АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 646/9913/13-ц Головуючий І інстанції - Прошутя І.Д.
Провадження: 22-ц/790/1732/15 Головуючий ІІ інстанції - Бездітко В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів - Сащенка І.С., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Сашко Я.С.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою голови ліквідаційної комісії Товариство з обмеженою відповідальністю «Технотерра» на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальністю «Технотерра» про стягнення заборгованості, середнього заробітку за весь час затримки при звільненні, моральної шкоди, -

встановила:

У жовтні 2013 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 28.12.2012 року він перебував у трудових відносинах з ТОВ «ВТК «Технотерра».

02.07.2013 року він звільнився за угодою сторін, але на момент звільнення відповідач не провів з ним остаточного розрахунку, не виплатив заробітну плату.

Вказував, що на день звільнення йому не була виплачена заробітна плата за травень 2013 р. у сумі 1932,06 грн., за червень 2013 р. у сумі 1529,55 грн., відпускні за червень у сумі 715,37 грн., заробітна плата за липень 2013 р. та компенсація за невикористану відпустку у сумі 550,71 грн.

Середній заробіток за весь час затримки, відповідно до ст. 117 КЗпП України, за розрахунком позивача, на час подання уточненого позову склав 13166,08 грн.

Зазначав, що внаслідок неправомірних дій відповідача йому було завдано моральну шкоду, а саме через несвоєчасну виплату заробітної плати, безробіття, відсутність доходу, він вимушений був стати на облік до центру зайнятості для отримання державної допомоги, оскільки фактично не мав коштів для існування, та не міг забезпечити своє життя усім необхідним.

Просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у сумі 4727,69 грн., середній заробіток за весь час затримки 13166 грн. за період з 03.07.2013 р. по 13.01.2014 р., та моральну шкоду у сумі 1000 грн.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі. Стягнути з ТОВ «Виробничо-торгівельна компанія «Технотерра» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платні - 4727,69грн.; середній заробіток на весь час затримки при звільненні - 35330,56 грн.; моральної шкоди - 1000 грн. /а.с. 202-206, 208, 209/.

Не погоджуючись з рішенням, голова ліквідаційної комісії ТОВ «Технотерра» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення суду, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування скарги зазначено, що підприємство заборгованості по заробітній платі перед ОСОБА_1 на момент його звільнення не мало, провело остаточний розрахунок при його звільненні. Суд першої інстанції не взяв до уваги видаткові касові ордери: №363 від 21.05.2013 p.; №397, 3398 від 04.06.2013 p.; №446 від 21.06.2013 p.; №470, №471 від 02.07.2013 p., які свідчать про фактичне нарахування та видачу заробітної плати за травень 2013 р. у сумі 1932,06 грн., за червень 2013 р. у сумі 529,55 грн., виплачені відпускні за червень 2013 р. у сумі 715,37 грн., заробітну плата за липень 2013 р. та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 550,71 грн. Зазначили, що вказані ордери не містять підпису ОСОБА_1, оскільки останній відмовився ставити свій підпис у касових документах, також не пояснив причини такої відмови.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов»язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КзПП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України N 13, від 24.12.1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно положень ст. ст. 1, 21, 24, 29, 30 Закону України «Про оплату праці», вимоги яких І поширюються на дані правовідносини та передбачають, що власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа за виконану працівником роботу зобов'язується і виплачувати йому заробітну плату, передбачену трудовим договором між працівником і власником І підприємства, у передбачені законом строки та при кожній виплаті заробітної плати повинен І повідомляти працівника про дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці.

Також відповідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів суду належними та допустимими доказами виплату заробітної плати позивачу за період з 01.05.2013 по 02.07.2013 року разом з компенсацією за невикористану відпустку та прийшов до висновку, що з ТОВ «ВТК «Технотерра» слід стягнути на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платні у розмірі 4727,69грн. та відповідно до ст. 117 КЗпП України середній заробіток за весь час затримки при звільненні у розмірі 13166,08 грн., а також виходячи з засад розумності та справедливості - моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи, вимогам закону та наданим сторонами доказам.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 з 28.12.2012 року :о 02.07.2013 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «ВТК «Технотерра».

Відповідно до наказу № 57-К від 28.12.2012 року позивач був прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів, з окладом згідно штатного розкладу.

На підставі наказу № 16-К від 02.07.2013 року ОСОБА_1 звільнено на підставі ст.36 п.1 КЗпП України за угодою сторін.

Спірним, відповідно до позову, є період з 01.05.2013 року по день звільнення, тобто до 02.07.2013 року, за який позивачу заробітна плата виплачена не була, а також не були виплачені відпускні та компенсація за невикористану відпустку.

Відповідно до довідки б/н за підписом директора ТОВ «ВТК «Технотерра» - Неффа О.Ю. нарахована заробітна плата ОСОБА_1 з урахуванням відпускних та компенсації при звільненні за невикористану відпустку склала:

травень 2013 - 2357,89 грн., утримання 425,83 грн., сума до виплати - 1932,06 грн.;

червень 2013 - 2739,71 грн., утримання 494,79 грн., сума до виплати -2244,92 грн.;

липень 2013 - 672,08 грн., утримання 121,37 грн., сума до виплати - 550,71 грн.

Таким чином, сума заробітної плати за вказаний період, яка підлягала виплаті ОСОБА_1 склала 4727,69 грн., що не оспорюється відповідачем.

Середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме з 03.07.2013 року по 23.12.2014 року, тобто по день постановлення рішення, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати, що складає 94,72 грн. помноженої на кількість днів затримки, що за період з 03.07.2013 р. по 23.12.2014 року з урахуванням вихідних та святкових днів складає 373 р. дні, що загалом складає 35330,56 грн.

Доводи апеляційної скарги про те. що суд першої інстанції не взяв до уваги видаткові касові ордери: №363 від 21.05.2013 p.; №397, 3398 від 04.06.2013 p.; №446 від 21.06.2013 p.; №470, №471 від 02.07.2013 p. є безпідставними.

Зазначені видаткові ордери, де відсутній підпис ОСОБА_1 про отримання заробітної плати не є належними доказами виплати позивачу заробітної плати, оскільки факт виплати заробітної плати повинен доводитися даними бухгалтерського обліку.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що отримання сум, зазначених в ордерах, позивач у судовому засіданні заперечував.

Копії видаткових касових ордерів б/н, коду ЄДРПОУ, назви підприємства, корінці з логотипом підприємства, надані відповідачем, по яких на його твердження позивач отримував заробітну плату, які велися бухгалтером підприємства, як чернетки, у зв'язку з завантаженістю, а також твердження відповідача та надані дані про проведення позапланової виїзної документальної перевірки органами ДПІ щодо своєчасності відрахувань із заробітної плати працівників підприємства до державного бюджету не є належними доказами, оскільки не містять в собі інформації щодо предмета доказування, а саме виплати безпосередньо ОСОБА_1 нарахованої заробітної плати.

Таким чином, висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування рішення при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу голови ліквідаційної комісії Товариство з обмеженою відповідальністю «Технотерра» відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді -