Справа № 502/3017/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області у складі :

головуючого судді Тюміна О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Ботнар А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кілія цивільну справу за по-зовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_4

про стягнення грошових коштів за зобов'язанням , -

ВСТАНОВИВ

15 грудня 2014 року позивач ОСОБА_3 звернулася до Кі-лійського районного суду Одеської області із позовом до відповідача про стягнення гро-шових коштів за зобов'язанням від 27.12.2013 року в розмірі 1700 доларів США в гривне-вому еквіваленті за ставкою НБУ на день стягнення , та всіх судових витрат.

Позивач ОСОБА_3 , яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначає в позовній заяві , що рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 28 серпня 2013 року , ухваленим в цивільній справі № 502/1249/13-ц за її позо-вом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна , за нею визнано право власності на ? частку автомобіля ВАЗ 21043, 2006 року випуску , р/н НОМЕР_1 та ? ча-стку автомобільного НОМЕР_2, 2010 року випуску. Зазначене майно зна-ходиться у володінні та управлінні відповідача.

Оскільки спільне майно є неподільним, 27 грудня 2013 року вона та відповідач уклали письмову угоду про оплату відповідачем в термін до 01.08.2014 року вартості нале-жної їй частки у спільному майні в розмірі 1700 доларів США. Угода була оформлена роз-пискою відповідача , згідно якої він зобов'язався сплатити їй компенсацію вартості час-тки у спільному майні в сумі 1700 доларів США в тому числі : 200 доларів США - компе-нсацію ? частки вартості автомобільного причепу, та 1500 доларів США - компенсацію ва-ртості ? частки автомобіля.

Посилаючись на положення ст. 509, 524, 533-535, 625 ЦК України в зв'язку з не-виконанням відповідачем своїх зобов'язань , позивач просить задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не прибув, надав заперечення проти позову , в якому зазначає, що рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 28 серпня 2013 року було визнано за ним та за позивачем право влас-ності по ? частки автомобіля марки ВАЗ 21043 , 2006 року випуску, та по ? частки ав-томобільного причепу марки «ПФ 01 Фермер» 2010 року випуску. Зазначене майно є не-подільним.

Не заперечуючи факт написання розписки , згідно якої він взяв на себе зо-бов'язання сплатити ОСОБА_3 компенсацію вартості належної їй ? частки автомобіля та автомобільного причепа , зазначає, що стягнення суми за зазначеною розпискою не припиняє право власності позивача на ? частку спільного майна. Крім то-го, відповідач заперечує проти розміру вартості ? частки спільного майна , яку просить стягнути позивач , оскільки ця сума не відповідає ринковій вартості спільного майна, що підтверджується звітами про оцінку майна.

Дослідивши надані суду докази , розглянувши справу в межах позовних вимог, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини.

Сторони проживали у шлюбі , зареєстрованому 07.06.1997 року.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 28 серпня 2013 року, ухваленим у справі № 502/1249/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна шляхом визнання за нею права вла-сності на ? частину автомобіля марки ВА-21043 2006 року випуску та на ? частину авто-мобільного причепу ПФ-01, позов задоволено , визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину транспортного засобу марки ВАЗ 031043, 2006 року ви-пуску, р/н НОМЕР_1, та на ? частину автомобільного причепу ПФ-01 Фермер з/н НОМЕР_3, 2010 року випуску , зареєстрованих на ім'я ОСОБА_4.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14.11.2013 року рішення Кілійсь-кого районного суду залишено без змін.

Згідно розписки від 27.12.2013 року ОСОБА_4 зобов'язався до 01.08.2014 року сплатити ОСОБА_3 грошову суму в розмірі 1700 доларів США , з яких : 1) 200 доларів США за вартість ? частки автомобільного причепу марки «Фермер д/н НОМЕР_3, 2010 року випуску, 2) 1500 доларів США за вартість ? частки автомобіля НОМЕР_4, 2006 року випуску згідно рішення Кілійсь-кого районного суду від 28 серпня 2013 року.

Надана позивачем розписка не є договором про поділ спільного часткового майна , оскільки не має вказівки на те, що сторонами досягнута домовленість саме щодо поділу спільного майна , сторонами договору не визначена вартість спільного майна, не визначені наслідки укладення договору - припинення права власності на частку майна одного із співвласників та виникнення права власності на цю частку у іншого співвлас-ника.

Відповідно до ч.1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі част-ки із майна , що є у спільній частковій власності.

Відповідно до ч.2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим ( частина друга ст. 183 цього Кодек-су») співвласник, який бажає виділу , має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо річ є неподільною.

Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вар-тості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності , може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до ч.2 ст. 367 ЦК України у разі поділу спільного майна між співвлас-никами право спільної часткової власності на нього припиняється.

Таким чином встановлено , що спірні правовідносини , які виникли між сторонами, витікають із здійснення ними права спільної часткової власності, виділу частки одного із власника , а не із зобов'язання , в зв'язку з чим право власності позивача на частку у спільній власності підлягає захисту в порядку , визначеному положеннями ст. 364-365 ЦК України і до спірних правовідносин не можуть застосовуватися норми зобов'язального права.

Керуючись ст. ст. 15, 30, 57, 208-210, 213-215 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за зобов'язанням від 27.12.2013 року залишити без задо-волення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Оде-ської області через Кілійський районний суд шляхом подач апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Кілійського районного суду О. Г. Тюмін