Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/2165/15 Головуючий у 1 інстанції: Пискунов В.І.
Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Савченко О.В., суддів Кочеткової І.В. Маловічко С.В.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 та Державного підприємства «Дзержинськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Торецька» на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 20 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Дзержинськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Торецька» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що він працював на копальні «Торецька» ДП «Дзержинськвугілля» вибійником на відбійних молотках 6 розряду з повним робочім днем на підземній роботі з 24 травня 2011 року. З 25 січня 2013 року його звільнено з роботи за власним бажанням, але з ним не було в повному обсязі проведено остаточний розрахунок, оскільки відповідач невірно розрахував розмір погодинної тарифної ставки, яка є основою для нарахування заробітної плати робітнику. 23 червня 2014 року рішенням Дзержинського міського суду, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 30 жовтня 2014р., з підприємства на його користь було стягнуто недоплачену заробітну платню у розмірі 73 380 грн. 35 коп. Вважав, що відповідач несе відповідальність за затримку повного розрахунку при звільненні, тому просив суд стягнути у відповідності до ст. 117 КЗпП середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 20 січня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Дзержинськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Торецька» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час затримки розрахунку у розмірі 230 778 (двісті тридцять тисяч сімсот сімдесят вісім) грн. 90 коп.

Стягнуто з ДП «Дзержинськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Торецька» на користь держави судовий збір у сумі 2 307 (дві тисячі триста сім) грн. 78 коп.

На вказане рішення ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 та ДП «Дзержинськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Торецька» подали апеляційні скарги.

ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3, посилаючись на необґрунтованість судового рішення в частині визначеного розміру середнього заробітку, який стягнуто на користь позивача в меншій сумі, ніж йому положено, в апеляційній скарзі просив змінити рішення суду першої інстанції, стягнувши з ДП «Дзержинськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Торецька» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 286 357 (двісті вісімдесят шість тисяч триста п'ятдесят сім) грн. 50 коп.

ДП «Дзержинськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Торецька» просило скасувати вказане рішення, також вказуючи на неправильність розрахування судом суми середнього заробітку, яка, на його думку, є значно меншою, ніж стягнута судом.

Сторони, будучи повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду Запорізької області 26 березня 2015р. не з»явились.

Від представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивача та його представника. Від відповідача будь-яких заяв до апеляційного суду не надійшло. Тому справу розглянуто у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України у відсутності сторін.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що обидві апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 з 24 травня 2011р. по 25 січня 2013р. перебував у трудових відносинах з копальнею «Торецька» ДП «Дзержинськвугілля», працюючи вибійником на відбійних молотках 6 розряду з повним робочим днем на підземній роботі. Наказом № 17-к від 25.01.2013 року ОСОБА_2 звільнено з роботи за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням ( а.с. 8).

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 23 червня 2014р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 30 жовтня 2014р., з відповідача на користь ОСОБА_2 стягнуто недоотриману заробітну плату в сумі 73 380,35 грн. ( а.с. 9-11).

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що відповідач встановив тарифні ставки з мінімальної зарплати, яка була меншою від мінімальної зарплати, встановленої законом, та припустився оплати праці нижче від норм, визначених Генеральною та галузевою угодами.

Правильно визначивши тарифні ставки за весь період роботи позивача, суд з»ясував, що ОСОБА_2 з травня 2011р. по 25 січня 2013рр. не донараховано та не виплачено зарплати на суму 73 380,35 грн., яку стягнув з відповідача. Вказане рішення набрало законної сили 30 жовтня 2014р., тому встановлені в ньому факти є преюдиційними для цієї справи про відповідальність підприємства за порушення строків проведення остаточного розрахунку при звільненні.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2, суд виходив із доведеності порушення вимог ст.ст. 47, 116 КЗпП України відповідачем щодо непроведення остаточного розрахунку з позивачем у день звільнення, тому останній обгрунтовано просив стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку, але суд визнав неправильною розраховану позивачем суму та, здійснивши свій розрахунок, стягнув з відповідача на користь позивача суму 230 778,90 грн., яка є меншою, ніж визначив позивач.

Колегія суддів вважає, що доводи обох апеляційних скарг не спростовують правильності розрахунків, здійснених судом першої інстанції, а рішення ґрунтується на матеріалах справи та вимогах норм матеріального права, які правильна застосовані судом.

Так, згідно ст. 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організацій, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Оскільки відповідач в порушення вимог ст. 117 КЗпП України не виплатив в повному обсязі належні позивачу кошти при звільненні, позивачу підлягає виплаті середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 26.01.2013 року по день розрахунку, але, оскільки він проведений не був, то по день постановлення рішення у цій справі - 19.01.2015р., а саме за 495 робочих днів.

При здійсненні розрахунку середнього заробітку суд грунтував свої висновки на вищевказаних рішеннях, якими встановлений правильний розмір тарифних ставок, який і був застосований судом як базовий для визначення зарплати за два місяці, що передували звільненню, а, відтак, - середньоденного розміру зарплати, який склав 466,22 грн. Отже, 466,22 грн. х 495 днів = 230 778,90 грн. - сума середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Тому доводи сторін в апеляційних скаргах про неправильність вказаних розрахунків суду колегія вважає неспроможними.

Таким чином, твердження апелянтів про незаконність та необґрунтованість рішення, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та наданим доказам, на думку колегії, є необґрунтованими.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 та Державного підприємства «Дзержинськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Торецька» відхилити.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 20 січня 2015 року цій у справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Савченко О.В.

Судді: Кочеткова І.В.

Маловічко С.В.