Справа № 673/211/15-ц
Провадження № 2/673/177/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2015 р.

Деражнянський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого-судді Коваля Ф.І.,

при секретарі Демчишиній Н.Г.,

за участю позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Деражні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,-

встановив:

Згідно з рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 9 жовтня 2012 року з ОСОБА_2 стягуються аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі, в розмірі 500 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 25 вересня 2012 року і до досягнення дітьми повноліття.

На виконання рішення судом було видано виконавчий лист №2/227/1376/12.

10 січня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві із заявою про примусове виконання вказаного виконавчого листа, на підставі якої було відкрите виконавче провадження відповідно до постанови державного виконавця від 11 січня 2013 року.

14 березня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника та направлено за місцем його роботи в ТОВ «Трансбуд компані», м. Київ, а 16 березня 2013 року - направлено вимогу вказаному товариству про здійснення утримання аліментів з ОСОБА_2

Позивачка звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач порушив свої зобов'язання по сплаті аліментів і станом на 1 жовтня 2014 року допустив заборгованість по їх сплаті у розмірі 12296 грн. 06 коп. Вважаючи доведеною вину відповідача у виникненні такої заборгованості та посилаючись на ч.1 ст. 196 Сімейного кодексу України, вона просить задовольнити її позов.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала.

Відповідач в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Крім того, зі змісту заяви відповідача вбачається, що позов він визнає повністю.

Вислухавши доводи позивачки та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Як вбачається з довідки ТОВ «Трансбуд компані» №372 від 20 жовтня 2014 року, із заробітної плати ОСОБА_2 утримуються та перераховуються на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітніх дітей у розмірі 70 відсотків від його сукупного доходу.

Із цієї ж довідки вбачається, що заборгованість по сплаті аліментів відповідача складає: за вересень 2012 року - 300 грн., за жовтень 2012 року - 1500 грн., за листопад 2012 року - 1500 грн., за грудень 2012 року - 1500 грн.

Загальний розмір такої заборгованості станом на 1 жовтня 2014 року становить 12296 грн. 06 коп.

Відповідно до ч.1 ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Згідно з п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, передбачена статтею 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Судом приймаються до уваги наведені позивачкою в обґрунтування позову доводи щодо наявності вини відповідача у допущенні заборгованості по сплаті аліментів, оскільки вони нічим не спростовуються, а також не заперечуються відповідачем.

Згідно із проведеним позивачкою розрахунком, розмір допущеної відповідачем неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 25 вересня 2012 року по вересень 2014 року становить 3729 грн. 74 коп., із них: за 2012 рік - 1398 грн., за 2013 рік - 1363 грн. 11 коп., за 2014 рік - 968 грн. 63 коп.

Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. 196 Сімейного кодексу України, п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, ст.ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за період з 25 вересня 2012 року по вересень 2014 року, у розмірі 3729 грн. 74 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243 грн. 60 коп. понесених нею витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Хмельницької області через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення - протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Ф. І. Коваль