Справа № 214/7946/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 липня 2015 року Саксаганський районний суд м.Кривого Рогу у складі:

головуючого - судді Ковтун Н.Г

при секретареві - Зборівській І.С.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 К;.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль» про захист прав споживачів, спонукання до виконання умов договору, стягнення пені, моральної шкоди;

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, який в процесі розгляду справи змінив.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він 21 травня 2008 року уклав Генеральну кредитну угоду, згідно якої він є позичальником, а відповідач кредитором. За умовами угоди відповідач зобовязувався надати кредитні кошті в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених в рамках цієї угоди і які є її невідємними частинами. Кредит носить споживчий характер. П.1.2. Угоди передбачав надання відповідачем позики в розмірі еквівалентній 28 тис.дол.США за офіційним курсом НБУ на дату укладання кредитних договорів. Відповідач зобовязувався на умовах цієї угоди відкрити позивача позичкову та відсоткові рахунки згідно умов укладених сторонами кредитних договорів, відповідності до загальних умов кредитування у с.1.2 цієї Угоди та надавати кредитні кошти в межах розмірів кредитів, визначених у кожному окремому кредитному договорі п.4.1.Угоди. Таким чином, для отримання кредиту необхідні наступні умови: нотаріально оформити відповідне забезпечення, в розмірах та строках, встановлених окремими кредитними договорами, укладеними в рамках цієї Угоди та укласти окремі кредитні договори.

Всі вимоги, зазначені у 2 розділі Угоди позивачем були виконані тому, на виконання та на основу Генеральної кредитної угоди від 21.05.2008 року, було укладено Кредитний договір від 22.05.2008 року, згідно ч.1 п.2 якого відповідач повинен був надати позивачу кредит в суму 28 000 дол.США двома траншами: 1-й 20000 дол.США та 2-й 8 000 дол. США. При цьому разова комісія за надання кредиту була сплачена за надання кредитних коштів в розмірі 28 тис. дол.. Оскільки все умови Угоди та Договору позивачем були виконані, то 22.05.2008 року він отримав перший транш в розмірі 20 000 дол. США, який погашається, відповідно до умов Договору, заборговані та порушення строків виплат немає. 28.01.2013 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання другого траншу, однак відповіді на отримав. 30 квітня 2014 року звернувся з другою заявою про надання другої частини траншу, але 26.05.2014 року йому надали відповідь, в якій повідомили про відмову у видачі другого траншу в сумі 8 тис.дол., посилаючись на зміни у ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», а саме щодо заборони видачі споживчих кредитів в іноземній валюті. Він не погоджується з такою відмовою, оскільки такі зміні у ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» не поширюються на договори, укладені до набрання чинності цих змін.

Тому просить зобовязати відповідача виконати зобовязання щодо надання траншу в розмірі 8 тис.грн.

Крім того, Генеральною угодою передбачена відповідальність за порушення строків надання кредитів - п.10.1. виплата пені в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла на час виконання заборгованості, за кожний день прострочення видачі кредиту.

Оскільки заява про видача траншу подана 28.01.2013 року, то перебіг строку порушення видачі кредиту розпочинається 4.02.2013 року

Розмір пені за період з 4.02.2013 року по 12.05.2015 року становить 2071, 54 дол. США, що за курсом нац..банку на 12.05.2015 року становить 42, 652, 72 грн, які позивач просить стягнути.

Також вважає, що незаконними діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, оскільки порушенні його життєві плани, відчуває невпевненість в майбутньому. Просить стягнути моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав, вказав на те, що виконує усі умови укладеного договору, але в супереч домовленості з відповідачем, йому не надають другий транш за договором 8 тис. дол. Він неодноразово звертався до відповідача, але його ігнорували, потім 28.01.2013 року він звернувся з письмовою заявою, лише 26.05.2014 року йому надали відповідь, в якій вказали на відмову у видачі траншу. Він не має заборгованості по виплаті кредиту, заставою забезпечено усі зобовязання за Ген.угодою на 28 тис.дол. Просить зобовязати відповідача виконати умови Угоди та видати йому 8 тис дол.., стягнути пеню за порушення умов Договору, також просить стягнути моральну шкоду в розмірі 10000 грн, оскільки він переживає моральні страждання, він мав плати витратити ці кошти на родину, дві доньки закінчували школу, одна мала йти до школи, тому потребували додаткових витрат. Також він мав бажання поліпшити свої житлові умови, із-за скандалів у сім»ї він постійно переживає, має проблеми з артеріальним тиском, його турбує безсоння. Ніяких прострочення щодо виплати кредиту він немає.

Представник позивача позов підтримала та вказала на те, що позивач виконує усі умови Договору, забезпечив кредитний договір майном, яка перебуває в заставі, кредитні платежі вносить своєчасно, тому ніяких підстав для відмови у видачі другого траншу немає. Посилання відповідача на заборону видачі споживчих кредитів в іноземній валюті не заслуговують уваги, оскільки ці зміни не стосуються раніше укладених договорів. Просить зобовязати відповідача видати транш позивачу в розмірі 8 тис грн. та у звязку з несвоєчасним виконанням договору, стягнути пеню в розмірі 42652, 72 грн за порушення умов Договору. Також просить стягнути моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Представник відповідача ОСОБА_5 ТОВАРИСТВО «ОСОБА_4 Аваль» позов не визнав, та пояснив, що дійсно укладалась Генеральна Угода та кредитний договір з позивачем на видачу 28 тис.дол двома траншами. З часу укладання угоди змінилась назва банку на Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_6 Аваль». Перший транш позивач отримав. Щодо порушення позивачем виплат за кредитним договором, йому не відомо. В січня 2013 року позивач звернувся із заявою про видачу другого траншу, але позивачу біло відмовлено у видачі другого траншу в розмірі 8 тис. дол.. США, оскільки у ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» у 2011 році відбулись зміни, та існує заборона на видачу споживчих кредитів в іноземній валюті. Було розяснення НБУ, Конституційного суду, про те, що ці зміни застосовуються до договорів, які укладено до цих змін.

Банк, ніяких змін до кредитного договору не ініціював, в тому числі і до п.6.4. Ген.Угоди. Строк звернення для видачі траншу , договором не встановлено. Банк відмовив позивачу лише на підставі ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Крім того, вважає, що до вимог про стягнення пені має бути застосовано річний строк позовної давності. Просить у задоволені позову відмовити.

Заслухавши сторони, дослідивши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 Цивільного Кодексу України, підставою виникнення зобов'язань є Договір.

Судом встановлено, що 21 травня 2008 року Відкрите акціонерне товариство «ОСОБА_7 Аваль» (в подальшому Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_6 Аваль») та позивач ОСОБА_1 уклали Генеральну кредитну угоду № М014/03-/3/248. За умовами Угоди, Кредитор зобовязується надати Позичальнику кредитні кошти в порядку і на умовах визначених у кредитних договорах. Загальний розмір позичкової заборгованості Позичальника за наданими в рамках даної Угоди не повинен перевищувати суму, еквівалентну 28 тис. дол.. Строк дії Угоди 180 міс.

За кредитним договором № М014/03-03/249 від 22.05.2008 року на основі Генеральної кредитної угоди № М014/03-/3/248 визначено розмір кредиту 28 тис дол..США 1-й транш 20 000 дол. США, 2-й 8 000 дол.США. Цільове призначення кредиту на споживчі цілі. Дата остаточного повернення Кредиту по 21 травня 2018 року включно Разова комісія за надання кредиту складає 0, 99% від Розміру кредиту. Договір забезпечено Договорами іпотеки та поруки (а.с.6-12).

Відповідно до вимог статей 202, 203 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Слід також зауважити, що відповідно до ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони не оспорюють ті обставини, що позивач виконав усі умови для надання йому кредитних коштів, отримав перший транш в розмірі 20 000 дол. США, виконує зобовязання щодо повернення кредитних коштів.

Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами ( договором) між клієнтом та банком.

Таким чином, правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем по справі регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про захист прав споживачів» нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до ст.1 Закону "Про захист прав споживачів", споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції; споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція це будь-який виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Надання коштів за вказаними Договорами, відповідає всім ознакам споживчого кредиту, а саме: відповідач є банком; позивач є споживачем, так як є фізичною особою, яка придбаває продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція, що набувається, тобто кредит, який є предметом Договору, відповідає ознакам продукції передбаченим Законом «Про захист прав споживачів», оскільки правовідносини, породження яких є метою Договору, регулюються Законом «Про захист прав споживачів».

Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що 28 січня 2013 року позивач звернувся до відповідача із заявою про видачу 2-го траншу в сумі 8 тис. дол..США за кредитним договором (а.с.18). 26 травня 2014 позивачу була надана відповідь, про неможливість видачі другого траншу, у звязку з тим, що згідно ст. 11 ЗУ «Про захист Прав споживачів» від 22.09.2011 року, гадання (отримання) споживчих кредитів і іноземній валюті забороняється.

В запереченнях на позов представником банку йдеться про те, що відповідно до змін у ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме заборони видачі споживчих кредитів в іноземній валюті, позивачу відмовили у видачі другого траншу. Розяснення цього питання надали Національний банк, та Конституційний суд України.

Суд вважає, що доводи відповідача не заслуговують на увагу, з урахуванням наступного.

Так за п.3 ч.1 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. Данні зміни були прийняті 22.09.2011 року ЗУ « Провнесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг». Але за ч.2 Прикінцевих положень ЗУ « Провнесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» дія цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності.

Посилання відповідача на відповідність їх дій Рішенню Конституційного суду України від 10.11.2011 року щодо тлумачення ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», суд не бере до уваги, оскільки конституційне звернення стосувалось тлумачення положень п.2 ч.7 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», а не п.3 ч.1 цієї статті.

Тому суд вважає, що відмова відповідача у наданні позивачу траншу у звязку з забороною вказаною у п.3 ч.1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», не відповідають змісту вказаного закону та укладеного між сторонами договору, тому позивач має право на спонукання відповідача щодо вчинення дій по видачі йому коштів.

Щодо вимог позивача про стягнення пені, то суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню. Так, ст.610 ЦК України визначено, що порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умові, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Ст. 611 ЦК України передбачає правові наслідки порушення зобовязань, а саме сплата неустойки.

П.10.1 Генеральної кредитної угоди № М014/03-03/248 від 21.05.2008 року укладеної між сторонами, передбачає відповідальність за порушення строків надання кредиту. Кредитор сплачує на користь позичальника пеню в розмірі обліком ставки НБУ, що діяла на час виконання заборгованості, за кожний день прострочення видачі кредиту.

Сторони не оспорюють, що позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про надання траншу 28.01.2013 року (а.с.18). За змістом ст. 530 ЦК України строк виконання вимоги, якщо він не був встановлений договором, - 7 днів з дня предявлення вимоги. Таким чином, право порушення строку видачу кредиту розпочинається 4.02.2013 року. Облікова ставка НБУ в лютому 2013 року становила 7,5% річних.

Однак, ст.228 ЦПК України передбачений спеціальний строк позовної давності для пені в один рік. У звязку з чим, суд частково задовольняє вимоги в цій частині.

8000х7,5% річних х 20,58 (курс долара на 12.05.2015 року) = 12348 грн.

Крім того, суд вважає, необґрунтованими вимоги позивача, що відшкодування заподіяної йому моральної шкоди.

За ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Доводи позивача, щодо понесених ним душевних страждань у звязку з діями відповідача, нічим не обґрунтовані, тому в задоволенні вимог в цій частини належить відмовити.

Відповідно до ч.3 ст. 213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову.

У зв'язку з частковим задоволенням позову, підлягають стягненню з відповідача на користь держави судові витрати відповідно до ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57 - 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ЗУ «Про захист прав споживачів», ст.ст. 11, 530, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобовязати Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_4 Аваль» виконати умови Генеральної кредитної угоди № М014/03-03/248 від 21.05.2008 року та Кредитного договору № М-14/03-03/249 від 22.05.22008 року, шляхом надання ОСОБА_1 другого траншу в розмірі 8 000 доларів США на раніше визначених умовах Генеральної кредитної угоди № М014/03-03/248 від 21.05.2008 року та Кредитного договору № М-14/03-03/249 від 22.05.22008 року.

Стягнути з Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_4 Аваль» на користь ОСОБА_1 пеню в розмірі 12 348 грн.

Стягнути з Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_4 Аваль» на користь держави судовий збір у розмірі 487 грн.20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу в 10-денний строк з дня його проголошення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ковтун Н.Г.