УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,Касьяна О.П., Мостової Г.І.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за зустрічним позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання договору іпотеки недійсним, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 04 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, у якому просило звернути стягнення на належні ОСОБА_6 житловий будинок та земельну ділянку АДРЕСА_1 як на предмет іпотеки, шляхом їх продажу з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу з можливістю здійснення позивачем усіх необхідних для цього дій, виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та проживають у будинку, зі зняттям їх з реєстраційного обліку.

На обґрунтування своїх вимог посилалось на ті обставини, що 30 вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 укладено договір, за яким банк надав йому 23 230,65 доларів США, а він зобов'язався повернути ці кошти до 30 вересня 2018 року та сплатити 15 % річних за користування ними, на забезпечення виконання якого між банком та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, за яким відповідач передав в іпотеку банку належні йому житловий будинок та земельну ділянку.

Однак боржник не виконав взяті на себе зобов'язання за договором кредиту, внаслідок чого станом на 22 лютого 2013 року утворився борг в розмірі 31684,35 доларів США, що еквівалентно 253157,94 грн, і позивач просив в рахунок його погашення звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити позов.

У липні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив визнати недійсним договір іпотеки, зобов'язати нотаріуса скасувати запис про реєстрацію іпотеки та заборону відчуження, посилаючись на ті обставини, що договір укладено без згоди органу опіки і піклування та його укладенням порушено права неповнолітньої дитини, яка має право користування будинком.

У листопаді 2013 року ОСОБА_8 звернулась до суду із зустрічним позовом про визнання договору іпотеки недійсним та скасування запису про реєстрацію та заборони відчуження.

17 червня 2014 року ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області позов ОСОБА_8 залишено без розгляду.

17 червня 2014 року рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області та додатковим рішенням цього суду від 15 серпня 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 31 684,35 доларів США заборгованості за кредитним договором, з яких 18 998,10 доларів США - борг за кредитом, 4912,47 доларів США - проценти за користування коштами, 1771,96 доларів США - комісія, 4 463,24 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань, 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина), 1507,29 доларів США - штраф (процентна складова).

У рахунок погашення боргу за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок вартістю 140969 грн на земельній ділянці площею 0,25 га у с. Завосино Великобагачанського району Закарпатської області, що належить ОСОБА_6, шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження або шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні позовних вимог про виселення відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 04 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції та додаткове рішення цього суду змінені.

У задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відмовлено. У решті рішення суду першої інстанції та додаткове рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції та додаткове рішення цього суду, ухвалене згідно з законом, мотивуючи свої вимоги тим, що судом порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який не поширюється на відносини, що виникли між сторонами, та не застосовано ст. 1050 ЦК України, ст. ст. 33,38,39 Закону України «Про іпотеку».

У частині вирішення зустрічних позовних вимог рішення суду не оскаржується, тому відповідно до ст. 335 ЦПК України в касаційному порядку не переглядається.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що позичальник за кредитним договором допустив неналежне виконання його умов щодо повернення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, що дає право банку звернути стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд стягнув суму боргу за кредитним договором з іпотекодавця на користь банку та в рахунок її погашення звернув стягнення на предмет іпотеки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що на час ухвалення рішення судом першої інстанції набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» і на час його дії не може бути примусово звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Проте з таким рішенням суду апеляційної інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно із законом, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ст. 303 ЦПК України).

Цим вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що 30 вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 укладено договір кредиту, за яким банк надав, а відповідач отримав 23 230,65 доларів США та зобов'язався їх повернути у визначений договором строк та сплатити проценти за користування коштами.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором у цей же день між банком та ОСОБА_7 і ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_6 передав і іпотеку належний йому житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_7 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором станом на 02 березня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 31 684,35 доларів США.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції не виконав вимог ст. 213, 303 ЦПК України щодо перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, не врахував, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-VII не змінює законодавство, яке регулює кредитні відносини, а лише тимчасово забороняє примусове відчуження майна без згоди власника, не перевірив, чи можуть бути вимоги цього закону підставою для відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, про що зазначено Верховним Судом України у постанові від 27 травня 2015 року № 6-57цс15, зробив передчасний висновок про відмову у задоволенні позову.

При цьому суд не перевірив доводів позивача та висновків суду першої інстанції про наявність боргу за кредитним договором та його розмір, не з'ясував чи були заявлені позивачем вимоги до боржника про стягнення боргу, не перевірив, чи несе іпотекодавець відповідальність по сплаті боргу за кредитним договором чи відповідає тільки в межах вартості майна, переданого в іпотеку, не надав цим обставинам належної оцінки та не спростував висновків суду першої інстанції про стягнення боргу з іпотекодавця, не встановив межі відповідальності ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та наявність підстав для погашення боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права.

Невиконання судом апеляційної інстанції норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і є підставою для скасування ухваленого у справі судового рішення в частині вирішення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та направлення справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити частково, рішення апеляційного суду Закарпатської області від 04 грудня 2014 року скасувати в частині вирішення позову ПАТ КБ «ПриватБанк», а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково, рішення апеляційного суду Закарпатської області від 04 грудня 2014 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» скасувати, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко О.П. Касьян Г.І. Мостова