АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Поливач Л.Д., Нежури В.А.,

при секретарі: Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25.12.2014 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

В вересні 2012 року представник ТОВ «Кредекс Фінанс» звернувся до суду із позовом, в якому просив, з урахуванням збільшення позовних вимог під час розгляду справи, стягнути заборгованість за кредитним договором № 06-06-054 від 14.06.2005 в сумі 332464, 94 грн., з яких заборгованість за основним зобов'язанням - 251653, 23 грн. (заборгованість за тілом кредиту - 157547, 34 грн., за відсотками - 93405, 89 грн., комісія - 700 грн), пеня за період з 07.10.2010 по 06.10.2011 на суму 251653, 23 грн., - 67946, 37 грн., 3% річних за період з 07.10.2010 по 19.06.2012 на суму 251653, 23 грн - 12 865, 34 грн. В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору кредиту від 14.06.2005.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25.12.2014 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1, (ІНФОРМАЦІЯ_1; і.н. НОМЕР_1), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» заборгованість за основним зобов'язанням в розмірі 251653, 23 грн., 3% річних в розмірі 12865, 34 грн., та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2654, 18 грн.

Справа № 754/19407/13-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/3023/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Буша Н.Д.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Не погоджуючись з судовим рішенням, представником відповідача подано апеляційну скаргу, в якій зазначає про незаконність рішення суду у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставин справи. Зокрема, апелянт посилається на розгляд справи в односторонньому порядку, приймаючи до уваги лише доводи позивача. Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не правильно визначено строк позовної давності, оскільки вважає, що позовна давність до вказаної вимоги сплинула ще 29.02.2011, а тому позивач не має ніякого права вимагати від відповідача погашення даного кредиту. Разом з тим, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові, а тому враховуючи вищевикладене, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити позивачу в задоволені його позовних вимог повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив про її задоволення.

Представник позивача в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб які приймали участь в судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Задовольняючи частково позов кредитора, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач взятих на себе зобов'язань щодо щомісячного погашення кредиту та сплати процентів не виконала, у зв'язку із чим утворилась заборгованість за користування кредитом. При цьому доводи відповідача про сплив позовної давності, щодо застосування якої вона заявляла, суд визнав необґрунтованими, дійшовши висновку, що оскільки строк виконання зобов'язання визначений датою 01.06.2010, а тому з цієї дати обчислюється строк позовної давності.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа, зобов'язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 14.06.2005 між Акціонерним товариством «Кредит Банк (Україна)», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кредо банк», та відповідачем був укладений кредитний договір № 06-06-054. Позивач набув право вимоги за вказаним кредитним договором на підставі договору відступлення права вимоги від 06.10.2010.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.6 договору відповідачу було надано у безготівковій формі шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок кредитні кошти у розмірі 26000 доларів США для інвестування будівництва нерухомості з розрахунку 13, 5 % річних, строком до 01.06.2010 (т.1 а.с.8-11).

Позивач повністю виконав свої зобов'язання за кредитним договором, що визнається відповідачем.

Згідно із п. 4.1 Кредитного договору, повернення суми кредиту здійснюється щомісячно рівними частинами по 435,00 доларів США.

Відповідач не виконує кредитні зобов'язання, останній платіж був здійснений нею 30.01.2006, що вбачається з розрахунку заборгованості наданого позивачем (т.2 а.с.51-52,73-77).

Відповідачем не заперечується факт наявності заборгованості, але основним доводом апеляційної скарги є неправильне застосування судом першої інстанції строків позовної давності.

Перевіряючи вказані доводи апеляційним судом встановлено, що 29.02.2008 Банк звернувся до відповідача з вимогою про невідкладне усунення порушень умов кредитного договору, зазначивши, що у випадку не усунення порушень буде висунуто вимогу про примусове дострокове повернення кредиту в повному обсязі.

Таким чином, слід погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що вказана вимога є вимогою про дострокове повернення простроченої заборгованості, проте без зазначення строку виконання.

Положеннями п.4.9,4.10 Кредитного договору передбачений порядок дострокового повернення кредиту, за яким сторони погодили, що Банк вправі вимагати дострокове повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим договором, про що письмово повідомляє позичальника, позичальник в свою чергу зобов'язаний протягом 5 банківських днів з моменту отримання письмової вимоги банку достроково повернути кредит, проценти, комісію та інші належні до сплати платежі за цим договором. Дані про отримання відповідачем вимоги в матеріалах справи відсутні, а отже і визначити строки не вбачається можливим.

