Провадження № 22-ц/780/1835/15 Доповідач у 2 інстанції Сушко
Категорія 53 26.03.2015
УХВАЛА

Іменем України

26 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Лащенка В.Д., Поліщука М.А.,

при секретарі: Лопатюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чепиліївського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-дитячий садок» про поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року позивач ОСОБА_1. звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнив, обґрунтовуючи його тим, що наказом 31к від 13.08.2014р. його звільнено з роботи зі скороченням посади, згідно з п.1 ст.40 КЗпП України. Звільнення вважає незаконним, так як на даний час в штатному розписі технічного персоналу є посада водія автобуса. Після того як позивач дізнався про наявність такої посади, він 1.09.2014р. написав заяву про поновлення на роботі, однак йому директор закладу відмовив. Внаслідок незаконного звільнення позивачу була завдана моральна шкода, яка виражається в моральних стражданнях через безпідставне позбавлення права на отримання заробітку, внаслідок чого він був змушений докладати зусилля для організації свого життя та сім'ї, хвилювався, перебував у постійній нервовій та психологічній напрузі, думав проте, куди влаштуватися на роботу, оскільки звільнення відбулося раптово. Враховуючи зміну позовних вимог позивачем, останній не оскаржує самого звільнення, незаконність підстав звільнення, не заявляє вимог про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, просить поновити його на посаду водія автобуса Чепиліївського НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-дитячий садок» відповідно до вимог ст.42-1 КЗпП України, в чому йому було відмовлено 1.09.2014року та стягнути моральну шкоду в розмірі 10000,00грн..

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2015 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на його незаконність, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що йому не було надано переважного права на укладання трудового договору, крім того навіть не було його повідомлено про те, що знову є посада водія.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що підстави для поновлення на роботі відсутні, оскільки відповідно до вимог ст.42-1 КЗпП України працівник, з яким розірвано трудовий договір з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40, протягом одного року має право на укладення трудового договору, а не поновлення на попередній посаді, у разі поворотного прийняття на роботу, якщо власник або уповноважений ним орган проводить прийняття на роботу працівників аналогічної кваліфікації. Водночас зазначена стаття не містить обов'язку власника або уповноваженого ним органу попереджати працівників, звільнених за п.1 ст.40 КЗпП України, про те, що він знову здійснює прийняття на роботу працівників аналогічної кваліфікації. Враховуючи, відсутні порушення прав позивача у діях відповідача, підстави для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди відсутні.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках:

1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст.42-1 КЗпП України працівник, з яким розірвано трудовий договір з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 цього Кодексу (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), протягом одного року має право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, якщо власник або уповноважений ним орган проводить прийняття на роботу працівників аналогічної кваліфікації.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Встановлено, що ОСОБА_1 був призначений на посаду водія шкільного автобуса 02.09.2013р., згідно з наказом № 39 від 02.09.2013р. Дана штатна посада введена наказом Чепиліївського НВК від 02.09.2013р. № 40к «Про затвердження штатного розпису обслуговуючого персоналу з фондом заробітної плати на 2013/2014 навчальний рік». Штатний розпис складений згідно з Типовими штатними нормативами загальноосвітніх навчальних закладів, затверджених Наказом міністерства освіти і науки України від 06.12.2010р. № 1205, в якому зазначено, що посада водія автотранспортного засобу(автобуса) вводиться за наявності такого автотранспортного засобу (автобуса) для організованого підвезення учнів на навчання і додому.

Згідно з наказом відділу освіти Білоцерківської районної державної адміністрації від 12.06.2014р. № 134 «Про передачу автомобіля» автомобіль ГАЗ 32213, 2001 р.в., д.н. НОМЕР_1, власником якого є відділ освіти, з 27.06.2014 р. був переданий на баланс Білоцерківської районної дитячої юнацько-спортивної школи, в зв'язку з чим посада водія Чепиліївського НВК підлягала до скорочення. Про скорочення посади водія автобуса позивач був повідомлений попередженням № 33 від 12.06.2014р. та ознайомлений з наказом № 27к від 13.06.2014р. «Про внесення змін до штатного розпису технічного персоналу», про що свідчить його особистий підпис 13.06.2014р..

