Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Зарицької Ю. Л. ,

при секретарі - Цілуйко Н. М.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з зазначеним вище позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона, є людиною похилого віку, 1924 р.н., самотньою, має слабке здоров'я, потребуючої сторонньої допомоги. Також позивачка зазначила, що після того, як вона познайомилась з відповідачкою, остання, разом зі своєю донькою ОСОБА_3, почали їй допомагати по господарству. Крім того позивачка зазначила, що відповідачка запропонувала їй укласти договір довічного утримання, за умови передачі земельної ділянки НОМЕР_1 в садовому товаристві «Арсеналець», яка належала позивачці на праві власності.

14.02.2013 між позивачкою та відповідачкою було укладено договір, на підставі якого позивачка передала у власність відповідачці земельну ділянку НОМЕР_1 в садовому товаристві «Арсеналець», яка належала позивачці на праві власності. Згодом відповідач запропонувала позивачці повне довічне матеріальне забезпечення та всі види догляду, взамін на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка належала позивачці на праві власності.

20.05.2013 р. між позивачкою та відповідачкою було укладено договір про передачу квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка належала позивачці на праві власності.

Також позивачка вказала, що при зверненні за правовою допомогою, з метою розірвати вказані договори, вона з'ясувала, що 14.02.2013 між позивачкою та відповідачкою було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки НОМЕР_1 в садовому товаристві «Арсеналець» за ціною 219385 грн., хоча про ці кошти позивачка навіть і не знала.

Зокрема, позивачка звернула увагу на те, що вона ніколи не мала наміру продавати земельну ділянку, ніколи не домовлялась з відповідачкою про вартість земельної ділянки, не брала грошей та не писала ніяких розписок.

У зв'язку з зазначеним, позивачка просила визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки НОМЕР_1 в садовому товаристві «Арсеналець», укладений 14.02.2013 між позивачкою та відповідачкою.

В судовому засіданні представник позивачки просив позов задоволити в повному обсязі з підстав, зазначених вище, представники відповідачки в свою чергу просили відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його необґрунтованість та недоведеність.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, про необхідність відмови в задоволенні позову з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та, як було встановлено в судовому засіданні, 14.02.13 р. між сторонами був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до умов якого позивачкою було передано у власність відповідачці земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 8-9).

Пунктом 12 вказаного договору, сторони підтвердили, що укладення договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовленні в ньому.

В судовому засіданні представник відповідачки, заперечуючи проти позову вказувала на те, що позивачка при підписанні договору купівлі-продажу перебувала в ясному розумі, також зазначала про те, що гроші перебували у позивачки до укладення договору купівлі-продажу, представник відповідачки ОСОБА_3, яка діяла на підставі доручення, взяла ці кошти до нотаріуса і там передала позивачці.

Позивачка в позовній заяві, як підставу визнання вказаного договору недійсним, посилалась на ст. 230 ЦК України.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, позивачкою та її представником не було надано суду жодних доказів на підтвердження того, що оспорюваний договір був укладений шляхом введення позивачки в оману, у зв'язку з чим відсутні підстави для визнання вказаного договору недійсним.

Крім того, посилаючись на ті обставини, що позивачка мала на меті укладення договору пожиттєвого утримання, ані позивачка, ані її представник не надали жодного доказу на підтвердження їх тверджень.

Із змісту договору вбачається, що кошти позивачка отримала до підписання правочину. Доказів, які б спростовували вказані обставини, позивачкою та її представником також надано не було.

Відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що ухвала Подільського районного суду м. Києва від 29.12.2014 р., якою заборонено проводити будь-які дії, пов'язані з відчуженням (купівля-продаж, дарування, застава та інші) земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, садове товариство «Арсеналець» - підлягає скасуванню.

На підставі ст.ст. 203, 215, 230 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК, суд -

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним - відмовити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 29.12.2014 р., якою заборонено проводити будь-які дії, пов'язані з відчуженням (купівля-продаж, дарування, застава та інші) земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, садове товариство «Арсеналець» - скасувати.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Ю. Л. Зарицька