АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Головачова Я.В., Соколової В.В.

при секретарі: Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Раритет» про стягнення коштів,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/6221/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Фаркош Ю.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 лютого 2015 року відмовлено в задоволені позову ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Раритет» (далі про тексту - ПрАТ «СК «Раритет») про стягнення коштів

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що попереднім договором купівлі-продажу нежитлових приміщень від 01 липня 2008 року не було визначено строку повернення авансу, а тому обов'язок відповідача щодо його повернення є зобов'язанням з невизначеним строком виконання, в зв'язку з чим перебіг позовної давності повинен починатися з моменту залишення вимоги ОСОБА_2 про повернення авансу без задоволення.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з наведених в ній підстав.

ТрегубовС.В. в інтересах ПрАТ «СК «Раритет» проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважав, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання особисто ОСОБА_2 не з'явилася, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлена належним чином, забезпечила явку в судове засідання свого уповноваженого представника, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 01 липня 2008 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «СК «Раритет», правонаступником якого є ПрАТ «СК «Раритет», було укладено попередній договір купівлі-продажу нежилих приміщень з № 1 по № 8 (групи приміщень № 159) в літ. А, що знаходиться в АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Орадченко Н.І., за умовами якого сторони зобов'язалися до 29 липня 2008 року укласти договір купівлі-продажу (основний договір) вказаних нежилих приміщень (а.с.5-6).

Відповідно до п. 2.2 вказаного договору на підтвердження дійсних намірів укладення основного договору купівлі-продажу нежилих приміщень на умовах, визначених договором, ОСОБА_2 зобов'язалася перерахувати грошові кошти в сумі 218 500,00 грн. на розрахунковий рахунок ЗАТ «СК «Раритет» в термін по 03 липня 2008 року. Зазначена сума розцінюється сторонами, як аванс у рахунок наступного розрахунку по договору купівлі-продажу.

Пунктом 2.4 попереднього договору визначено, що сторони домовились, що у разі, коли договір купівлі-продажу не відбудеться з вини ОСОБА_2, перерахований за цим договором платіж залишається у ЗАТ «СК «Раритет». У разі, коли невиконання умов цього договору станеться з вини ЗАТ «СК «Раритет», останнє зобов'язується повернути ОСОБА_2 аванс та додатково сплатити суму в розмірі авансу.

Згідно квитанцій № ПН 116562 від 03 липня 2008 року та № ПН 116732 від 04 липня 2008 року ОСОБА_2 сплатила грошові кошти відповідно до вимог п. 2.2. вказаного договору (а.с.7).

17 квітня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до ПрАТ «СК «Раритет» з вимогою про повернення сплачених коштів, на підставі ст. 1212 ЦК України, оскільки основний договір купівлі-продажу укладено не було (а.с.8).

23 липня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПрАТ «СК «Раритет», в якому згідно уточнених позовних вимог порушила питання про стягнення з відповідача коштів, сплачених за попереднім договором купівлі-продажу та відсотків за користування даними коштами.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволені вимог ОСОБА_2 При цьому, суд першої інстанції виходив із положень ч.ч.2,3 ст.635 ЦК України та врахував, що сторони передбачили відповідальність за порушення умов попереднього договору, а позивач не довела суду, що основний договір не був укладений з вини відповідача, а тому відсутні підстави для повернення суми одержаного авансу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Зі змісту п.2.4 попереднього договору від 01 липня 2008 року вбачається, що сторони домовились, що в разі, коли договір купівлі-продажу не відбудеться з вини ОСОБА_2, перерахований за цим договором платіж залишається у ЗАТ «СК «Раритет». У разі, коли невиконання умов цього договору станеться з вини ЗАТ «СК «Раритет» останнє зобов'язується повернути ОСОБА_2 аванс та додатково сплатити суму авансу (а.с.5-6).

Інших підстав для повернення грошових коштів умовами попереднього договору не передбачено.

Таким чином, сторони передбачили відповідальність за невиконання умов попереднього договору.

Позивач не довела суду, що відповідач ухилявся від виконання своїх зобов'язань за попереднім договором. Напроти, судом встановлено, що договір купівлі-продажу нежилих приміщень не відбувся з вини ОСОБА_2, а саме невиконання нею зобов'язань, передбачених п.п. 1.1, 2.3 та 4.1 попереднього договору, внаслідок чого відповідно до умов п.2.4 перерахований платіж у сумі 218 500 грн. залишився у відповідача, що відповідає умовам укладеного сторонами попереднього договору та не суперечить чинному законодавству.

Оскільки грошові кошти у зазначеному розмірі отримані ПрАТ «СК «Раритет» від ОСОБА_2 на підтвердження дійсних намірів про укладення договору купівлі-продажу нежилих приміщень на умовах, визначених попереднім договором (п.2.2) від 01.07.2008, вони, кошти, не є такими, що набуті без достатньої правової підстави, а тому вимоги позивача щодо стягнення грошових коштів відповідно до положень ст.ст. 1212, 1213 ЦК України є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, колегія суддів відхиляє і посилання апелянта на той факт, що попереднім договором купівлі-продажу нежитлових приміщень від 01 липня 2008 року не було визначено строку повернення авансу, а тому обов'язок відповідача щодо його повернення є зобов'язанням з невизначеним строком виконання, в зв'язку з чим перебіг позовної давності повинен починатися з моменту залишення вимоги ОСОБА_2 про повернення авансу без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, право ОСОБА_2 на звернення до суду з позовом про повернення грошових коштів, сплачених за попереднім договором від 01 липня 2008 року, виникло з 30 липня 2008 року, тобто після закінчення кінцевого терміну, в який мав бути укладений основний договір.

Врахувавши, що ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом лише 23 липня 2014 року, суд першої інстанції правильно зазначив, у разі доведеності заявлених позовних вимог, ОСОБА_2 пропустила строк звернення до суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Я.В. Головачов

В.В.Соколова