З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"30" березня 2015 р. м. Жмеринка
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
в складі : головуючого судді Саландяк О.Я.,
секретаря Кащенко Г.Р.,
за участі позивачки ОСОБА_1,
представника позивача - адвоката Кучера В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жмеринці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Енергобанк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів за договором банківського вкладу,-
Ухвалою суду від 26.02.2015 р. до участі в справі в якості співвідповідача залучено Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (а.с.29).
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1, та її представник - адвокат Кучер В.М. позовні вимоги підтримали за викладених обставин, просять стягнути з відповідача суму вкладу, нараховані відсотки та витрати на правову допомогу в розмірі 2070,00 грн. Вказали, що вклад на день розгляду справи не повернуто.
Представники відповідачів в судове засідання не з'явились з невідомих суду причин, про день, час і місце розгляду справи повідомлявсялись належним чином, про що свідчать поштові повідомлення (а.с. 48, 49), заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи у відсутність представників відповідачів не надано, поважності причин неявки суду не повідомлено.
Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України, судова повістка разом із розпискою надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою, зазначеною стороною.
Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки, вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин.
Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 169 ЦПК України не вбачається.
Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповноважними, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі матеріалів про права та взаємовідносини сторін та ухвалити заочне рішення, оскільки проти такого вирішення справи не заперечив позивач та його представник, про що вони заявили у судовому засіданні.
Вислухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між ОСОБА_1 та ПАТ «Енергобанк» є договірними (договір банківського вкладу), регулюються ст.ст. 1058-1061 ЦК України.
Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст. 64 Конституції України, права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституції України.
Згідно п.1) ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, договори.
Згідно ст. 1058 ч. 1 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі та в порядку, встановленому договором.
Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника (ст. 1060 ч.ч. 1, 2 ЦК України).
Аналогічна вимога закріплена у Положенні про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 року за №1256/8577.
Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, (далі - Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
Пунктом 2.9 гл. 2 розд. IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного Банку України від 01 червня 2011 року №174, яка була чинною на момент укладення вказаного вище договору банківського вкладу, установлено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірня" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.
Відповідно до п.2.1. Положення грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.
Відповідно до положень ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ст. 1066 ч. 3 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.
Статтею 1074 ЦК України визначено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.
Згідно договору № НОМЕР_2 про відкриття та обслуговування банківського рахунку фізичної особи від 12.01.2015 р. (а.с. 7-8), укладеному між позивачкою та ПАТ «Енергобанк», позивачці відкрито поточний рахунок № НОМЕР_2 у національній валюті.
10.02.2015 р. позивачка звернулась зі скаргою до керівника правління ПАТ «Енергобанк» щодо неповернення коштів за договором банківського вкладу (депозиту) (а.с. 9), на що відповіді не отримала.
26.02.2015 р. позивачка повторно звернулась до відповідачів з вимогою про повернення коштів (а.с. 39), на що отримала відповідь про те, що постановою Правління Національного банку України від 12.02.2015 р. № 96 «Про віднесення ПАТ «Енергобанк» до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.02.2015 р. № 29 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Енергобанк», за яким з 13.02.2015 р. по 12.05.2015 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Енергобанк». Подальша діяльність банку здійснюється відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». (а.с. 47)
Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 29 від 12.02.2015 р. «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Енергобанк» вирішено: розпочати з 13.02.2015 р. процедуру виведення ПАТ «Енергобанк» з ринку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації; тимчасову адміністрацію запроваджено строком на три місяці з 13.02.2015 р. по 12.05.2015 р. включно; призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Енергобанк» провідного професіонала відділу стратегії та нормативно-методологічного забезпечення ОСОБА_4 (а.с. 35-36)

Під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку (п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України (п.1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Згідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору; клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку; кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Виходячи із системного аналізу Закону України «Про банки та банківську діяльність» та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» можна прийти до висновку, що вкладник банку не являється його кредитором.

Отже, з наведеного слідує те, що позивач не є кредитором банку, а є клієнтом - вкладником банку - відповідача і банк відповідає за несвоєчасне виконання своїх договірних зобов'язань. Крім того, строк виконання зобов"язань банку перед позивачем настав до запровадження тимчасової адміністрації (12.01.2015 р.), а тому і не можуть бути застосовані норми п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», де зазначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку, на які посилається відповідач, оскільки

обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті, а також щодо примусового стягнення коштів, оскільки мова йде про кошти банку, в даному ж випадку кошти вкладника - ОСОБА_1, а не банку.

Також, з діючих норм законодавства вбачається, що вкладник за договором банківського вкладу, в силу ст.ст.1060, 1061 ЦК України, вправі вимагати від банку повернення здійсненого вкладу разом з нарахованими процентами в будь-який момент, а банк, отримавши відповідну вимогу, повинен видати вклад у повному обсязі. Банк не виконав вимогу позивачки та не повернув суму вкладу та нараховані відсотки після закінчення строку дії договору, тому суд приходить до висновку про стягнення саме з відповідача - ПАТ «Енергобанк» на користь позивачки суми вкладу за Договором №ДФ- про строковий банківський вклад з виплатою відсотків в кінці строку від 10.06.2014 року в розмірі 55000,00 та відсотки за даним договором в сумі 6574,02 грн., оскільки відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. У даному ж випадку рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку - ПАТ «Енергобанк» не прийнято.

Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 2 ст. 60 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суду не надано доказів, які б звільняли відповідача від виконання зобов'язання за даним договором банківського вкладу (депозиту).

Згідно ст. 57 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклади фізичних осіб банків гарантуються в порядку і розмірах, передбачених законодавством України.

Таким чином, з наведеного слідує те, що позивач є клієнтом - вкладником банку - відповідача і банк відповідає за несвоєчасне виконання своїх договірних зобов'язань. На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що права позивача порушені, тому вони підлягають захисту шляхом стягнення з ПАТ «Енергобанк» коштів за договором банківського вкладу.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені та документально підтверджені судові витрати, а саме витрати на правову допомогу у сумі 1950 грн., розмір яких обчислюється судом виходячи із розрахунку та наданої квитанції (а.с.11,12,42,43), тривалості судових засідань, що загалом не перевищили 2 годин, тривалості консультації та підготовки позову - 2 години, та з врахуванням положень ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року та такий розмір витрат вважається судом обґрунтованим, законним та справедливим.

Також з відповідача ПАТ «Енергобанк», відповідно до ст. 88 ЦПК України, слід стягнути на користь держави судові витрати, у виді судового збору від оплати якого позивача при подачі позову до суду звільнено, виходячи із розміру суми, яка стягується - 61574 грн.

Відповідно до ст.ст. 41, 64 Конституції України, ст.ст. 11, 525, 526, 610, 612, 1058, 1060, 1061, 1066, 1074 ЦК України, ст.ст. 26, 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», п. 2.9 гл. 2 розд. IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного Банку України № 174 від 01.06.2011 р., п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 р. № 516, керуючись ст.ст. 5, 8, 10, 11, 57, 60, 74, 77, 84, 88, 209, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» (04071, м. Київ, вул. Воздвиженська, 55, МФО 300272, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (і.н. НОМЕР_1) кошти за договором № ДФ- про строковий банківський вклад з виплатою відсотків в кінці строку в сумі 55000,00 (п'ятдесят п'ять тисяч) грн., відсотки в сумі 6574 (шість тисяч п'ятсот сімдесят чотири) грн. 02 коп. та судові витрати у виді витрат на правову допомогу у сумі 1950 (одна тисяча дев'ятсот п'ятдесят) грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» (04071, м. Київ, вул. Воздвиженська, 55, МФО 300272, ) судовий збір в розмірі 615 (шістсот п'ятнадцять) грн. 74 коп. на користь держави (банк ГУДК у Вінницькій області, м. Вінниця МФО 802015, номер рахунку 0006 Код , одержувач УДКСУ у Жмеринському районі та м. Жмеринка 22030001).

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто за письмовою заявою відповідача, яку може він може подати протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення виготовлено 02.04.2015 року.

Суддя