Справа №591/2095/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1270/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Дубровної В. В. , Семеній Л. І.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит"

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 травня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит"

про стягання коштів,

в с т а н о в и л а :

25 березня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що 30 вересня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір про банківський строковий вклад (депозит) "Пенсійний", відповідно до якого позивач передав банку 230 доларів США строком до 28 лютого 2015 року під 11,85% річних.

Свої зобовязання за договором він виконав у повному обсязі, передавши 230 доларів США банку, а також 30 вересня 2015 року неодноразово здійснював поповнення депозитного вкладу.

По закінченню строку договору він звернувся до банку із заявою про повернення вкладу, але банк не виконав взяті на себе зобовязання та грошові кошти не повернув.

Позивач просив стягнути з ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на його користь 6144,28 доларів США заборгованості за договором банківського строкового вкладу від 30 вересня 2014 року.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21 травня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на користь ОСОБА_3 6144,38 доларів США і на користь держави 1459,90 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати.

Вказує, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не враховані встановлені Нацбанком України обмеження щодо зняття готівки для рахунків в іноземній валюті в еквіваленті 15 000 грн. на добу. Зазначає, що судове засідання 21 травня 2015 року було проведено за відсутності представника ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит". Вважає, що до участі в справі мало бути залучене третьою особою НБУ в особі Управління НБУ в Сумській області, яке має обов'язок здійснювати регулювання діяльності банків, шляхом встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків, реалізації захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банків.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, який заперечує проти задоволення скарги та вважає рішення суду вірним, дослідивши матеріали позовної заяви, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав свої зобов'язання за договором про банківський строковий вклад та не повернув позивачу суму вкладу всупереч вимогам ст. ст. 526, 530 ЦК України, згідно яких зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 30 вересня 2014 року між ОСОБА_3 та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" був укладений договір про банківський строковий вклад (депозит) "Пенсійний" на 5 місяців в іноземній валюті в доларах США, відповідно до якого вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок №2630.0.088084.001 у сумі 230 доларів США на строк з 30 вересня 2014 року по 28 лютого 2015 року.

Відповідно до п. 2 договору, за час користування коштами вкладу протягом строку дії договору, банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 11,85% річних.

Пунктом 3 договору передбачено, що вкладник має право отримувати суми процентів, нараховані на вклад, протягом строку дії договору, щомісячно.

Згідно з п. 4 договору, вкладник має право неодноразово поповнювати вклад протягом всього строку дії договору (а.с.5).

П. п. 6, 7 договору передбачають, що після закінчення строку, визначеного п. 1 цього договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п. 5.2 Основних умов.

Строк розміщення вкладу може бути продовжено в порядку, строки та на умовах, визначених положеннями п. 5.2 Основних умов.

За вказаним договором позивачем первинно було внесено 230 доларів США, а також неодноразово здійснено поповнення депозиту, що підтверджується квитанціями від 30 вересня 2014 року, всього внесено 6000 доларів США (а.с. 6-19).

Відповідно до виписки по особистому рахунку від 24 березня 2015 року на рахунку позивача обліковується 6144,38 доларів США (а.с. 20).

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказів повернення коштів ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" суду не надало, факт звернення позивача до банку за поверненням банківського вкладу по закінченню строку дії договору та неповернення позивачеві суми вкладу не оспорило.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ст. 3 ЦПК України передбачає право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ст. ст. 15, 16 ЦК України передбачають право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ч.1 ЦПК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК).

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання - неналежне виконання.

Згідно ст. ст. 626, 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно із частинами першою, другою статті 1060 ЦК України, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до частин п'ятої, шостої (абзац другий) статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

Аналогічні положення містяться і у п. 3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ від 03 грудня 2003 року №516, згідно якого, зокрема, банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком.

Отже, за змістом наведених норм права зобов'язання банку полягає у видачі вкладнику грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором.

У зв'язку з цим посилання банку на постанову Правління Нацбанку України №160 від 03 березня 2015 року «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» щодо обмеження зобов'язань банків за вкладами фізичних осіб, є безпідставним, оскільки зазначена постанова банку і аналогічні їй наступні постанови банку є розпорядчими актами, які адресовані обмеженій кількості осіб, і таке регулювання здійснюється в межах адміністративно-правових відносин Національного банку України з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю.

Ці постанови банку не встановлюють нових прав або обов'язків для громадян, не можуть зачіпати їх права, свободи та інтереси.

Ст. ст. 317 (ч.1), 321 (ч.1) ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Постанова правління НБУ щодо обмеження зобов'язань банків за вкладами фізичних осіб є підзаконним нормативно-правовим актом, суперечить нормам ЦК України, умовам договору банківського вкладу, а тому не може бути підставою для відмови в задоволенні законних вимог вкладника.

Укладаючи договір банківського вкладу, банк брав на себе певні ризики, а тому погіршення економічної ситуації в країні не є підставою для невиконання ним своїх договірних зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Положенням ч. 4 ст. 56 Закону України "Про Національний банк України" передбачено, що нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що права позивача порушені та його вимога про стягнення з відповідача заборгованості за договорами банківського вкладу підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд, ухвалюючи рішення за відсутності представника відповідача, порушив права останнього як сторони у справі, не заслуговують на увагу.

Згідно з ч. ч. 4, 8 ст. 74 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання.

Судова повістка юридичній особі направляється за її місцезнаходженням або за місцезнаходженням її представництва, філії, якщо позов виник у зв'язку з їх діяльністю.

Як вбачається з матеріалів справи, повідомлення про розгляд справи та судова повістка були направлені банку судом 08 квітня 2015 року. Вказане повідомлення відповідач отримав 20 квітня 2015 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Таким чином, банк був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи.

Крім того, і апеляційному суду банк не надав доказів незаконності рішення суду.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про можливість розглянути справу у відсутності представника відповідача.

Спір виник з приводу невиконання ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" умов договору строкового банківського вкладу, сторонами якого не є НБУ чи Управління НБУ в Сумській області, а тому доводи банку про необхідність залучення їх третіми особами в справі є безпідставними, оскільки оскаржуване рішення не впливає на їх права та обов'язки.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -