АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/4165/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Роман О.А.
Доповідач: Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3

на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 06 січня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Екторнет Україна І» про стягнення додаткової плати, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення додаткової плати, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

30 грудня 2014 року представник позивача подав до суду заяву про забезпечення позову, яка ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 06 січня 2015 року залишена без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову та накласти арешт на рахунки відповідача.

В апеляційній скарзі представник позивача зазначає, що ухвала Подільського районного суду м. Києва від 06 січня 2015 року постановлена з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Також звертає увагу на те, що процесуальним законодавством не заборонено звертатись до суду повторно з клопотаннями та заяви, які вже заявлялись раніше під час розгляду справи, та не передбачено відмову в їх задоволенні з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Зазначає, що відповідач добровільно не сплачує належні позивачу виплати, всіма способами та методами здійснює відчуження майна, наявного на балансі підприємства, на користь третіх осіб з метою припинення своєї діяльності на території України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Залишаючи заяву представника позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову без розгляду, суд виходив з того, що ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16.09.2014 року в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову було відмовлено.

30.12.2014 року представник позивача повторно звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, а оскільки спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав уже вирішено, відсутні підстави для її розгляду.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися неможливо, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Згідно частини третьої даної статті забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Аналогічні вимоги зазначені в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року.

Стаття 153 ЦПК України визначає порядок розгляду заяви про забезпечення позову та містить види рішень, що приймаються за результатами розгляду таких заяв.

Залишення заяви про забезпечення позову без розгляду з підстав повторного звернення до суду з аналогічною заявою про забезпечення позову та наявності спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав в іншому суді, статтею 153 ЦПК України не передбачено.

Також, згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12 червня 2009 року клопотання осіб, які беруть участь у справі, з питань, пов'язаних з розглядом справи, суд вирішує негайно. Відкладення вирішення клопотань не допускається. Відмова в їх задоволенні не позбавляє права осіб, які беруть участь у справі, знову заявляти клопотання з того самого питання в процесі судового розгляду, якщо при цьому немає зловживання процесуальними правами. Суд вправі при вирішенні повторного клопотання з урахуванням зміни обставин у ході розгляду справи постановити іншу ухвалу по суті заявленого клопотання.

Тобто, даною постановою не заборонено повторне звернення з заявою з того самого питання в процесі судового розгляду.

Суд у даному випадку помилково застосував аналогію закону з посиланням на ч.8 ст. 8 ЦКП, оскільки ст.8 ЦПК України визначає порядок застосування норм матеріального права, а не процесуального.

Застосування аналогії закону при вирішенні процесуальних питань є хибним.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Враховуючи те, що судом першої інстанції порушено порядок розгляду заяви про забезпечення позову, колегія суддів приходить до висновку про існування підстав для скасування ухвали та передачі питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312,313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 06 січня 2015 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набираєзаконної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: