Провадження № 2/761/7316/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Бешировій Ж.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Торгово-промислової палати України про визнання актів приймання-передачі наданих послуг недійсними, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Позивач) 14 липня 2014 року звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Торгово-промислової палати України (далі - Відповідач) про визнання актів недійсними.

Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що протягом 2010 - 2013 років Позивачем та Відповідачем було підписано ряд актів приймання - здачі наданих послуг, на підставі яких здійснювалась оплата послуг за Контрактами про надання в оренду Позивачеві приміщення (не офісні площі та обладнання), для організації та проведення виставок. Позивач зазначила, що вказані акти приймання-здачі послуг, на її думку, не відповідають вимогам, які ставить до первинних документів фінансової звітності пункт 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України», оскільки не містять такі обов'язкові реквізити як зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції. З цих підстав, Позивач вважає, що акти прийому - здачі наданих послуг мають бути визнані недійсними. Просила суд ухвалити судове рішення, яким визнати недійсними з моменту підписання Акти приймання - здачі наданих послуг, а саме: від 27 січня 2010 року, від 12 лютого 2010 року, від 24 лютого 2010 року, від 29 березня 2010 року, від 13 квітня 2010 року, від 21 квітня 2010 року, від 30 квітня 2010 року, від 20 травня 2010 року, від 31 травня 2010 року, від 16 червня 2010 року. Від 30 червня 2010 року, від 26 липня 2010 року, від 27 липня 2010 року, від 17 серпня 2010 року, від 31 серпня 2010 року, від 31 січня 2011 року, від 10 лютого 2010 року, від 25 лютого 2011 року, від 23 березня 2011 року, від 07 квітня 2011 року, від 21 квітня 2011 року, від 30 квітня 2011 року, від 19 травня 2011 року, від 15 червня 2011 року, від 29 червня 2011 року, від 12 липня 2011 року, від 26 липня 2011 року, від 16 серпня 2011 року, від 31 серпня 2011 року, від 21 вересня 2011 року, від 05 жовтня 2011 року, від 27 жовтня 2011 року, від 31 жовтня 2011 року, від 16 листопада 2011 року, від 30 листопада 2011 року, від 07 грудня 2011 року, від 13 грудня 2011 року, від 20 грудня 2011 року, від 24 січня 2012 року, від 08 лютого 2012 року від 17 лютого 2012 року, від 21 лютого 2012 року, від 28 березня 2012 року, від 18 квітня 2012 року, від 28 квітня 2012 року, від 18 травня 2012 року, від 07 червня 2012 року, від 13 червня 2012 року, від 26 червня 2012 року, від 09 липня 2012 року, від 23 липня 2012 року, від 13 серпня 2012 року, від 31 серпня 2012 року, від 19 вересня 2012 року, від 29 вересня 2012 року, від 29 жовтня 2012 року, від 29 жовтня 2012 року, від 21 листопада 2012 року, від 29 листопада 2012 року, від 20 грудня 2012 року, від 20 грудня 2012 року, від 28 січня 2013 року, від 15 лютого 2013 року, від 27 лютого 2013 року, від 25 березня 2013 року, від 16 квітня 2013 року, від 30 квітня 2013 року, від 28 травня 2013 року, від 18 червня 2013 року, від 22 вересня 2013 року, від 31 вересня 2013 року, а також відшкодувати судові витрати, пов'язані із розглядом справи.

У судовому засіданні, представники Позивача позов з підстав, зазначених у позовній заяві, підтримали. Позовні вимоги просили суд задовольнити у повному обсязі.

Представник Відповідача у судовому засіданні, позов не визнав. У задоволенні позовних вимог просив суд відмовити у повному обсязі. У письмових запереченнях проти позову, поданих суду зауважив, що акти прийому - здачі наданих послуг, які просить визнати недійсними Позивач відповідають усім вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88. До того ж, зауважили, що Позивач не відмовилася від підписання спірних актів та здійснення оплати наданих їй послуг за контрактами. Крім того, сторона Відповідача не погоджується із твердженням Позивача, що спірні Акти прийому - здачі є правочинами у розумінні статті 202 Цивільного кодексу України, оскільки акт прийому - здачі наданих послуг за своєю правовою природою є первинним документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення і не є самою господарською операцією, а отже, не є правочином, внаслідок якого встановлюються, змінюються або припиняються цивільні права та обов'язки. Тим самим, акт прийому - передачі є засвідчувальним, а не правоустановчим документом. При цьому зауважив, що вищенаведені доводи зазначені в Постанові Київського апеляційного господарського суду м. Києва від 24 вересня 2015 року у справі № 910/23472/14.

