06.04.2015 Єдиний унікальний № 371/399/14-ц
Провадження 2/371/3/15
РІШЕННЯ

Іменем України

31 березня 2015 року Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Гаврищука А.В.,

за участю секретаря - Годжаєвої З.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миронівка в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АЕС Київобленерго», третя особа Карапишівська сільська рада Миронівського району Київської області про відшкодування матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 18 березня 2013 року звернувся до Миронівського районного суду Київської області з позовом до ПАТ «АЕС Київобленерго» про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що позивач є власником домоволодіння, що складається із житлового будинку загальною площею 89,4 кв.м., двох сараїв загальною площею 51,3 кв.м. та 27,4 кв.м., тимчасової споруди загальною площею 100 кв.м., дерев'яної огорожі довжиною 40 погонних метрів, що розташовані на земельній ділянці по АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про спадщину за законом від 10 квітня 2002 року №2025.

Позивач є споживачем електроенергії на підставі укладеного договору з відповідачем №200309234 та у відповідності з вимогами п.3 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року №1357 систематично сплачувала надані відповідачем послуги. У відповідності з положеннями п.п. 38, 41, 42, 43 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року №1357 відповідач зобов'язався забезпечувати позивача надійним постачанням електричної енергії та гарантувати безпечне користування послугами, пов'язаними з електропостачанням, за умовами дотримання споживачем правил безпечної експлуатації внутрішньої електромережі, електроустановок та побутових пристроїв, при цьому відповідач був зобов'язаний якісно обслуговувати електричні мережі, зокрема систематично обрізати гілки дерев для забезпечення відстані не менше одного метра від проводів повітряної лінії електромереж напругою 0,4 кв., та нести відповідальність за шкоду, заподіяну позивачці або її майну, внаслідок порушення своїх обов'язків. Отже, діяльність відповідача, що пов'язана з обслуговуванням електричних мереж, є джерелом підвищеної небезпеки, так як створює підвищену імовірність заподіяння шкоди внаслідок володіння, обслуговування та використання електроенергії, яка має небезпечні властивості. Домоволодіння позивачки було підключено до електромережі від окремої опори електроподачі, але 11 червня 2012 року о 13-00 годині в проїзді завширшки приблизно 6 метрів, який розташований між парканом позивача та парканом сусідки ОСОБА_3, що веде до знесеного домоволодіння, до якого також була підведена повітряна електрична мережа, яка розташовувалася над зазначеним проїздом, в районі бетонної опори б/н (11), до якої у минулому було підключено знесене домоволодіння, а не домоволодіння позивачки, виникла пожежа на площі приблизно 8 кв.м., внаслідок якої було знищене та пошкоджено садибу позивача.

Причиною виникнення пожежі згідно з висновком уповноваженої комісії було коротке замикання електромережі повітряної лінії електропередач, що розташована над зазначеним вище проїздом у районі опори електропередач б/н (11), біля якої росли два дерева, через крону яких проходила лінія електропередачі, що підтверджується складеним 11 червня 2012 року Актом про пожежу, а також Постановою ДІМ Миронівського РВ ГУ МВС України в Київській області від 31 жовтня 2012 року «Про відмову у порушенні кримінальної справи», висновком від 26 червня 2012 року №77/В/26.06.2012 Дослідно-випробувальної лабораторії Головного управління Держтехногенбезпеки у Київській області.

18 липня 2012 року на підставі договору №085/12 від 23 липня 2012 року суб'єктом оціночної діяльності ПП «Аверті» була проведена оцінка знищеного пожежею нерухомого майна позивачки, згідно з яким сума нанесеного позивачці збитку станом на 18 липня 2012 року складає 248 271 грн.

Окрім того, за проведення оцінки нанесеного збитку позивач сплатила 5000 грн. за прибутковим касовим ордером №45; 2 750 грн. за прибутковим касовим ордером №53; 750 грн. за прибутковим касовим ордером №52, а всього - 8500 грн.

7 червня 2013 року позивач у відповідності з порядком, встановленим Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року №1357 «Про затвердження правил користування електричною енергією для населення», звернулася до відповідача з претензією, в якій просила відшкодувати збитки, спричинені пожежею у сумі 824 902,00 грн.

3 липня 2013 року листом №11/100/2458 відповідач відмовив позивачу у задоволенні його вимог, посилаючись на те, що позивач нібито порушила п.п. 5.24 «Правил охорони електричних мереж», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.1997 року №209, а також ст.ст. 19, 27 Закону «Про електричну енергетику», розмістивши у охоронній зоні ліній електропередач легкозаймисті горючі та паливно-мастильні матеріали, зокрема: об'єкти нерухомого майна, резину автомобільну, транспортні засоби, бензин, дизельне пальне, та інше.

Представник позивача також вказує, що згідно з висновком №77/В/26.06.2012 Дослідно-випробувальної лабораторії Головного управління Держтехногенбезпеки у Київській області від 26 червня 2012 року, зазначена пожежа виникла у районі електричної опори (б/н), електричний дріт від якої проходив через крону дерева (де і відбулося коротке замикання), але ні бетонна опора, ні два дерева біля неї не перебували на земельній ділянці, яка належить позивачу, а розташовувалися за її межами, в охоронній зоні шириною 6 метрів. При цьому майно, що належало позивачу та перераховане в Акті про пожежу від 11 червня 2012 року, в момент виникнення пожежі перебувало не в охоронній зоні, а поза її межами - на подвір'ї позивача. Вважає, що у виникненні пожежі, внаслідок якої було знищено майно позивача, є вина відповідача як власника джерела підвищеної небезпеки, а тому просить стягнути з ПАТ «АЕС Київобленерго» на користь ОСОБА_1 спричинені збитки у сумі 248 271 грн. та витрати на проведення оцінки зіпсованого нерухомого майна у сумі 8500 грн., всього стягнути 256 771 грн.

Представники позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з мотивів та підстав, викладених у позовній заяві, просять позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 проти позову заперечувала, посилаючись на те, що позивачем не доведено причинно-наслідковий зв'язок між винними діями відповідача та нанесеними позивачу матеріальними збитками, необґрунтованим визначенням розміру нанесеної матеріальної шкоди, а саме безпідставно оцінено вартість тимчасової споруди розміром 100 кв.м., існування якої не підтверджується матеріалами справи, у розрахунок суми позову неправомірно покладено вартість проведеного товарознавчого дослідження, витрати на проведення якого позивачем понесені не були, та неправомірно збільшено розмір позовних вимог. На підставі зазначеного просить у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи: Карапишівської сільської ради Миронівського району Київської області сільський голова Руденко С.В. проти задоволення позову не заперечував.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, пояснили, що 11 червня 2012 року близько 13 год. 00 хв. сталася пожежа в АДРЕСА_1. Пожежа виникла між двома домоволодіннями у кроні дерев, що проростають у проїзді шириною приблизно 6 м. по дерев'яній огорожі вогонь перекинувся на автомобілі, що знаходилися в проїзді та вказані садиби, внаслідок чого було пошкоджено будинок позивача та споруди, що розташовувалися біля будинку. Свідки підтвердили той факт, що електромережа на час виникнення пожежі була не відключена, запобіжники, що знаходилися на КТП-304 не спрацювали під час виникнення короткого замикання і не відімкнули електромережу.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суд прийшов до висновку, що позов частково обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовано ст.ст. 1187, 1192 ЦК України, ст. 24 ЗУ «Про електроенергетику», Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 «Про затвердження Правил користування електричною енергією для населення».

У ході розгляду справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником домоволодіння, що складається із житлового будинку загальною площею 89,4 кв.м., двох сараїв загальною площею 51,3 кв.м. та 27,4 кв.м., тимчасової споруди загальною площею 100 кв.м., дерев'яної огорожі довжиною 40 погонних метрів, що розташовані на земельній ділянці по АДРЕСА_1, та належить позивачу на підставі свідоцтва про спадщину за законом від 10 квітня 2002 року №2025 (а.с. 13, 14-16).