Рішенням профспілкового комітету Чепиліївського НВК було надано згоду на звільнення ОСОБА_1 в зв'язку зі скороченням штату, відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, про що свідчить протокол № 24 від 24.06.2014 засідання.

13.08.2014р. був виданий наказ директора Чепиліївського НВК № 31к «Про рух технічного персоналу, яким ОСОБА_1 був звільнений з 13.08.2014р. в зв'язку зі скороченням посади, згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, з яким позивач ознайомлений під особистий підпис.

Рішення профспілкового комітету та наказ про звільнення позивач не оскаржував.

Як визнали сторони, позивач отримав вихідну допомогу та компенсації в зв'язку із звільненням та став на облік до Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості, де перебуває і на даний час, як безробітній.

01.09.2014р. ОСОБА_1 написав заяву на ім'я начальника відділу освіти Білоцерківської РДА про поновлення його на посаді водія автобуса Чепиліївського НВК у зв'язку з поновленням даної посади у закладі, згідно ст.42-1 КЗпП України, проте подав її, як стверджує позивач, директору Чепиліївського НВК, який на заяві написав відмову в зв'язку з відсутністю вакантного місця. Проте, представник відповідача просить не брати до уваги дану заяву як доказ по справі, оскільки вона адресована керівнику відділу освіти, а не Чепиліївського НВК, дана заява не зареєстрована у книзі вхідної кореспонденції навчального закладу, про що свідчать копії книг, та він не впевнений у достовірності свого підпису. Крім того, станом на 01.09.2014р. у Чепиліївському НВК була відсутня посада водія автобуса за відсутністю на балансі навчального закладу автотранспортного засобу (автобуса).

У наказі директора Чепиліївського НВК від 29.08.2014р. № 37к «Про затвердження штатного розпису обслуговуючого персоналу з фондом заробітної плати на 2014-2015 навчальний рік» зазначена посада водія автобуса за наявності шкільного автобуса.

02.09.2014р. директор Чепиліївського НВК був ознайомлений під особистий підпис із наказом відділу освіти Білоцерківської РДА від 22.08.2014р. № 163 «Про передачу автомобіля», згідно з яким з 02.09.2014р. до кінця 2014/2015 навчального року на баланс Чепиліївського НВК був переданий автомобіль ГАЗ 32213, 2001 р.в., д.н. НОМЕР_1, власником якого є відділ освіти. Оригінал наказу надавався відповідачем для огляду в судовому засіданні.

03.09.2014р. Інформація про попит на робочу силу Чепиліївським НВК була направлена до Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості. 03.09.2014р. центр зайнятості направив для працевлаштування до Чепиліївського НВК ОСОБА_2, що підтверджується копією направлення. Останній наказом директора Чепиліївського НВК прийнятий на посаду водія шкільного автобуса з 04.09.2014р.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі, оскільки відповідно до вимог ст.42-1 КЗпП України працівник, з яким розірвано трудовий договір з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40, протягом одного року має право на укладення трудового договору, а не поновлення на попередній посаді, у разі поворотного прийняття на роботу, якщо власник або уповноважений ним орган проводить прийняття на роботу працівників аналогічної кваліфікації. Водночас зазначена стаття не містить обов'язку власника або уповноваженого ним органу попереджати працівників, звільнених за п.1 ст.40 КЗпП України, про те, що він знову здійснює прийняття на роботу працівників аналогічної кваліфікації. Враховуючи, відсутні порушення прав позивача у діях відповідача, підстави для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивача має бути поновлено на роботі у зв'яжу з тим, що ст. 42-1 КЗпПУ передбачено право на укладання трудового договору протягом року не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки ст. 42-1 КЗпПУ визначено право на укладання трудового договору особам звільнених у зв'язку з скороченням штату працівників та не є підставою для поновлення на роботі після звільнення працівника.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції викладених в рішенні не спростовують.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі. На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: