Справа №486/1761/14-ц 26.03.2015 26.03.2015 26.03.2015
Провадження №22-ц/784/831/15
Провадження № 22-ц/784/831/2015 Суддя першої інстанції: Волкова О.І.
Категорія 27 Суддя-доповідач апеляційного суду: Лівінський І.В.
У Х В А Л А

іменем України

26 березня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Данилової О.О., Серебрякової Т.В.,

при секретарі судового засідання Шпонарській О.Ю.,

за участі: позивача ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 5 лютого 2015 року

за позовом

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" (далі - ПАТ КБ „Приватбанк"), ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Южноукраїнського міського нотаріального округу Рихальська О.В. про визнання правочину недійсним,

в с т а н о в и л а:

В вересні 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 звернулись з позовом до ОСОБА_5, ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним правочину.

Позивачі зазначали, що 31 липня 2008 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» (який в подальшому перейменовано в ПАТ КБ «ПриватБанк» ) уклав з ОСОБА_5 кредитний договір, за яким надав позичальнику кредит у розмірі 48 700 доларів 33 цента США. В той же день, вони разом з ОСОБА_5 уклали з банком іпотечний договір, за яким передали в іпотеку банку трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14 квітня 2014 року ОСОБА_5 визнано винним у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживанням довірою.

Позивачі, посилаючись на те, що вказаний іпотечний договір вони вчинили під впливом обману з боку ОСОБА_5, якому сприяли працівники банку, що підтверджується на їх думку зазначеним вироком, просили суд визнати цей договір недійсним.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 5 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просили рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, із матеріалів справи вбачається, що 31 липня 2008 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» (який в подальшому перейменовано в ПАТ КБ «ПриватБанк») уклав з ОСОБА_5 кредитний договір, за яким надав позичальнику кредит у розмірі 48700 доларів 33 цента США. В той же день, на забезпечення виконання цього кредитного договору, ЗАТ КБ «ПриватБанк» уклав з ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 іпотечний договір, за яким останні передали в іпотеку банку нерухоме майно, що перебувало у їх спільній частковій власності, а саме, трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачі зазначали, що вказаний іпотечний договір вчинено ними під впливом обману з боку ОСОБА_5 та посилались на вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14 квітня 2014 року.

Такі ж доводи зазначено позивачем ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Отже, неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України, є встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до вчинення правочину. При цьому, спонукати потерпілого до вчинення правочину повинні не будь-які треті особи, а саме друга сторона правочину.

За спірним договором іпотеки однією стороною є позивачі та ОСОБА_5, як іпотекодавці, а другою стороною є ЗАТ КБ «ПриватБанк», як іпотекодержатель.

Таким чином, позивачі мають доводити наявність умислу у другої сторони - ЗАТ КБ «ПриватБанк» ввести їх в оману.

Разом з тим, належних доказів на підтвердження такого умислу банку, позивачі суду не надали, хоча доведеність таких обставин є їх обов'язком відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України.

Таким чином, основний висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання спірного договору недійсним, є правильним.

Посилання апелянтів на вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14 квітня 2014 року, не може бути належним доказом умислу банку ввести в оману позивачів, оскільки за цим вироком встановлено обманні дії не працівників банку, а ОСОБА_5, який був іпотекодавцем за спірним договором разом з позивачами, при заволодінні грошовими коштами належними саме ЗАТ КБ «ПриватБанк».

Отже, вказаний вирок не має для даної справи преюдиціального значення в розумінні ч. 4 ст. 61 ЦПК України.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду, апеляційна скарга не містить, а тому рішення підлягає залишенню без зміни на підставі ст. 308 ЦПК України.

Керуючись статями 303, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 відхилити, а рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 5 лютого 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: