справа № 165/438/15-ц
провадження №2/165/213/15
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2015 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого Ференс-Піжук О.Р.,

при секретарі Харук Ю.І.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нововолинську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю, -

встановив:

23.03.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання особистою приватною власністю нерухомого майна, а саме: будинку АДРЕСА_1. Позовні вимоги мотивує тим, що він перебував в шлюбі з ОСОБА_3 з 17.06.1989 року по 20.06.2014 року. Задовго до шлюбу він розпочав за власні кошти будівництво будинку АДРЕСА_1. Вказує, що в 1987 році на його ім?я було виготовлено будівельний паспорт з якого випливає, що 31.03.1987 року він уклав договір з виконавчим комітетом Жовтневої селищної ради про надання у безстрокове користування земельної ділянки площею 700 кв.м для будівництва житлового будинку на праві особистої власності по АДРЕСА_1. Рішенням Жовтневої селищної ради №72 від 22 жовтня 1987 року позивачу було виділено під будівництво індивідуального житлового будинку на праві особистої власності площею 700 кв. м. за вище вказаною адресою. 23.11.1987 року було складено акт про виніс в натурі меж земельної ділянки під будівництво та обслуговування індивідуального житлового будинку за вищевказаною адресою площею 700 кв.м. В цьому ж році позивачем було укладено договори на виконання будівельних робіт та оплачено їх, закуплено будівельні матеріали. Фактично на початку травня 1989 року будинок повністю був збудований включно з внутрішніми роботами. Після цього позивач одружився з відповідачем. Зазначив, що їх весілля вони святкували вже в новозбудованому ним будинку. Однак на даний час виявилося, що право власності на вищевказаний будинок було зареєстровано за час перебування в шлюбі, тому позивач, як єдиний власник, не може вільно розпорядитись на свій розсуд спірним будинком. Крім того, вказує, що його колишня дружина ніколи не вважала даний будинок спільним майном і після розірвання шлюбу добровільно виїхала з нього, не заявляючи вимоги щодо його поділу. Просить визнати його особистою приватною власністю нерухоме майно - будинок АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги про визнання майна особистою приватною власністю позивача підтримали з підстав наведених у позові.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином через засоби масової інформації.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Об'єктивність наведених в позові обставин підтвердили в суді свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5 показавши, що в 1986 році ОСОБА_1 отримав земельну ділянку під забудову житлового будинку за адресою АДРЕСА_1. В 1987 році він отримав позику на будівництво, працюючи на шахті №7 міста Нововолинська, де із його зарплати стягували відповідну суму на погашення позики. Будівництво житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 позивач розпочав в 1987 році та до моменту одруження житловий будинок був повністю збудований і готовий до проживання в ньому. Зазначили, що ОСОБА_3 не приймала участі у будівництві вказаного будинку. Після розірвання шлюбу, відповідач забрала своє особисте майно та добровільно виїхала з будинку, претензій щодо його поділу не висувала.

Заслухавши пояснення позивача, його представника ОСОБА_2, показання свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов є підставним і підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневої селищної Ради народних депутатів м. Нововолинська Волинської області від 22.10.1987 року № 72 ОСОБА_1 виділено в безстрокове користування земельну ділянку для будівництва житлового будинку на праві особистої власності площею 700 кв.м в АДРЕСА_1 (а.с. 13).

Відповідно до договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності від 02.12.1987 року (а.с.11-16) було надано ОСОБА_1 земельну ділянку в безстрокове користування для будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 та затверджено проект забудови житлового будинку.

23.11.1987 року було складено акт про виніс в натурі меж земельної ділянки під будівництво та обслуговування індивідуального житлового будинку за вищевказаною адресою площею 700 кв.м.(а.с.16).

На будівництво вказаного житлового будинку, в тому числі на придбання будівельних матеріалів, протягом 1987-1988 років позивачем було затрачено особисті кошти, що підтверджується товарно-транспортними накладними (а.с.17,18), замовленнями-договорами (а.с.20-21), розрахунковою відомістю (а.с.22,23), копіями квитанцій (а.с.24-28).

З 17 червня 1989 року по 20 червня 2014 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 20 червня 2014 року, що набрало законної сили, шлюб розірвано (а.с. 10).

Право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_1 28.03.2011 року, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.6).

Згідно ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

У відповідності до вимог ч.6 ст.57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Вказана позиція також знайшла своє відображення і в п.24 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" яким передбачено, що не належить до спільної сумісної власності подружжя майно набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

На переконання суду, позивач надав докази у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України на спростування презумпції спільності майна та довів існування обставин, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1, до укладення шлюбу з відповідачем ОСОБА_3, за особисті кошти побудував житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_3 в травні 2014 року виїхала з постійного місця проживання і не проживає за адресою своєї реєстрації, що підтверджується актом комісії Жовтневої селищної ради від 08.12.2014 року (а.с.8).

Проаналізувавши наведене, суд дійшов висновку, що відповідно до ст. 57 СК України, житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, є особистою приватною власністю позивача ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 212, 213, 214, 215, 224, 225, 226 ЦПК України, ст. 392 Цивільного Кодексу України, ст. 57 Сімейного кодексу України, - суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати будинок АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення можна подати протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Нововолинський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя О.Р. Ференс-Піжук