Справа № 126/2927/15-ц
Провадження № 2/126/930/2015
"28" грудня 2015 р. м. Бершадь
Бершадський районний суд
в складі головуючого судді Рудя О.Г.
секретар Кучанська В. .М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спадкового майна, -
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, надавши на адресу суду заяву, в якій заявлені вимоги підтримав повністю та просить їх задовольнити, а справу слухати без його участі.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена рекомендованою кореспонденцією завчасно, позов не оспорила, заяв про відкладення розгляду справи суду не надавала.
За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача та ухвалити відповідно до ст. 169 ч. 4, гл. 8 розд. 3 ЦПК України заочне рішення.
Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.
Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу особа має право звернутись до суду.
В судовому засіданні встановлено, що 05.07.2003 року помер дід позивача-Вдовиченко ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть, актовий запис № 36 та копією свідоцтва про народження позивача та про народження батька позивача.
Після смерті діда відкрилась спадщина на 1/2 частину житлового будинку та господарських будівель і споруд розташованого по вул. Дружби, 50 в с. Вовчок Бершадського району Вінницької області.
Спадщину після його смерті фактично прийняла його дружина ОСОБА_4 та позивач, неповнолітній спадкоємець першої черги, так як батько позивача - син спадкодавця ОСОБА_5 помер 09.03.2000 року, що підтверджується довідкою Лісниченської сільської ради № 497 від 28.08.2015 року та копією свідоцтва про смерть, актовий запис № 13.
Відповідно до ст. 529 ЦК України ( в ред. 1964 року) «Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того із батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.»
02.05.2010 року померла бабка позивача ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, актовий запис № 19 та копією свідоцтва про народження позивача та копією свідоцтва про народження батька позивача.
ОСОБА_1 та відповідачка по справі ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги по закону на майно померлої, так як батько позивача помер 09.03.2000 року, що підтверджується довідкою виданою Лісниченською сільською радою № 454 та копією свідоцтва про смерть батька ОСОБА_5, актовий запис № 13. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом нема. На день смерті бабки ОСОБА_4 позивач був неповнолітнім і фактично прийняв спадщину у своє управління та володіння, що не заперечує і відповідач.
Однак оформитися в правах спадкоємця і отримати свідоцтво про право на спадщину за законом він не має можливості, в звязку з тим, що відповідачка оформила спадщину на себе, приховавши факт існування позивача, надавши неправдиву довідку Лісниченської сільської ради, в якій в графі неповнолітні спадкоємці вказано, що таких немає. Також в заяві поданій до нотаріуса відповідачка також вказала неправдиву інформацію, а саме те, що інших спадкоємців першої черги немає, що підтверджено копіями свідоцтв про право на спадщину.
На сьогоднішній день ОСОБА_2 відмовляється розділити з ОСОБА_1А спадкове майно, в звязку з чим йому постановою нотаріуса за № 666/02-31 від 25.08.2015 року було відмовлено в оформленні спадщини.
За умовами ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1266 ЦК України «внуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, якби вони були живими на час відкриття спадщини».
Згідно ст. 1241 ЦК України неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця мають право на обовязкову частку у спадщині.
Згідно із ч. 1,5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Як встановлено судом, відповідачка ОСОБА_2, подаючи заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, діючи недобросовісно зазначила, що окрім неї у померлої ОСОБА_4 інших спадкоємців немає. При цьому відповідачка не надала нотаріусу та суду належних і допустимих доказів про відмову позивача від прийняття спадщини.
Відповідно до ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.
Згідно із ч. 1 ст. 1280 ЦК України, якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації.
Статтею 1301 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відтак, судовий захист права позивача може здійснюватись шляхом визнання таких свідоцтв про право на спадщину частково або повністю недійсним та визнання за ними права на відповідну частину спадкового майна.
Вказані висновки викладені у постанові Верховного суду України від 06.06.2012 року по справі за № 6-32цс12, що у відповідності до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для застосування усіма судами України.
Отже, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, суд вважає за можливе позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити, визнавши недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 16.11.2010 року та перерозподіливши спадкове майно, що залишилося після ОСОБА_4, яка померла 02.05.2010 року.
Згідно ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
На підставі викладеного керуючись ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1258, 1259, 1268, 1280, 1301 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 169, 212-215,223 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити повністю.
Скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 16.11.2010 року, зареєстроване в реєстрі за №3955 державним нотаріусом ОСОБА_7, видане на імя ОСОБА_2 на земельну ділянку розташовану на території Лісниченської сільської ради, що належала померлій 02.05.2010 року ОСОБА_4 на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ВН №136685, виданого Бершадською районною державною адміністрацією 04.03.2003 року.
Перерозподілити спадщину, що належала померлій 02.05.2010 року ОСОБА_4, визнавши за ОСОБА_1, право власності на 1/2 частину спадкового майна, а саме на:
- земельну ділянку (Державний акт про право власності на земельну ділянку серії ВН № 136685 виданий Бершадською районною державною адміністрацією 04.03.2003 року) розташованою на території Лісниченської сільської ради;
- 1/2 частину житлового будинку літ. «А» загальною площею 70.7 кв.м., житловою площею 33,1 кв.м. з відповідною часткою господарських будівель і споруд: веранда літ. «а», ганок літ. «а1», літня кухня літ. «Б», веранда літ. «б», сарай літ. «В», гараж літ. «Г», сарай літ. «Д», літня кухня літ. «З», погріб літ. «З під», сарай літ. «Ж», споруди № 1.2.к розташованого по вул. Дружби, 50 в с. Вовчок Бершадського району Вінницької області,
- житловий будинок літ. «А» загальною площею 59,4 кв.м., житловою площею 34,5 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами: веранда літ. «а», ганок літ. «а1», погріб літ. «Б під», сарай літ. «В», споруди № 1.2 розташований по вул. Дружби, 26 в с. Вовчок Бершадського району Вінницької області, що належали ОСОБА_4, яка померла 02.05.2010 року.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1787,60 грн. сплаченого ним судового збору.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Бершадський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя О. Г. Рудь