22-ц/775/251/2015(м)
Категорія 47 Головуючий у 1 інстанції Богуславська І.А.
Доповідач Ігнатоля Т.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого - Ігнатоля Т.Г.

суддів - Зайцевої С.А., Кочегарової Л.М.,

при секретарі - Брежнєві Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки

за апеляційною скаргою Маріупольської міської ради на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 13 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року Маріупольська міська рада звернулася з позовом до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її до придатного для використання стану. Позивач посилався на те, що 06 серпня 2014 року при проведенні перевірки спеціалістами відділу землеустрою та охорони земельних відносин міської ради було виявлено, що ОСОБА_1 самовільно займає та використовує земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови на перехресті АДРЕСА_1, загальною площею 0,002688 га, під розміщення торгівельного павільйону. Про дане порушення було складено акт. ОСОБА_1 було надано вказівку про необхідність усунення порушень вимог земельного законодавства та надано час на усунення порушень протягом двадцяти днів. 27 серпня 2014 року при проведенні додаткової перевірки встановлено, що вимоги попередження відповідачем не виконано, самовільно зайняту ділянку не звільнено та не приведено у придатний до використання стан. В добровільному порядку ОСОБА_1 самовільно зайняту земельну ділянку не звільняє.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 13 січня 2015 року в задоволенні позову Маріупольської міської ради відмовлено.

В апеляційній сказі позивач, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з»явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Тому, відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України, справа розглянута у його відсутність.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника Маріупольської міської ради Юдіна О.С., який підтримав доводи скарги та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або його зміни є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що земельна ділянка площею 0,002688 га, що розташована на перехресті АДРЕСА_1, використовується під розміщення торгівельного павільйону, про що спеціалістами відділу землеустрою та охорони земель управління земельних відносин Маріупольської міської ради 6 серпня 2014 року та 27 серпня 2014 року складалися акти перевірки дотримання вимог земельного законодавства відносно ОСОБА_1, який добровільно не виконав вказівку (попередження) про звільнення земельної ділянки.

Відмовляючи Маріупольській міській раді у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач не надав належних доказів того, що відповідач є власником спірного торгівельного павільйону.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване рішення вказаним вимогам закону не відповідає.

Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України право власності, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 цього Кодексу передбачено, що право власності або право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право власності або право постійного користування. Форми державних актів на право власності, право постійного користування земельною ділянкою затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Згідно зі ст. 211 цього Кодексу громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за низку порушень, в тому, числі, за самовільне зайняття земельних ділянок.

У відповідності зі ст.212 даного Кодексу самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування.

Приведення земельних ділянок у придатни й для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Як вбачається з позовної заяви, матеріалів справи, спірна земельна ділянка із земель житлової та громадської забудови під розміщення торгівельного павільйону, що розташована на перехресті АДРЕСА_1 знаходиться в адміністративному підпорядкуванні Маріупольської міської ради.

Рішень щодо передачі ОСОБА_1 зазначеної земельної ділянки у власність або надання у користування Маріупольською міською радою не приймалось, правовстановлюючі документи на землю у відповідача відсутні, про що свідчать вищезазначені акти, складені відносно відповідача та відповіді управління земельних ресурсів Маріупольської міської ради №575 від 31 березня 2015 року та департаменту економіки Маріупольської міської ради №01-17/168 від 3 квітня 2015 року про те, що жодного дозвільного документу для здійснення торгівельної діяльності на території м. Маріуполя департаментом економіки не видається.

Факт використання земельної ділянки, шляхом здійснення торгівлі в зведеному на ній торгівельному павільйоні, ОСОБА_1 не заперечував, про що свідчать його підписи в складених відносно нього актах від 6 серпня 2014 року та 27 серпня 2014 року, а також його пояснення в суді першої інстанції (а.с. 5-7,27-29).

З огляду на те, що спірні правовідносини стосуються земельної ділянки, яка зайнята без дозволу органів, уповноважених виносити рішення про надання земельних ділянок у власність або у користування, рішення щодо спірної земельної ділянки Маріупольською міською радою не приймалося і використовувалася вона на час здійснення перевірки саме ОСОБА_1, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову про зобов'язання відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, якою він користувався для здійснення торгівлі в павільйоні у зв'язку з відсутністю доказів на підтвердження того, що відповідач є власником спірного торгівельного павільйону, є необґрунтованим.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Маріупольської міської ради підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову - про зобов'язання ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, загальною площею 0, 002688 га під розміщення торгівельного павільйону, розташовану на перехресті АДРЕСА_1 та приведення її у придатний для використання стан шляхом демонтажу павільйону.

У зв'язку з задоволенням позову та апеляційної скарги, на підставі ст.88 ЦПК України, витрати на оплату судового збору підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 307,309, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Маріупольської міської ради задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 13 січня 2015 року скасувати.

Позов Маріупольської міської ради задовольнити.

Зобов»язати ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, загальною площею 0, 002688 га під розміщення торгівельного павільону, розташовану на перехресті АДРЕСА_1 та привести її у придатний для використання стан шляхом демонтажу павільону.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Маріупольської міської ради витрати на оплату судового збору при подачі позову 243,60 грв. та в дохід держави 121,80 грв. - за подачу апеляційної скарги.

Рішення набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.Г.Ігнатоля

Судді: Л.М.Кочегарова

С.А. Зайцева