Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/4730/15-ц
провадження № 2/369/2302/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17.07.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Рябець А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,
У травні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що з 15 липня 2007 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3. В шлюбі у неї і ОСОБА_2 є дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає разом із нею. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08 січня 2014 року шлюб між ними розірвано.
У період шлюбу ними було придбано наступне майно, а саме автомобіль АУДІ, модель А4, 2006 року випуску, державний номер АА 7213ЕК, зареєстрований за ОСОБА_2. Документи на право власності на автомобіль знаходяться у ОСОБА_2 і він створює їй перешкоди у користуванні часткою майна і забороняє користуватись вказаним транспортним засобом.
В зв»язку з цим вона змушена звернутись до суду за захистом своїх прав і просила стягнути з ОСОБА_2 ? частину вартості автомобіля АУДІ, модель А4, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1.
Таким чином, ? частина вартості автомобіля АУДІ, модель А4, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_2, що належить до сплати відповідачем їй, становить 172 515 грн. (345030/2=172515 грн.).
Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь ? частини вартості автомобіля АУДІ, модель А4, 2006 року впуску, державний номер НОМЕР_2 в сумі 172 515 грн..
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 і представник позивача позов підтримали і просили його задовольнити.
У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду невідомі.
Оскільки позивач і представник позивача не заперечували проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі, суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи.
Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно вимог ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховував, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею ( ним ) проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Судом встановлено, що з 15 липня 2007 року позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-АМ № 035499, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Літинського районного управління юстиції Вінницької області від 15 липня 2007 року. 25 березня 2011 року у позивача ОСОБА_1 і відповідача ОСОБА_2 народився син ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-БК № 246155, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві 08 квітня 2011 року.
Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 08 січня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу і стягнення аліментів позов задоволено і шлюб, зареєстрований 15 липня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Літинського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 36, між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 розірвано, і стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 листопада 2013 року і до повноліття дитини.
Як зазначала позивач ОСОБА_1, у період шлюбу нею з відповідачем ОСОБА_2 було придбано наступне майно, а саме автомобіль АУДІ, модель А4, 2006 року випуску, державний номер АА 7213ЕК, зареєстрований за ОСОБА_2. Документи на право власності на автомобіль знаходяться у ОСОБА_2 і він створює їй перешкоди у користуванні часткою майна і забороняє користуватись вказаним транспортним засобом. У зв»язку з цим позивач ОСОБА_1 з посиланням на вимоги ст. 22 КЗпШС України і ст. 60 СК України просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь ? частини вартості автомобіля АУДІ, модель А4, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_2, в сумі 172 515 грн.
Судом перед початком розгляду справи відповідно до вимог ч. 2 ст. 31 ЦПК України було розяснено позивачу і представнику позивача ОСОБА_1 права та обовязки як учасників процесу, зокрема, право позивача до початку розгляду судом справи по суті шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову.
Позивач ОСОБА_1 і представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні підтвердили, що розяснені судом права їм зрозумілі, однак не використали передбачене ЦПК України право на зміну предмету або підстав позову та наполягали лише на задоволенні заявлених у позові вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ? частки вартості автомобіля АУДІ, модель А4, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_3, в сумі 172 515 грн..
Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України при здійсненні правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Разом з тим суд зазначає, що позивачем ОСОБА_1 і її представником у позовній заяві не заявлялись вимоги про визнання спірного транспортного засобу спільною сумісною власністю подружжя і поділ вказаного майна подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2, і як наслідок, стягнення грошової компенсації відповідно до визначеної частки у праві власності на автомобіль.
Відповідно ж до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Враховуючи викладене, суд позбавлений можливості виходити за межі позовних вимог і ухвалювати рішення з питань, що не входять до предмету позову.
Разом з тим, суд також зазначає, що посилання позивача в позовній заяві на вимоги ст. 22 Кодексу про шлюб та сім»ю України є необгрунтованими, оскільки на час реєстрації шлюбу між позивачем і відповідачем-15 липня 2007 року і існування між сторонами шлюбно-сімейних відносин, діяв Сімейний кодекс України, і норми Кодексу про шлюб та сім»ю України в даному випадку на правовідносини, які виникли між сторонами, не поширюються.
З огляду на викладене, слід зазначити, що згідно роз»яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 22 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди-виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Враховуючи викладене, визначення ОСОБА_1 дійсної ринкової вартості автомобіля з посиланнями на відомості, які розміщені на спеціалізованих сайтах з продажу автомобілів, і, зокрема, в інтернетвиданні «Авторіо» № 112, суд не вважає в даному випадку належними і допустимими доказами в обгрунтування заявлених вимог і не може слугувати доказами щодо вказаної в позові дійсної вартості конкретно вказаного спірного автомобіля АУДІ, А4, 2006 року випуску, д.р. н. АА7213ЕК. Вартість же майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, чого, як зазначено представником позивача, досягнуто між сторонами у справі не було, а при недосягненні згоди-виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
З матеріалів справи вбачається, що за відомостями Управління державної автомобільної інспекції Головного управління в м. Києві від 16 червня 2015 року і 02 липня 2015 року, 22 червня 2011 року вказаний автомобіль був зареєстрований за ОСОБА_2, а 24 вересня 2014 року перереєстрований на ОСОБА_4, і станом на 12 червня 2015 року ОСОБА_4 є власником вищевказаного автомобіля. В судовому засіданні представник позивача не вбачав підстав і відмовився від залучення до участі у справі нового власника автомобіля ОСОБА_4 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.
Позивач же ОСОБА_1, вказавши конкретну суму в заявленому позові-172 515 грн., яка, на її думку, підлягає стягненню з відповідача на її користь, належних і допустимих доказів в обгрунтування заявленої грошової компенсації за даний спірний автомобіль суду не надала.
Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 60, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст. ст. 319, 321, 391 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 224, 226 ЦПК України, суд-
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л. М.