Провадження №2/761/1667/2015
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
11 березня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва
в складі: головуючого судді Мальцева Д.О.,
при секретарі Кривошия О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання кредитного договору недійсним, -
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовною заявою до ПАТ «КБ «Надра» про визнання Кредитного договору № 059/45/28-Ф від 31.03.2008 року (далі по тексту - кредитний договір) недійсним.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.03.2008 р. між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивачу було надано кредит у розмірі 69 622, 42 долари США в порядку і на умовах, визначених цим договором за програмою Перше житло. Проте відповідачем всупереч Закону України «Про захист прав споживачів» було не надано та приховано інформацію про умови кредитування, валютні ризики, чим ввів позивача в оману щодо обставин, які мають значення. Крім того, кредитний договорі не містить в своєму тексті графіку платежів, неможливо встановити кінцеву суму у грошовому виразі. У зв'язку з вище викладеним, позивач просить визнати вказаний кредитний договір недійсним.
В судове засідання позивач та представник позивача не з'явились. Через канцелярію суду представник позивача подав заяву, відповідно до якої просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з'явився. Судом вживалися заходи щодо повідомлення Відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до положень ст. 627 ЦК України сторони є вільні в укладенні договору та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 16 ЦК України, визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.
Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.
Положеннями ст. 230 ЦК України визначено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
В судовому засіданні встановлено, що 31.03.2008 року між сторонами було укладено кредитний договір № 059/45/08-Ф (а.с. 5-9) відповідно до умов якого позивачу було надано кредит в розмірі 69 622, 42 долари США, строком до 12.03.2033 року, відсоткова ставка за кредитом 12, 99% на рік (п.п. 1.1.,1.3.,1.4. кредитного договору).
Відповідно до розділу 3 Кредитного договору, щомісячна сума мінімального необхідного платежу складає 789, 42 долари США. Вказану суму позичальник (Позивач) сплачує у валюті кредиту, щомісячно, до 10 числа поточного місяця.
В забезпечення виконання зобов'язань 31.03.2008 року між сторонами також було укладено Договір іпотеки, відповідно до умов якого позивачем було передано відповідачу в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 10-11).
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 06.11.2009, № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.
Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).
Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Позивач, обґрунтовуючи зміст позовних вимог, вказує, що всупереч вимогам Постанови Правління НБУ від 10.05.2007р. № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» та ст.ст. 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів», позивачу не було надано в письмовій формі інформації щодо умов кредитування та орієнтовну вартість кредиту, крім того оспорюваний договір містить несправедливі умови щодо страхування.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору є підписи представника Банку та безпосередньо позичальника ОСОБА_1 Вказана обставина свідчить про те,що позивач, на момент підписання кредитного договору, була ознайомлена з усіма істотними умовами кредитного договору, її воля була спрямована на укладення вказаного договору.
Статтею 629 ЦК України передбачено обов'язковість договору до виконання сторонами. Ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.
Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки обставини стосовно того, що на момент укладення договору його умови не відповідали вимогам чинного законодавства, а його вимоги щодо визнання недійсним договору в цілому не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності, визначених ЦК України,суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 215, 203, 229 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212-215, 218, 223-226, 228, 232, 294, 296 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання кредитного договору недійсним, - залишити без задоволення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути, подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржене через Шевченківський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подавати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: