Справа № 614/165/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2015 року суддя Борівського районного суду Харківської області Гуляєва Г.М., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3 особа: ОСОБА_3

про визнання договору дарування недійсним, про поновлення права власності на житловий будинок та земельну ділянку

В С Т А Н О В И В:

17.02.2015 року позивачка звернулася до суду з позовом в якому вказала, що 30 серпня 2013 р. трагічно помер при дорожньо-транспортній пригоді її чоловік ОСОБА_4.

Після його смерті за ним залишилось спадкове майно: житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: Харківська обл., Борівський р-н, смт. Борова, вул. Підлиманська,б.93, та інше нерухоме майно.

Спадкоємцями першої черги за законом на майно померлого є позивачка та їхні діти: ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Ще за життя чоловіка, останній, в присутності дітей, висловлював свою думку відносно поділу спадщини, зокрема житлових будинків, які були в їхній спільній власності.

Житловий будинок в смт. Борова по вул. Підлиманській,б.93, значився і до теперішнього часу значиться за чоловіком ОСОБА_4, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.03.2001 р. та житловий будинок, розташований в смт. Борова, вул. Підлиманська,б.71, і який вони будували спільними зусиллями до квітня 2014 р., значився за позивачкою на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 30 липня 1995 р. згідно рішення виконкому Борівської селищної ради Борівського р-ну Харківської обл. №104 від 11 липня 1995 р. В будівництві останнього житлового будинку активну участь коштами і фізичною силою приймали їхня дочка ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_5 Без їхньої участі позивачка з чоловіком не змогли б збудувати даний житловий будинок.

Після закінчення будівництва житлового будинку в їхній сімї практично було вирішено, що старий житловий будинок залишиться в спадщину їхній дочці ОСОБА_3, а в новому буде проживати їхній син ОСОБА_2 зі своєю сімєю.

Після трагічної смерті чоловіка позивачки ОСОБА_4, через деякий час необхідно було приймати рішення про прийняття спадщини, в тому числі і по житловому будинку, який значиться за померлим. В колі своєї сімї вони обговорювали питання по спадщині по будинкам, хоча всі знали волю батька і всі були з ним згодні. Вони домовились, що до шестимісячного терміну всі вони спадкоємці першої черги подають заяву в Борівську державну нотаріальну контору, зокрема позивачка і син ОСОБА_6 подають заяви про відмову в прийнятті спадщини, а дочка ОСОБА_7 подасть заяву про прийняття спадщини після батька.

Через деякий час, в розмові з дітьми, позивачці стало відомо, що вони подали заяви в Борівську державну нотаріальну контору, як і домовились.

Після цього син позивачки ОСОБА_2 став наполягати, щоб вона, як і домовлялись раніше, переписала на нього житловий будинок, розташований в смт. Борова по вул. Підлиманській,б.71, де він проживає із своєю сімєю. А син відмовиться від своєї частки в житловому будинку по вул. Підлиманській,б.93.

Позивачка, будучи впевнена, що все вирішується як хотів її чоловік, погодилася з сином ОСОБА_2 піти до нотаріуса і оформити на нього договір дарування на житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку, надану для обслуговування вищевказаного домоволодіння, розташованого по вул. Підлиманській,б.71, в смт. Борова.

23 квітня 2014 р. у приватного нотаріуса Борівського районного нотаріального округу Харківської обл. вони уклали договір дарування житлового будинку та земельної ділянки, згідно якого позивачка подарувала своєму синові ОСОБА_6 вищезазначене нерухоме майно.

Позивачка в похилому віці і не дуже розуміється в нотаріальних документах, тому повністю довірилась своєму синові, вважала, що в договорі передбачені права і обовязки сторін, про які вони домовилися. Проте виявилося, що договір має інший зміст і не передбачає ніяких зобовязань відмовитись від прийняття спадщини по нерухомому майну після смерті батька.

ОСОБА_8 приблизно в липні 2014 р. позивачці від дочки ОСОБА_7 стало відомо, що ОСОБА_8 її обманув. Виявляється в Борівській державній нотаріальній конторі він написав заяву не про відмову в прийнятті спадщини, а навпаки про прийняття спадщини. Таке самостійне вирішення питання ОСОБА_2 не входило ні в плани позивачки, ні в плани її чоловіка. ОСОБА_8 не бажає слухати її, він не розмовляє з сестрою ОСОБА_3.

Якби позивачка знала на день укладення договору дарування, що відповідач обманув її з заявою, поданою в Борівську ДНК, ніколи б не дала згоди на дарування житлового будинку та земельної ділянки.

Це і стало підставою для зварення до суду за захистом своїх прав.

31.03.2015 р. позивачка надала заяву про залишення її позовної заяви без розгляду у звязку з добровільним вирішенням питання.

Відповідно до вимог п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду.

Підстави для неприйняття вказаної заяви судом не встановлено.

Керуючись п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3 особа: ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, про поновлення права власності на житловий будинок та земельну ділянку залишити без розгляду.

Розяснити позивачці її право на повторне звернення до суду після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Борівський районний суд протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Гуляєва Г. М.