Справа № 490/3221/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(резолютивна частина)

02 лютого 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Подзігун Г. В.

при секретарі Кошевій О. С.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

представника відповідачки ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Провести розподіл спільного майна подружжя та виділити ОСОБА_1 наступне набуте за час шлюбу майно:

- телевізор "ДЕУ" вартістю 2 000 грн.;

- комп'ютер стаціонарний вартістю 3 800 грн.,

на загальну суму 5 800 грн.;

виділити ОСОБА_3 наступне набуте за час шлюбу майно:

- холодильник "Атлант" марки М-1800 вартістю 1 900 грн.;

- меблеву стінку для холу вартістю 3 692 грн.;

- набір меблів для ванної кімнати (тумба "Аква", шафа підвісна, дзеркало)

вартістю 1 970 грн.;

- спальний гарнітур білий вартістю 2 000 грн.;

- пральну машину "ARDO" вартістю 500 грн.;

- програвач DVD "Elenberg" караоке вартістю 600 грн.;

- ноутбук "Fujitsu" вартістю 3 230 грн.;

- комп'ютер стаціонарний з установкою вартістю 3 000 грн.;

- принтер-сканер "Canon" вартістю 455 грн.;

- меблі для дитячої кімнати вартістю 6 000 грн.;

- монітор "Samsung" E2220NW вартістю 1 425 грн.,

на загальну суму 24 772 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 9 486 грн. компенсації вартості майна.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1/2 частину вартості будівельних робіт та матеріалів, використаних під час будівництва гаражу літ. "З" за адресою: м. Миколаїв, вул. Севастопольська, 16, у розмірі 2 510 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1/2 частину вартості невід'ємних поліпшень квартири АДРЕСА_1 у розмірі 7 271 грн. 50 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3250,67 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН

Справа № 490/3221/14-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Подзігун Г. В.

при секретарі Кошевій О. С.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

представника відповідачки ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки, в якому, з урахуванням уточнень, просив про поділ набутого у шлюбі наступного майна:

- холодильник «Атлант» марки М-1800;

- меблева стінка для холу;

- тумба «Аква»;

- дзеркало;

- шафа підвісна;

- оверлок промисловий, перероблений під побутовий;

- оверлок «Сонтекс»;

- спальний гарнітур білий;

- телевізор «Деу»;

- компютер стаціонарний;

- пральна машина «Ардо»;

- програвач ДВД «Еленберг» караоке;

- ноутбук «Фуджіцу»;

- кондиціонер стаціонарний з установкою,

- принтер-сканер «Кенон»;

- меблі для дитячої кімнати;

- монітор «Самсунг»;

- відпарювач вертикального прасування;

виділивши йому у власність:

- компютер стаціонарний;

- меблеву стінку для холу;

- оверлок;

- оверлок промисловий, перероблений під побутовий;

- телевізор «Деу»;

- кондиціонер стаціонарний з установкою,

а решту майна залишити у власності відповідачки із компенсацією йому вартості такого майна.

Крім того, просив також стягнути з відповідачки на його користь 1/2 частину вартості робіт та будівельних матеріалів, використаних під час будівництва гаражу літ. «З» у житловому будинку № 16 по вул. Севастопольській у м. Миколаєві в розмірі 3 714 грн. 50 коп., а також 1/2 частину вартості невідємних поліпшень квартир № 9 та № 11 по вул. Севастопольській, 16 у м. Миколаєві у розмірі 29 647 грн.; визнати за ним право власності на 1/2 частину карнавальних костюмів.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що усе вищезазначене майно було набуто, а будівельні роботи у гаражі та квартирах - зроблені сторонами за час їх перебування у шлюбі, а за такого вказане майно, на його думку, підлягає поділу в рівних частках як спільна сумісна власність подружжя.

У судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову (з урахуванням усіх уточнень) підтримали у повному обсязі та просили про їх задоволення з підстав, визначених у позові. При цьому, в ході судового розгляду позивач погодився з тим, що оверлок промисловий, перероблений під побутовий, оверлок «Сонтекс», відпарювач вертикального прасування, карнавальні костюми є речами для професійних зайнять, що використовуються відповідачкою у її професійній діяльності, а за такого просив про їх виключенння із спільного майна подружжя як майна, що не підлягає розподілу.

Відповідачка та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Крім того, надали до суду письмові заперечення, в яких посилалися на те, що:

- частина робіт у квартирі АДРЕСА_2 була виконана після припинення фактичних шлюбних відносин (які, на думку відповідачки, були припинені у січні 2013 року), а тому це має враховуватися при вирішенні питання щодо вартості невідємних поліпшень вказаної квартири;

- позивач є одним із співвласників квартири АДРЕСА_3 (йомц належить 1/4 частина), а тому у випадку вирішення позовних вимог в цій частині, на думку відповідачки, можуть бути порушені права інших співвласників; крім того, він як співвласник зобовязаний утримувати належне йому майно;

- гараж є самовільною будовою, а тому, на думку відповідачки, не може бути поділений. Крім того, позивачем не надано доказів того, що він придбавав вказаний гараж або проводив у ньому якісь будівельні роботи, а за такого відповідачка не погоджувалася із вартістю робіт та матеріалів, визначеною експертом.

Щодо поділу рухомого майна відповідачка посилалася на те, що:

- деякі предмети, на її думку, не належать до спільного майна, оскільки були придбані батьками відповідачки або подаровані ними їй (зокрема, монітор «Самсунг», кондиціонер «Деу»);

- деякі предмети, на її думку, мають бути виключені із переліку майна, яке підлягає поділу, оскільки придбавалися для дітей і знаходяться у їх користуванні;

- після припинення фактичних шлюбних відносин позивач забрав компютер вартістю 2 400 грн., зварювальний апарат вартістю 1 000 грн., який йому подарувала мати, електродриль вартістю 200 грн., болгарку вартістю 300 грн., пилосос вартістю 459 грн., мобільний телефон вартістю 760 грн, а загалом майно на загальну суму 5 110 грн., а також практично знищив автомобіль, що належав брату відповідачки, вартістю близько 3 000 грн., що, на думку відповідачки, має враховуватися при визначенні вартості спільного майна подружжя.

В той же час, відповідачка визнала факт того, що за час шлюбу придбавалося наступне майно:

- холодильник «Атлант» марки М-1800;

- меблева стінка для холу;

- тумба «Аква», дзеркало, шафа підвісна (меблі для ванної кімнати);

- спальний гарнітур білий;

- телевізор «Деу»;

- пральна машина «Ардо»;

- програвач ДВД «Еленберг» караоке;

- компютер стаціонарний.

З урахуванням викладеного, відповідачка просила про часткове задоволення позову.

Вивчивши доводи позову та письмових заперечень, заслухавши пояснення сторін, спеціалістів, дослідивши матеріали та обставини справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.08.1991 року, від шлюбу мають дітей сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку Єлизавету, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 грудня 2013 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами було розірвано. Часу, з якого між сторонами було припинено фактичні шлюбні відносини, рішенням суду не встановлено.

Як вбачається із матеріалів справи, 19.09.1991 року відповідачці ОСОБА_3 (дівоче прізвище Платонова) В. В. було видано обмінний ордер № 1872 на житлове приміщення квартиру АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 55).

У подальшому, 15.11.1996 року Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду відповідачці було видано ОСОБА_6 про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 56), яка належить на праві спільної сумісної власності відповідачці та ОСОБА_7.

Як пояснили сторони, за час перебування у шлюбі у вказаній квартирі проводилися ремонтно-будівельні роботи, які відповідно до уточненого висновку судової будівельно-технічної експертизи № 125-077 від 05.11.2015 року (том 3) є невідємними поліпшеннями вказаної квартири вартістю 14 543 грн., яка включає в себе вартість будівельних робіт та використаних будівельних матеріалів. Сторони були ознайомлені із вказаним висновком, та не заперечували проти викладених у ньому висновків експерта.

Крім того, за час перебування у шлюбі сторонами було набуто у власність нерухоме майно квартиру АДРЕСА_4, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією ОСОБА_6 про право власності на житло від 31.07.2006 року (т. 1, а. с. 39). Вказана квартира належить на праві спільної часткової власності позивачу, відповідачці та двом їх дітям по 1/4 частці, що не оспорювалося сторонами у судовому засіданні.

За час перебування у шлюбі сторонами також було проведено ремонтно-будівельні роботи у квартирі АДРЕСА_4, які є невідємними поліпшеннями, вказаної квартири, вартістю 16 641 грн., яка включає в себе вартість будівельних робіт та використаних будівельних матеріалів. Ці роботи також, згідно з уточненим висновком експерта, є невідємними поліпшеннями квартири.

Судом також встановлено, що сторонами у шлюбі було здійснено прибудову до квартири № 9, вартість якої, згідно з уточненим висновком експерта, складає 12 799 грн.

Крім того, за час перебування сторін у шлюбі ними було здійснено будівництво гаражу «літ. 3» (готовність 88 %), в ході якого було здійснено будівельні роботи та використано будівельні матеріали на загальну вартість 5 020 грн.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2333цс15, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для врахування усіма судами України, критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є:

1) час набуття такого майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття);

3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Аналіз матеріалів справи дає суду підстави вважати, що невідємні поліпшення, проведені сторонами у квартирі № 11, в силу ст. 61 СК України, можуть вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки відповідає трьом вищезазначеним критеріям. За такого, невідємні поліпшення квартири № 11 вартістю 14 543 грн. підлягають поділу.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, а також за винятком випадків, передбачених законом.

Враховуючи те, що підстав для відступлення від рівності часток подружжя у вказаному майні не вбачається, суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути 1/2 частину вартості невід'ємних поліпшень квартири АДРЕСА_1 у розмірі 7 271 грн. 50 коп., а тому в цій частині позов підлягає задоволенню.

В той же час, суд не приймає до уваги твердження відповідачки про те, що частина будівельних робіт проводилася після припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу між сторонами, оскільки відповідачка не надала до суду відповідних належних доказів, і, крім того, погодилася із висновками, викладеними за результатами проведення експертизи.

Крім того, суд приходить до переконання, що будівництво гаража літ. «З» було здійснено сторонами за час шлюбу, на спільні кошти з метою задоволення потреб сімї, що, в свою чергу, свідчить про відповідність гаражу критеріям, викладеним у правовій позиції, і за такого є спільною сумісною власністю подружжя.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 1/2 частину вартості будівельних робіт та матеріалів, використаних під час будівництва гаражу літ. "З" за адресою: м. Миколаїв, вул. Севастопольська, 16, у розмірі 2 510 грн.

В той же час, суд не вбачає підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідачки на його користь 1/2 частини вартості невідємних поліпшень квартири № 9 з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається, що вказане майно було набуте позивачем, відповідачкою та їх дітьми за час перебування сторін у шлюбі в спільну часткову власність (по 1/4 частині кожному співвласнику).

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

ОСОБА_6 про право власності на житло від 31.07.2006 року (т. 1, а. с. 39) вбачається, що квартира № 9 бла приватизована співвласниками згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», у звязку з чим суд приходить до висновку, що вказана квартира, хоча і була набута за час шлюбу, є особистою приватною власністю усіх її співвласників.

При цьому, власність зобовязує, і на власника (співвласника) майна покладається обовязок утримувати майно, що йому належить. Крім того, ЦК України передбачає відповідні правові наслідки у випадку здійснення у нерухомому майні невідємних поліпшень.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення на його користь з відповідачки відшкодування 1/2 частини вартості невідємних поліпшень квартири № 9 задоволенню не підлягають.

Доводи представника позивача, що невідємні поліпшення є самостійним обєктом відповідно до СК України та п.23 постанови Пленуму ВСУ від 04.10.1991 року суд до уваги не приймає, оскільки, як зазначено вище, позивач має 1/4 частку в даній квартирі, та проведені невідємні поліпшення цієї нерухомості можуть лише збільшити вартість його частки (оскільки приведуть до збільшення вартості всій квартири), а тому це не буде окремим обєктом права власності подружжя, як у випадку із квартирою № 9.

Доводи представника позивача про те, що позивач не проживає у квартирі № 9 через перешкоди в цьому з боку відповідачки, а його доля у ній дуже мала і не може бути виділена в натурі, не може бути взяті судом до уваги, оскільки в цьому разі законом передбачено інші способи захисту порушеного права: вселення в першому випадку; припинення права власності зі стягненням компенсації у другому.

