Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів: Коротуна В.М., Парінової І.К.,Мазур Л.М., Писаної Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 03 липня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2011 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 14 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, згідно з яким останньому було надано кредит на придбання автомобіля у розмірі 11 682,00 дол. США зі сплатою 14 % річних за користування кредитом та зі строком повернення до 13 серпня 2011 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_6 зобов'язань за вказаним кредитним договором, 14 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_7 було укладено договір поруки.

Крім того, з метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_6 14 серпня 2008 року було укладено договір застави, за яким в заставу банку було передано автомобіль марки АС, модель G2705ВП6, 2007 року випуску.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, в останнього станом на 18 лютого 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 8 969,76 дол. США та 59 084,74 грн, яку позивач просив стягнути у солідарному порядку з відповідачів.

Одночасно позивач просив у рахунок погашення вказаної заборгованості звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки АС модель G2705ВП6, 2007 року випуску.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 квітня 2013 року позовна заява ПАТ АБ «Укргазбанк» у частині вимог про звернення стягнення на предмет застави залишена без розгляду на підставі ст. 207 ЦПК України.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 квітня 2013 року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у солідарному порядку на користь позивача 7 439,25 дол. США заборгованості за кредитним договором, що еквівалентно 59 461,93 грн; 1 498,59 дол. США заборгованості за простроченими відсотками, що еквівалентно 11 978,23 грн; 31,92 дол. США поточної заборгованості за відсотками, що еквівалентно 255,13 грн; 10 тис. грн пені за несвоєчасне погашення кредиту та 1 тис. грн пені за несвоєчасну сплату відсотків, а всього - 82 695,29 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 03 липня 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у солідарному порядку на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 8 969,76 дол. США та 59 084,74 грн заборгованості за кредитним договором з яких: 7 439,25 дол. США заборгованості за кредитом; 1 498,59 дол. США заборгованості за простроченими відсотками; 31,92 дол. США поточної заборгованості за відсотками; 53 999,99 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту та 5 084,75 грн пені за несвоєчасну сплату відсотків. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить вказане рішення апеляційного суду скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення, зазначені у частинах першій і другій цієї статті, допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Судами встановлено, що 14 серпня 2008 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, згідно з яким останньому було надано кредит на придбання автомобіля у розмірі 11 682,00 дол. США зі сплатою 14 % річних за користування кредитом та зі строком повернення до 13 серпня 2011 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_6 зобов'язань за вказаним кредитним договором, 14 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_7 було укладено договір поруки.

Крім того, з метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_6 14 серпня 2008 року було укладено договір застави, за яким в заставу банку було передано автомобіль марки АС, модель G2705ВП6, 2007 року випуску.

Позичальник належним чином умови кредитного договору не виконав, у зв'язку з чим у нього станом на 18 лютого 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 8 969,76 дол. США та 59 084,74 грн.

Задовольняючи позов, апеляційний суд виходив із доведеності і обґрунтованості позовних вимог. При цьому апеляційний суд не погодився з висновком місцевого суду про зменшення відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розміру пені, у зв'язку з відсутністю в матеріалах справи відповідної заяви відповідачів.

З таким висновком апеляційного суду погодитися не можна з огляду на наступне.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, вказана норма права з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 03 вересня 2014 року (справа № 6-100цс14).

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд не перевірив обставин, з якими закон пов'язує можливість зменшення розміру неустойки, зокрема, чи перевищує її розмір розмір збитків, та скасував рішення суду першої інстанції в цій частині лише з підстав відсутності заяви відповідача про зменшення розміру неустойки.

Крім того, колегія суддів вважає, що рішення апеляційного суду не може бути визнано обґрунтованим, оскільки судом не дотримані вимоги ч. 3 ст. 213 ЦПК України.

Так, апеляційний суд вказав, що доводи ОСОБА_6 про припинення поруки не заслуговують на увагу, оскільки не порушують його права, при цьому ухвалив рішення про солідарне стягнення з нього та з поручителя заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовʼязання не предʼявить вимоги до поручителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повʼязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повʼязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного виконання всіх зобовʼязань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовʼязання не предʼявить вимоги до поручителя.

Із розʼяснень, викладених у п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», вбачається, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовʼязання не предʼявить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобовʼязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобовʼязання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовʼязань за цим договором строк предʼявлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобовʼязання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобовʼязання у повному обсязі або у звʼязку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Предʼявленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предʼявлення до нього позову. При цьому в разі предʼявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовʼязання.

Із наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості вбачається, що вона виникла у вересні 2009 року, проте банк позов до суду предʼявив у січні 2011 року.

Отже, у банку настає право вимоги до позичальника про виконання основного зобовʼязання не з моменту закінчення строку дії договору, а з моменту прострочення повернення чергової частини грошових коштів.

Відповідно до п. 3.3.3 кредитного договору повернення суми кредиту здійснюється щомісячно з 1 по 10 число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, у розмірі не менше 1/36 частин від суми отриманого кредиту, що становить 324,50 дол. США, а останній платіж сплачується у розмірі 324,50 дол. США не пізніше 13 серпня 2011 року.

Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовʼязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовʼязання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобовʼязання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідна правова висловлена Верховним Судом України в постановах від 29 січня 2014 року (справа № 6-155цс13), від 17 вересня 2014 року (справа № 6-53цс14), від 08 жовтня 2014 року (справа № 6-128цс14), які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень.

Таким чином, вказані обставини щодо припинення договору поруки, а отже, і межі солідарної відповідальності, на які вказував відповідач в обґрунтування своїх заперечень проти задоволення позову, в порушення вимог статей 213, 214 ЦПК України залишилися взагалі не з'ясованими апеляційним судом.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 338, 345 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 03 липня 2013 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: В.М. Коротун
Л.М. Мазур
І.К. Парінова
Т.О. Писана