Номер провадження: 22-ц/785/1564/15
Головуючий у першій інстанції Ледньова Т. В.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Гірняк Л.А., Доценко Л.І,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 23 червня 2014 року,

встановила:

У червні 2013 р. ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним уточненим у вересні та грудні 2013 р. позовом, в якому остаточно просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5, посвідчений 09.10.2012 р. приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Стрижак Н.С..

Свої вимоги ОСОБА_4 обґрунтовувала тим, що на час складання заповіту її матері - ОСОБА_6 виповнилося 81 рік. В останні роки у неї розвився віковий склероз, почастішали випадки не сприйняття дійсних подій. У вересні 2012 р. мати знаходилася на лікуванні в Одеському обласному онкодиспансері з діагнозом - онкозахворювання 4-го ступеня. У день складання заповіту мати зверталася в лікарню за медичним обстеженням. За віком та у зв'язку з хворобою, прийняттям ліків мати в момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати, оскільки мала проблеми зі здоров'ям, що могло вплинути на її психічний стан.

Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги. Посилались на викладені в позові обставини.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Посилались на те, що ОСОБА_6 не страждала на психічний розлад, її вік та стан здоров'я не позбавляли можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Волевиявлення матері було вільним, усунення від спадкування позивачки відбулося у зв'язку із погіршенням відносин між матір'ю та донькою.

Третя особа - приватний нотаріус Іллічівського міського нотаріального округу Стрижак Н.С. в судове засідання не з'явилася. Про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином. Надала заяву про розгляд справи за її відсутності. У письмових запереченнях на позов посилалася на те, що на момент посвідчення нею заповіту обсяг цивільної дієздатності ОСОБА_6 було визначено у повній мірі, чітко встановлено її волевиявлення та дійсні наміри. Будь-які підстави вважати, що у заповідачки наявні психічні розлади були відсутні.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 23.06.2014 р. у задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 відмовлено.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення її позову. Посилається на те, що рішення ухвалено при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. У доданому до апеляційної скарги клопотанні ОСОБА_4 просила призначити по справі повторну посмертну судово-психіатричну експертизу з тих підстав, що проведена по справі посмертна судово-психіатрична експертиза є неповною та необ'єктивною. Після призначення справи до розгляду до апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_4 про призначення по справі судово-почеркознавчої експертизи, з тих підстав, що не були з'ясовані умови виконання рукописного тексту заповіту.

ОСОБА_8, представник ОСОБА_4, в судовому засіданні підтримав доводи та вимоги, які викладені в апеляційній скарзі. Наполягав на призначені по справі повторної посмертної судово-психіатричної експертизи та судово-почеркознавчої експертизи.

ОСОБА_5 письмових заперечень на апеляційну скаргу не надав. В судовому засіданні він та його представник - ОСОБА_10 вважали необхідним скаргу відхилити як необґрунтовану, рішення суду залишити без змін як законне та обґрунтоване. Посилалися на те, що на час посвідчення заповіту ОСОБА_6 в повній мірі розуміла значення і наслідки своїх дій та керувала ними. ОСОБА_10 проти призначення по справі повторної судово-психіатричної експертизи та судово-почеркознавчої експертизи заперечував.

Приватний нотаріус Іллічівського міського нотаріального округу Стрижак Н.С. в судове засідання не з'явилася. Про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином. У наданих письмових запереченнях на апеляційну скаргу вважала необхідним скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. Посилалася на те, що при посвідчені заповіту було у повній мірі визначено обсяг цивільної дієздатності ОСОБА_6, встановлено дійсне її волевиявлення та наміри. ОСОБА_6 діяла добровільно, без будь-якого фізичного або морального примусу, на підставі вільного волевиявлення, яке відповідало її внутрішній волі, розуміючи значення, умови та правові наслідки складення заповіту, про що свідчить її особистий підпис на заповіті.

Згідно з ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29.10.2014 р. у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про призначення про справі судово-почеркознавчої експертизи було відмовлено. Призначено по справі повторну посмертну комісійну судово-психіатричну експертизу.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог (Т. 3, а. с. 28 - 31).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам діючого законодавства (ст. ст. 203, 215 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213 ЦПК України). Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Висновки суду першої інстанції зроблені, відповідні правовідносини між сторонами встановлені на підставі наявних у справі і наданих сторонами доказів.

Судом встановлено, що 09.10.2012 р. приватний нотаріус Іллічівського міського нотаріального округу Стрижак Н.С. посвідчила заповіт ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно якого остання на випадок своєї смерті усе належне їй мано, де б воно не знаходилося та з чого воно б не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом буде мати право, заповіла ОСОБА_5 (Т. 1, а. с. 30 - 31).

ІНФОРМАЦІЯ_2 р. ОСОБА_6 померла (Т. 1, а. с. 6).

ОСОБА_4 є донькою померлої ОСОБА_6, яка змінила прізвище після укладення шлюбу з ОСОБА_12 (Т. 1, а. с. 21).

Між сторонами виникли правовідносини щодо визнання недійсним заповіту.

За правилами, передбаченими ст.ст. 202, 203, 215 ЦК України, одностороннім правочином є дія, яка може бути представлена однією або кількома особами. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першої - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правила ст. 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК.

Згідно Акту № 241 від 21.04.2014 р. комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи, проведеної лікарями КУ "Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я" (Т. 3, а. с. 3 - 8) ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в момент складання заповіту будь-якими психічними захворюваннями (розладом) не страждала, могла розуміти значення своїх дій, керувати ними та розуміти їх значення.

З метою усунення недоліків вищевказаного висновку судово-психіатричної експертизи щодо посилання у висновку як "могла" розуміти значення своїх дій, керувати ними та розуміти їх значення ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29.10.2014 р. було призначено по справі повторну посмертну комісійну судово-психіатричну експертизу.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 57 від 23.01.2015 р., проведеної комісією лікарів Київського міського центру судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у період складання заповіту 09.10.2012 р. не виявляла ознак психічного розладу. За своїм психічним станом під час укладання заповіту 09.10.2012 р. усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними (Т. 3, а. с. 129 - 135 зворотна сторона).

Вказані висновки посмертних комісійних судово-психіатричних експертиз, узгоджуються з дослідженою як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції медичною документацією (медичними картами амбулаторного хворого № 66 та № 8 953/12, медичними картами № 6 589, № 1163/8079 та № 7802/424 стаціонарного хворого) щодо відсутності ознак психічного захворювання у ОСОБА_6, показаннями свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 та допитаного в якості свідка ОСОБА_5 щодо психічного стану ОСОБА_6, який не дає підстав вважати, що на час складання заповіту остання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Суд першої інстанції правильно надав критичну оцінку поясненням позивачки ОСОБА_4 як свідка., її чоловіка - ОСОБА_12 та її доньки - ОСОБА_12 щодо наявності у ОСОБА_6 ознак психічного розладу, оскільки це не знайшло свого підтвердження матеріалами справи.

Висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам по справі, вимогам діючого законодавства та вищевказаним роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України.

Виходячи з вищевказаного, колегія не приймає до уваги доводи апелянта щодо невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апелянта фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції, а тому є неспроможними.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_4, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останньої у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 23 червня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. А. Гірняк

Л. І. Доценко