Суд, заслухавши пояснення представників Позивача та представника Відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що протягом 2010 - 2013 років ОСОБА_1 та представником Торгово-промислової палати України було підписано ряд актів приймання - здачі наданих послуг, на підставі яких здійснювалась оплата послуг за Контрактами про надання в оренду ОСОБА_1 приміщення (не офісні площі та обладнання) для організації та проведення виставок, а саме: від 27 січня 2010 року, від 12 лютого 2010 року, від 24 лютого 2010 року, від 29 березня 2010 року, від 13 квітня 2010 року, від 21 квітня 2010 року, від 30 квітня 2010 року, від 20 травня 2010 року, від 31 травня 2010 року, від 16 червня 2010 року. Від 30 червня 2010 року, від 26 липня 2010 року, від 27 липня 2010 року, від 17 серпня 2010 року, від 31 серпня 2010 року, від 31 січня 2011 року, від 10 лютого 2010 року, від 25 лютого 2011 року, від 23 березня 2011 року, від 07 квітня 2011 року, від 21 квітня 2011 року, від 30 квітня 2011 року, від 19 травня 2011 року, від 15 червня 2011 року, від 29 червня 2011 року, від 12 липня 2011 року, від 26 липня 2011 року, від 16 серпня 2011 року, від 31 серпня 2011 року, від 21 вересня 2011 року, від 05 жовтня 2011 року, від 27 жовтня 2011 року, від 31 жовтня 2011 року, від 16 листопада 2011 року, від 30 листопада 2011 року, від 07 грудня 2011 року, від 13 грудня 2011 року, від 20 грудня 2011 року, від 24 січня 2012 року, від 08 лютого 2012 року від 17 лютого 2012 року, від 21 лютого 2012 року, від 28 березня 2012 року, від 18 квітня 2012 року, від 28 квітня 2012 року, від 18 травня 2012 року, від 07 червня 2012 року, від 13 червня 2012 року, від 26 червня 2012 року, від 09 липня 2012 року, від 23 липня 2012 року, від 13 серпня 2012 року, від 31 серпня 2012 року, від 19 вересня 2012 року, від 29 вересня 2012 року, від 29 жовтня 2012 року, від 29 жовтня 2012 року, від 21 листопада 2012 року, від 29 листопада 2012 року, від 20 грудня 2012 року, від 20 грудня 2012 року, від 28 січня 2013 року, від 15 лютого 2013 року, від 27 лютого 2013 року, від 25 березня 2013 року, від 16 квітня 2013 року, від 30 квітня 2013 року, від 28 травня 2013 року, від 18 червня 2013 року, від 22 вересня 2013 року, від 31 вересня 2013 року.

Вважаючи, підписані акти прийому - здачі наданих послуг такими, що не містять таких обов'язкових реквізитів як зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, що суперечить пункту 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», Позивач просила суд визнати їх недійсними.

Суд критично оцінює позицію сторони Позивача та надані нею доводи в обґрунтування позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до частини 3 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Київський апеляційний господарський суд при розгляді матеріалів апеляційної скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Господарського суду м. Києва від 15 червня 2015 року у справі № 910/23472/14, встановив, що протягом 2010 - 2013 років між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та Торгово-промислової палатою України укладалися контракти, які є ідентичними за своїм змістом, та відповідно до пункту 1.1. яких, , визначено, що предметом являється надання в оренду Позивачеві не офісних площадок та обладнання для проведення виставок. Згідно пунктів 2.1., 2.2. контрактів, Торгово-промислова палата України надає в оренду для проведення виставки обладнання виставкової площі з правом розширення до 150 кв.м. за ціною 175 грн. на весь період виставки за кожен квадратний метр нетто; згідно із пунктом 2.2. контрактів що в зазначену в пункті 2.1. вартість, включена вартість виконання Торгово-промисловою палатою України зазначених нижче робіт та послуг. Умовами контрактів також визначено, що повна вартість і послуг з організації і проведення виставки з урахуванням додаткової виставкової площі фіксується сторонами приймально-передавальним актом. При цьому, повний розрахунок з Торгово-промисловою палатою України у відповідності із зафіксованими у приймально-передавальних актах Організатор здійснює не пізніше 14 банківських днів після підписання акту (а.с. 4-77).

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16 липня 1999 року, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

За змістом частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16 липня 1999 року та положень пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року за № 88, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської Операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналізуючи зміст доданих до матеріалів справи актів приймання - здачі наданих послуг, суд приходить до висновку, що останні містять усі необхідні реквізити, для документів даного виду.

Наявність окремих дефектів та недоліків в оформленні первинних документів не можуть спростовувати фактичне здійснення господарської операції, що зафіксовані в такому акті.

Крім того, Позивач спірні акти підписала без зауважень та застережень. До того ж, Позивачем оплачено суми, що зазначені в актах.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що акти, підписані сторонами, є належним та допустимим доказом надання послуг Відповідачем Позивачеві, та відповідно до умов контрактів є підставою для оплати їх вартості в сумі, визначеній в таких актах.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до частин 1-5 статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Крім того, статтею 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Враховуючи вищенаведене, оскільки акт прийому - здачі наданих послуг за своєю правовою природою є первинним бухгалтерським документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, проте не є самою господарською операцією, тобто не є правочином, внаслідок якого встановлюються, змінюються або припиняються цивільні права та обов'язки, тобто акт прийому - передачі є засвідчувальним, а не правоустановчим документом, визнанню судом недійсним він не підлягає.

Таким чином, позов в цілому є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

З урахуванням викладеного, на підставі статей 16, 202, 203, 215 Цивільного кодексу України, статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16 липня 1999 року та положень пункту 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року за № 88, керуючись статтями 10, 11, 13, 60, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Торгово-промислової палати України про визнання актів приймання-передачі наданих послуг недійсними - в і д м о в и т и у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ :