміщення: житлове - "В", сараї "Ж,З,І", душ "К", вбиральня "Л", котельна "Е" до цього свідоцтва та оцінки спадкового майна не включені.(а.с. 45)

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 28 вересня 2006 року в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поновлення строку позовної давності для звернення до суду з позовом, визнання заповіту, свідоцтва про право власності на частину житлового будинку з надвірними спорудами, із залучення третьої особи - Четвертої Одеської державної нотаріальної кантори - відмовлено ( а.с. 53-55)

Ухвало апеляційного суду Одеської області від 21 листопада 2006 року апеляційна скарга ОСОБА_2 відхилена, рішення залишено без змін.( а.с.56-57)

Листом від 09.10.2010 року Суворовська районна адміністрація відмовила ОСОБА_3 у видачі довідки про погодження прийомки в експлуатацію самовільно побудованих: житлового будинку "В", сараїв "Ж,З,І", душу "К", вбиральні "Л" ( а.с. 59)

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 22 липня 2013 року надано дозвіл на повторне виселення ОСОБА_2 з домоволодіння АДРЕСА_1, яка складається з житлового будинку під літ. "А", літньої кухні під літ. "Б", льоху літ. "Г", огорожі 1-6, 1- мостіння, П - цистерни, розташованих на земельній ділянці площею 900 м2.( а.с.60).

Відповідно до довідки від 27.05.2010 року № 13720/М/17-310 за ОСОБА_3 рахується земельна ділянка площею 970,00 м2, заборгованості не має.( а.с. 61)

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 підтвердили, що флігель був збудований самовільно, що в його будуванні приймав участь ОСОБА_2, але жоден зі свідків не дав свідчення, що власник земельної ділянки дозволів йому будувати цей флігель, свідки лише зазначили, що він приймав участь в його будуванні.

Будівництво спірного об'єкту було розпочате сторонами без отримання дозволу виконавського комітету Суворовського районної ради і за відсутності відповідних документів про право власності або оренди земельної ділянки.

Проте і наявність такого дозволу на зведення об'єкту містобудування не надає права на початок виконання будівельних робіт без отримання відповідного дозволу місцевої інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, без розробленої і затвердженої належним чином проектної документації.

Згідно частині 3 статті 125 Земельного кодексу України приступати до використання земельної ділянки до встановлення його між в натурі (на місцевості), отримання документа, що засвідчує право на нього і державної реєстрації забороняється.

Документ, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою і докази його державної реєстрації відсутні, а тому дане будівництво дійсно має ознаки самовільного будівництва, які передбачені частиною 4 статті 376 ЦК України.

Позивач не надав суду документальних доказів того, що він приймав участь у будівництві спірного будинку, тобто квитанцій на придбання будматеріалів. Тому пояснення свідків, даних в судовому засіданні дійсно не можуть бути взяті до уваги.

Таким чином, на підставі викладеного, суд дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про те, що в позові повинно бути відмовлено, оскільки позивач не надав суду доказів того, що самовільно побудований флігель "В" був збудований ним за згодою власника земельної ділянки, тому не може бути визнано право власності і по набувальній давності, оскільки спірний будинок побудований самовільно.

Суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, та дійшов до вірного висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Колегія суддів також звертає свою увагу на те, що відповідно до вимог ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

Відповідачем по цій категорії справ є попередній власник майна або особа, яка вважає себе власником майна.

Позивач не навів жодного висновку чому саме Одеська міська рада є відповідачем по справі.

Більш того, матеріали справи та надані до суду апеляційної інстанції докази свідчать про те, що спірне майно зареєстровано на праві власності за ОСОБА_3

Свідоцтво про право власності на спірне майно на сьогоднішній день ніким не було скасовано.

При таких обставинах у суду дійсно не було жодних законних підстав для задоволення позову та визнання за позивачем права власності на спірне майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї позовної заяви та апеляційної скарги.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді М.М. Драгомерецький

В.Ф. Парапан