Разом з тим, умовами п.2.1. кредитного договору встановлений строк його дії, а саме до 01.06.2010.

Згідно з вимогами ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках встановлених договором або законом.

В силу ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином.

Відповідно, навіть за умови направлення вимоги про дострокове повернення суми заборгованості, дія договору не припиняється і сторони мають право на виконання його умов протягом всього строку його дії, відповідно не припиняється і зобов'язання божника щодо повернення суми кредиту та процентів за користування ним.

Разом з тим, в силу ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної даності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК).

За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У справі, яка переглядається, суд установив, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Така правова позиції була неодноразово викладена Верховним Судом України, зокрема, у Постанові від 07.11.2013 у справі за № 6-116цс13, у Постанові від 19.03.2014 у справі № 6-20цс14, у Постанові від 18.06.2014 у справі № 6-61цс14., у Постанові від 17.09.2014 у справі № 6-95цс14.

З огляду на правову позицію Верховного Суду України висновок суду першої інстанції щодо початку перебігу строку позовної давності з 01.06.2010 та його закінчення 01.06.2013 є помилковим.

Як встановлено вище відповідач перестала виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом з 30.01.2006 (дата останнього платежу), у зв'язку із чим з 14.02.2006 (дата чергового платежу) у неї утворилася заборгованість за кредитним договором. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до неї 03.09.2012.

Виходячи з чергових платежів та визначеного порядку застосування строку позовної давності, заборгованість в розмірі 332464,94 грн. розраховану за весь період до ухвалення рішення суду не можна визнати обґрунтованою. Крім того, вказана сума була визначена позивачем в уточненнях позовних вимог від 25.12.2014 без надання банківського розрахунку, зробленого та завіреного в установленому порядку, що вже було підставою для скасування судових рішень у вказаній справі судом касаційної інстанції.

Розрахунок заборгованість за вказаним кредитним договором зроблений уповноваженою особою банку за період до закінчення строку дії договору (т.2 а.с.73-77). Іншого розрахунку матеріали справи не місять, а тому суд виходить саме з цього розрахунку застосовуючи позовну давність з дати чергових платежів, тобто з 03.09.2009, що відповідає розрахунку наданому позивачем в уточненнях від 25.07.2014 здійсненим у гривні, як і заявлені позовні вимоги з урахуванням їх уточнень від 25.12.2014. А отже заборгованість за основним зобов'язанням в межах строку позовної давності становить 56072,27 грн., з яких по тілу кредиту 37270,5 грн., по процентам за користування кредитом 18101,77 грн. (т.2 а.с.70-72).

Слід погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги по сплаті заборгованості за кредитним договором є грошовим зобов'язання, тому наслідками неправомірних дій, а саме прострочення боржником виконання грошового зобов'язання є сплата боргу з урахуванням 3 % річних, проте вказана сума має розраховуватись із суми, що підлягає стягненню, тобто становити 6825,45 грн..

Що стосується вимог позивача по сплаті пені, судом першої інстанції обґрунтовано застосована спеціальна позовна давність та відмовлено у задоволенні вказаних вимог, оскільки позивачем пеня була нарахована за період 07.10.2010 по 06.10.2011, а позов був поданий 03.09.2012.

Таким чином, правильно встановивши обставини справи, дійшовши обґрунтованого висновку про необхідність стягнення заборгованості, застосуванні строків позовної даності, суд першої інстанції не вірно визначив початок перебігу строку позовної давності, виходячи з обумовлених сторонами чергових платежів, а тому колегія суддів вважає за можливе змінити рішення суду, зменшивши розмір заборгованості з урахуванням застосування строку позовної давності, закінчення якого є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ч.ч. 1,5 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору відповідно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 62897,72 грн., то сума судових витрат, які підлягають компенсації позивачу дорівнює 628,98 грн., що складає 1 % від задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25.12.2014 - змінити, в зв'язку з чим абзац другий резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1; ідент.н. НОМЕР_1), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» заборгованість за основним зобов'язанням в розмірі 56072,27 грн., 3% річних в розмірі 6825,45 грн., та витрати по сплаті судового збору в розмірі 628,98 грн. Всього стягнути 63526 (шістдесят три тисячі п'ятсот двадцять шість) гривень 70 копійок.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: