АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22ц/796/7316/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Цимбал І.К.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В., Поливач Л.Д.

при секретарі - Горобець А.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою його представником ОСОБА_2, на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначено заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 листопада 2013 року задоволено позов ТОВ «Кредитні ініціативи» про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 та виселення ОСОБА_1 з зазначеної квартири. 16 січня 2015 року заявник отримав постанову про відкриття виконавчого провадження ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві виконавець Ковтун В.В. від 12 січня 2015 року про виселення. Заявник вважає вказану постанову такою, що винесена передчасно, оскільки такі вимоги мають ставитися власником, проте квартира на сьогодні не реалізована, заявник є власником квартири, яка є його єдиним житлом і має конституційне право на житло, яке не може бути порушено. Крім того, враховуючи, що кредит, заявник отримував у іноземній валюті, іншого житла не має, предмет іпотеки не перевищує 140 кв.м, заявник підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», отже на його майно, зокрема квартиру не може бути звернуто стягнення. Враховуючи, що виселення заявника є похідним від звернення стягнення на квартиру, заявник виселенню до вирішення питання про звернення стягнення не підлягає, тому просив визнати виконавчий лист № 2-4926/13 від 19 листопада 2014 року, виданий Дарницьким районним судом м. Києва таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, представник заявника подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову про задоволення заяви, мотивуючи свої вимоги порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначав, що судом першої інстанції не враховано, що виходячи зі змісту Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» виконавчий лист № 2-4926/13 від 19 листопада 2014 року, виданий Дарницьким районним судом м. Києва таким, не підлягає виконанню.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений за законом належно, причини неявки не повідомив, заяв про відкладення справи не подав.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторін,або інших осіб,які беруть участь у справі,належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи в апеляційному суді.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив із відсутності правових підстав для визнання виконавчого листа № 2-4926/13 р, виданого 19 листопада 2014 року Дарницьким районним судом м. Києва про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1. таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх законними, обґрунтованими і такими, що відповідають обставинам справи та положенням процесуального права.

Судом встановлено, щопостановою державного виконавця ВДВС Дарницького районного управління юстиції м. Києва від 12 січня 2015 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-4926/13 р, виданого 19 листопада 2014 року Дарницьким районним судом м. Києва про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1.

Згідно ч. ч. 1, 2, 4 ст. 369 ЦПК України, виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

Суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Матеріально правові підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню свідчать про відсутність у боржника матеріально-правового обов'язку повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Внаслідок розвитку матеріального правовідношення, встановленого судом, обов'язок боржника може припинятися на передбачених законом підставах. Підстави припинення цивільно-правових зобов'язань, наприклад, містить глава 50 ЦК України.

Так, можуть припинятися зобов'язання внаслідок добровільного виконання обов'язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов'язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Підстави припинення матеріально-правового обов'язку тягнуть визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, лише тоді, коли законодавство про виконавче провадження не передбачає інших спеціальних процедур реалізації таких підстав припинення обов'язку у виконавчому провадженні.

Визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, може бути пов'язане й зі зміною обставин, які були підставою позову.

Для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, важливим є те, що обставини, факти, з якими пов'язується відсутність обов'язку боржника, виникли вже після винесення судом рішення. В іншому разі через визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відбудеться ревізія законності рішення суду, що не передбачено процесуальним законодавством.

Для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, важливим є те, що обставини, факти, з якими пов'язується відсутність обов'язку боржника, виникли вже після винесення судом рішення. В іншому разі через визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відбудеться ревізія законності рішення суду, що не передбачено процесуальним законодавством.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Так, помилковою є видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню).

Судова практика допускає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, з підстав його помилкової видачі, якщо вже після видачі виконавчого листа по справі рішення суду було скасоване.

В судовій практиці трапляються також випадки визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у випадках видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання, у разі знайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дублікату, пред'явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред'явлення цього листа до виконання.

Встановивши відсутність матеріально-правових та процесуальних підстав з яким закон пов'язує визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви.

Доводи апеляційної скарги про не застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є безпідставними з наступних підстав.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню цього слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом «Про мораторій», не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно.

Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття закону «Про мораторій» залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого статтею 3 Закону «Про мораторій».

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону «Про мораторій» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону «Про мораторій» не підлягає виконанню.

Виконавче провадження відкрито з приводу примусового виконання виконавчого листа щодо виселення скаржника, а не з приводу примусового стягнення на майно.

Крім того, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від нього, проте заявником вимог щодо відстрочку виконання рішення суду не заявлялось.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і на правильність постановленої ухвали не впливають, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала постановлена з додержанням норм процесуального права, і підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 312 п.1, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану його представником ОСОБА_2, відхилити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді