Справа № 541/709/15-ц
Провадження № 2/541/455/2015
У Х В А Л А

30 березня 2015 року м. Миргород

Суддя Миргородського міськрайонного суду Полтавської області Альошина Н.М. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів та повернення коштів по депозитним вкладам,

В с т а н о в и л а:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Миргородського міськрайонного суду із позовною заявою про захист прав споживачів та повернення коштів по депозитним вкладам до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в розмірі 5 985,89 доларів США та 598,59 доларів США моральної шкоди.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачка звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області, посилаючись на положення ч. 5 ст. 110 ЦПК України, згідно якої позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача, тобто заяву подано за зареєстрованим місцем проживання позивачки ОСОБА_1 м. Миргород вул. Полтавська,12, Полтавська область.

Разом з тим, посилання позивачки на те, що спірні правовідносини врегульовано Законом України «Про захист прав споживачів» є безпідставними, оскільки вона просить вирішити спір саме на підставі відповідних норм Цивільного кодексу України.

Так, слід зазначити, що згідно преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

При цьому, як вбачається зі змісту позовної заяви, правовідносини, які виникли між сторонами, випливають з договору банківського вкладу та не є предметом регулювання Закону України «Про захист прав споживачів», а врегульовані § 3 «Банківський вклад» глави 71 Позика. Кредит. Банківський вклад Цивільного кодексу України та Законом України «Про банки та банківську діяльність». Зокрема ст. 1058 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї на умовах та в порядку, встановлених договором.

Тобто, банківський вклад не є ані роботою (діяльністю виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб), ані продажем товару (продукції) у сенсі положень, визначених Законом України «Про захист прав споживачів».

Банк при позичанні коштів у вкладника, для їх розміщення у якості банківського вкладу, не отримує жодної винагороди за користування такими коштами, а навпаки, сплачує проценти (дохід вкладника) за період їх використання. Кошти вкладу(депозиту) аж ніяк не можуть розглядатися як «вартість робіт (послуг)» та/або «загальна вартість замовлення», а договір про банківський вклад (депозит) не містить понять «вартість робіт (послуг)» та/або «загальна вартість замовлення» у сенсі положень ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, аналіз наведених норм свідчить, що відносини, які виникають з банківського вкладу, не підпадають під предмет регулювання Закону України «Про захист прав споживачів» і положення цього Закону не застосовуються до відносин банківського вкладу. Відтак, Закон України «Про захист прав споживачів» може застосовуватися лише, коли позивач прямо вказує на порушення норм, гарантованих цим Законом.

Разом з тим, згідно з вимогами ч. 2 ст. 109 ЦПК України позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

При цьому, звертаючись з позовом до суду, позивачка зазначила, що відповідач знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Артема,60, що територіально не відноситься до дислокації Миргородського міськрайонного суду Полтавської області.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України суддя повертає позовну заяву позивачу у випадках коли справа не підсудна цьому суду.

З огляду на викладене, суддя прийшов до висновку, що даний позов не підсудний Миргородському міськрайонному суду Полтавської області та підлягає поверненню позивачці для подання до належного суду, а саме за місцезнаходженням відповідача.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 109, 110, 121, 209, 210, 293 Цивільного процесуального кодексу України, суддя -

У Х В А Л И Л А:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів та повернення коштів по депозитним вкладам, повернути позивачці для подання до належного суду.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали - Апеляційному суду Полтавської області через Миргородський міськрайонний суд.

Суддя:

ОСОБА_2