Крім того, судом встановлено, що до квартири № 9 було здійснено прибудову із використанням будівельних робіт та матеріалів вартістю 12 799 грн., яка, однак, відшкодуванню також не підлягає, оскільки прибудова є окремою спорудою і не є складовою частиною квартири № 9, а самостійної позовної вимоги про стягнення 1/2 частини вищезазначеної вартості позивач не заявляв.

Щодо поділу рухомого майна судом встановлено наступне.

Із матеріалів справи вбачається, а також не оспорювалося сторонами, що за час їх перебування у шлюбі ними було спільно придбане наступне майно:

- пральна машина «Ардо», придбана 09.01.2003 року (т. 1, а. с. 67); вартість, погоджена сторонами, складає 500 грн.;

- програвач ДВД «Еленберг» караоке; вартість, погоджена сторонами, складає 600 грн.;

- холодильник «Атлант» марки М-1800, придбаний 30.12.2006 року (т. 1, а. с. 66); вартість, погоджена сторонами, складає 1 900 грн.;

- дзеркало, шафа підвісна, тумба «Аква», придбані як меблі для ванної кімнати (т. 1, а. с. 64); вартість, погоджена сторонами, складає 1 970 грн.;

- спальний гарнітур білий, придбаний у 1997 році; вартість, погоджена сторонами, складає 2 000 грн.;

- телевізор «Деу», придбаний у 2004 році; вартість, погоджена сторонами, складає 2 000 грн.;

- компютер стаціонарний; вартість, погоджена сторонами, складає 2 000 грн.;

- меблі для дитячої кімнати, придбані 04.02.2008 року (т. 1, а. с. 71); вартість на час придбання та погоджена сторонами складає 6 000 грн.

Крім того, за час зареєстрованого шлюбу сторонами було набуте таке майно:

- меблева стінка для холу, придбана 26.01.2004 року (т. 1, а. с. 68); вартістю на час придбання 3 692 грн. В той же час, відповідачка зазначала, що вказане майно було придбане нею та її матірю за відсутності позивача, а тому, на її думку, має бути виключене із переліку майна, набутого подружжям за час шлюбу;

- ноутбук «Fujitsu», придбаний 14.03.2013 року (т. 1, а. с. 70); вартістю на час придбання 3 230 грн. При цьому, відповідачка зазначала, що такого ноутбуку на теперішній час немає, а тому оспорювала факт того, що він є обєктом спільної власності подружжя.

- принтер-сканер «Canon», придбаний 03.01.2012 року (т. 1, а. с. 69); вартістю на час придбання 455 грн.;

- монітор «Samsung» E2220NW, придбаний 03.01.2012 року (т. 1, а. с. 69); вартістю на час придбання 1 425 грн. В той же час, відповідачка посилалася на те, що монітор та принтер були придбані її братом як подарунок, а тому, на її думку, мають бути виключені із переліку спільного майна подружжя;

- кондиціонер стаціонарний з установкою, придбаний 16.06.2008 року (т. 1, а. с. 63); вартість з установкою, погоджена сторонами, складає 3 000 грн. При цьому, відповідачка посилалася на те, що він був придбаний її матірю, а тому не може бути обєктом спільного майна подружжя.

Суд, оцінивши заперечення відповідачки щодо вищевказаного майна, приходить до висновку про їх безпідставність, оскільки ОСОБА_3 не надала суду жодних доказів, які б підтверджували її твердження. А тому, з урахуванням відповідності цього майна критеріям, викладеним у правовій позиції Верховного Суду України, суд вважає, що меблева стінка для холу, ноутбук, принтер-сканер, монітор та кондиціонер стаціонарний є спільною сумісною власністю подружжя.

З урахуванням усього вищевикладеного, у тому числі враховуючи те, що позивач погодився виключити із спільного майна подружжя два оверлоки, відпарювач та костюми, суд приходить до переконання, що до спільної сумісної власності подружжя належить таке рухоме майно:

- холодильник «Атлант» марки М-1800 (вартість 1 900 грн.);

- меблева стінка для холу (3 692 грн.);

- тумба «Аква», дзеркало, шафа підвісна (набір меблів для ванної кімнати; 1 970 грн.);

- спальний гарнітур білий (2 000 грн.);

- телевізор «Деу» (2 000 грн.);

- компютер стаціонарний (3 800 грн.);

- пральна машина «Ардо» (500 грн.);

- програвач ДВД «Еленберг» караоке (600 грн.);

- ноутбук «Фуджіцу» (3 230 грн.);

- кондиціонер стаціонарний з установкою (3 000 грн.);

- принтер-сканер «Кенон» (455 грн.);

- монітор «Самсунг» (1 425 грн.);

- меблі для дитячої кімнати (6 000 грн.).

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Враховуючи викладене в рамках заявлених позивачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині виділення рухомого майна слід задовольнити частково, та виділити ОСОБА_1 наступне набуте за час шлюбу майно:

- телевізор "ДЕУ" вартістю 2 000 грн.;

- комп'ютер стаціонарний вартістю 3 800 грн.,

на загальну суму 5 800 грн.,

а ОСОБА_3 слід виділити таке майно:

- холодильник "Атлант" марки М-1800 вартістю 1 900 грн.;

- меблеву стінку для холу вартістю 3 692 грн.;

- набір меблів для ванної кімнати (тумба "Аква", шафа підвісна, дзеркало) вартістю 1 970 грн.;

- спальний гарнітур білий вартістю 2 000 грн.;

- пральну машину "ARDO" вартістю 500 грн.;

- програвач DVD "Elenberg" караоке вартістю 600 грн.;

- ноутбук "Fujitsu" вартістю 3 230 грн.;

- кондиціонер стаціонарний з установкою вартістю 3 000 грн.;

- принтер-сканер "Canon" вартістю 455 грн.;

- меблі для дитячої кімнати вартістю 6 000 грн.;

- монітор "Samsung" E2220NW вартістю 1 425 грн.,

на загальну суму 24 772 грн.

При цьому, суд вважає недоцільним виділення позивачу кондиціонеру стаціонарного, оскільки він встановлений у квартирі і його демонтаж буде занадто необґрунтованим. Меблева стінка для холу також має бути виділена відповідачці, оскільки це було погоджено між сторонами у судовому засіданні.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 9486 грн. компенсації вартості зазначеного вище рухомого майна.

За такого, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

При цьому, суд не може врахувати доводи відповідачки про те, що сторонами за час шлюбу було придбано інше майно вартістю 5 100 грн., яке позивач забрав собі після припинення шлюбних відносин, оскільки, по-перше, доказів цього відповідачкою не надано, а, по-друге, позивач вимог про поділ зазначеного відповідачкою майна не заявляв, відповідачка зустрічний позов про його розподіл до суду не подавала.

Відповідно до ст.ст.86, 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», враховуючі обсяг задоволених судом позовних вимог, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у загальному розмірі 3250 грн. 67 коп.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Провести розподіл спільного майна подружжя та виділити ОСОБА_1 наступне набуте за час шлюбу майно:

- телевізор "ДЕУ" вартістю 2 000 грн.;

- комп'ютер стаціонарний вартістю 3 800 грн.,

на загальну суму 5 800 грн.;

виділити ОСОБА_3 наступне набуте за час шлюбу майно:

- холодильник "Атлант" марки М-1800 вартістю 1 900 грн.;

- меблеву стінку для холу вартістю 3 692 грн.;

- набір меблів для ванної кімнати (тумба "Аква", шафа підвісна, дзеркало)

вартістю 1 970 грн.;

- спальний гарнітур білий вартістю 2 000 грн.;

- пральну машину "ARDO" вартістю 500 грн.;

- програвач DVD "Elenberg" караоке вартістю 600 грн.;

- ноутбук "Fujitsu" вартістю 3 230 грн.;

- комп'ютер стаціонарний з установкою вартістю 3 000 грн.;

- принтер-сканер "Canon" вартістю 455 грн.;

- меблі для дитячої кімнати вартістю 6 000 грн.;

- монітор "Samsung" E2220NW вартістю 1 425 грн.,

на загальну суму 24 772 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 9 486 грн. компенсації вартості майна.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1/2 частину вартості будівельних робіт та матеріалів, використаних під час будівництва гаражу літ. "З" за адресою: м. Миколаїв, вул. Севастопольська, 16, у розмірі 2 510 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1/2 частину вартості невід'ємних поліпшень квартири АДРЕСА_1 у розмірі 7 271 грн. 50 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3250,67 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН