Провадження № 2/161/682/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2015 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді: Ковтуненка В.В.

при секретарі Соколовій К.Ю.,

з участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьк цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Боголюбської сільської ради, третя особа Управління Держкомзему у Луцькому районі про визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що рішеннями Боголюбської сільської ради Луцького району йому було виділено під будівництво індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд земельну ділянку, площею 0,12 га, що знаходиться по АДРЕСА_1, а відповідачу ОСОБА_2 було передано у приватну власність для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд суміжну з його земельну ділянку, площею 0,15 га. Однак, при приватизації своєї земельної ділянки було встановлено, що ОСОБА_2 зайняв його частину земельної ділянки шириною 3 м та довжиною 50 м, що призвело до зменшення фактичного розміру його земельної ділянки до 0,09 га. Просить суд визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 29.01.2009 р., виданий на ім'я ОСОБА_2, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

07 квітня 2015 року позивачем подано до суду заяву про уточнення позовних вимог. В обґрунтування поданої заяви посилається на те, що клопотання Боголюбської сільської ради Луцького району про визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним повністю. Так як в новому генплані села від 1996 року було допущено помилку щодо проектування дороги і невідповідності її до виданих будівельних паспортів ОСОБА_1 та ОСОБА_7 згідно старого генплану 1992 року, який не зберігся, тому що первинний наділ ОСОБА_2 був у розмірі 0,12 га, згідно заяви ОСОБА_2 від 17 липня 2008 року. А ОСОБА_1 дійсно користується земельною часткою, яку незаконно приватизував ОСОБА_2 в розмірі 0,03 га більше 15 років. Просить суд уточнити позовні вимоги в наступній редакції: про скасування рішення Боголюбської сільської ради Луцького району від 26 квітня 2007 року № 13/2 та від 28 лютого 2008 року № 22/9 про передачу земельної ділянки ОСОБА_2 у розмірі 0,15 га та про визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним.

Однак дана заява про уточнення позовних вимог судом не приймається до уваги, так як лише в попередньому судовому засіданні проводиться уточнення позовних вимог, у відповідності до п. 1 ч. 6 ст. 130 ЦПК України. Як вбачається із змісту ухвал (а.с. 13, 69), 21 грудня 2012 року в цивільній справі було призначено попереднє судове засідання. Однак, як вбачається із змісту журналу судового засідання та ухвали суду від 22 січня 2013 року, в попередньому судовому засіданні позивач не скористався своїм правом на уточнення позовних вимог. В подальшому, 10 жовтня 2014 року справу було призначено до судового розгляду, без проведення попереднього судового засідання. Крім того, положеннями ст. 31 ЦПК України, на які у своїй заяві посилається позивач, взагалі не передбачено уточнення позовних вимог.

Позивач в судовому засіданні підтримав заявлений позов з підстав у ньому викладених, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник - ОСОБА_3 в судовому засіданні заявлений позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні.

Представник відповідача Боголюбської сільської ради в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає.

Представник третьої особи Управління Держкомзему у Луцькому районі в судовому засіданні вважав, що заявлений позов підлягає до задоволення, просив позов задовольнити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлений позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Судом при розгляді справи встановлено, що рішенням Боголюбської сільської ради від 16 грудня 1992 року ОСОБА_1 виділено земельну ділянку площею 0,12 га (а.с. 7) під будівництво індивідуального житлового будинку в с. Боголюби Луцького району Волинської області.

Також судом встановлено, що 29 січня 2009 року ОСОБА_2 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,15 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд серії НОМЕР_1 (а.с. 8). Підставою видачі вказаного акту було рішення Боголюбської сільської ради № 22/9 від 29 лютого 2008 року. Відповідно до ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Також судом встановлено, що рішення Боголюбської сільської ради Луцького району №22/9 від 29 лютого 2008 року про надання ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на момент розгляду справи судом є чинним, оскільки не було відмінене чи скасоване у встановленому законом порядку.

При цьому державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування. Тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт.

При цьому визнання недійсним державного акта на право власності на землю як самого по собі правовстановлюючого документа не передбачено ні ч. 3 ст. 152 ЗК України, ні іншою нормою закону при наявності рішення, що надало право на отримання цього правовстановлюючого документа. Крім того, обрання неналежного способу захисту може бути підставою для відмови у задоволенні позову. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 154 ЦПК України суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Судом при розгляді справи встановлено, що ухвалою суду від 22 лютого 2013 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову було задоволено повністю. Позов було забезпечено шляхом накладення арешту на належну ОСОБА_2 земельну ділянку, яка знаходиться в селі Боголюби Луцького району Волинської області, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд і заборони вчиняти будь-які дії щодо її відчуження до вирішення справи по-суті та винесення рішення.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що судом вирішено справу по-суті та винесено рішення. Оскільки суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про скасування заходів забезпечення позову, які застосовані ухвалою суду від 22 лютого 2013 року.

Керуючись ст. 16 Цивільного Кодексу України, ст. 155 Земельного кодексу України, ст. ст. 10, 57, 60, 61, 154, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позову до ОСОБА_2, Боголюбської сільської ради, третя особа Головне управління Держземагентства у Волинській області про визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним.

Скасувати заходи забезпечення позову, які застосовані ухвалою суду від 22 лютого 2013 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.В. Ковтуненко

Рішення складено в повному об'ємі

27 квітня 2015 року