Земельна ділянка, на якій розташована садиба ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 виділена їй на праві власності на підставі рішення Карапишівської сільської ради Миронівського району Київської області №149-17-V від 16 травня 2008 року (а.с. 22).

Позивач є споживачем електроенергії на підставі укладеного договору з відповідачем №200309234 (а.с.20).

Відповідно до положень ст. 24 Закону України «Про електроенергетику», п.п. 38, 41, 42, 43 «Правил користування електричною енергією для населення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року, відповідач був зобов'язаний забезпечувати позивача надійним постачанням електричної енергії та гарантувати безпечне користування послугами пов'язаними з електропостачанням за умови дотримання споживачем вимог правил безпечної експлуатації внутрішньої електромережі, електроустановок та побутових пристроїв, при цьому відповідач був зобов'язаний якісно обслуговувати електричні мережі.

В порядку п.п. 7, 12 «Правил охорони електромереж», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 1997 року №209, систематично обрізувати гілки дерев для забезпечення відстані не менше одного метра від проводів повітряної лінії електромереж напругою 0,4 кв та здійснювати заходи по знищенню бур'янів в межах земельних ділянок, наданих у постійне користування під опорами повітряних ліній електропередач. А також нести відповідальність за шкоду, заподіяну позивачу, внаслідок порушення своїх обов'язків.

Окрім того, на відповідача покладалися обов'язки щодо:

- перевірки стану залізобетонних опор і їх елементів, ізоляції проводів в місцях дотику з деревами;

- обрізання гілок дерев, що загрожують пошкодженням ізоляції жил СПІ або обривом ЛЕП;

-прийняття рішень по ліквідації виявлених дефектів, майстром експлуатаційного підрозділу (п.п. 5.1.4., 5.1.12, 5.3,10.1- 3,11.12 «Інструкції з експлуатації повітряних ліній електропередач напругою до 1 кв. з самоутримними ізольованими проводами «ГДКУ 34.20.662-2002» Міністерства палива та енергетики України);

На підставі Акту про пожежу від 11 червня 2012 року судом встановлено, що 11 червня 2012 року орієнтовно о 13 год. 00 хв. за адресою АДРЕСА_1 між парканом гр. ОСОБА_1 та парканом гр. ОСОБА_3, які приблизно знаходяться на відстані 6 метрів одна від одної, сталася пожежа, внаслідок якої було знищено та пошкоджено житловий будинок загальною площею 89,4 кв.м. (літера А), двох сараїв загальною площею 51,3 кв.м.(літера Б) та 27,4 кв.м. (літера В), дерев'яної огорожі довжиною 40 погонних метрів. Орієнтовні прямі збитки 1505000 грн., побічні орієнтовні збитки 1524545 грн. Ймовірна причина пожежі - коротке замикання електромережі повітряної лінії електропередач (а.с. 76-77 та 108-109 зі зворотної сторони).

З постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 31.10.2012 року (а.с. 102) та матеріалів про відмову в порушенні кримінальної справи №1089 (а.с.101-146) встановлено, що у порушенні кримінальної справи органами досудового розслідування було відмовлено з причин ймовірного виникнення пожежі внаслідок короткого замикання електромережі повітряної лінії електропередач.

Із висновку №77/В/26.06.2012 року вбачається, що причиною пожежі у господарчій будівлі за адресою: АДРЕСА_1, могло стати займання горючих матеріалів від джерела запалювання у вигляді розпалених часток металу під час короткого замикання проводів повітряної лінії електропередач між електроопорами №10-№б/н(№11) (а.с. 121-125). Із вказаного висновку також вбачається, що внаслідок пожежі було частково пошкоджено та знищено, окрім іншого: житловий будинок гр. ОСОБА_1 (літ. А), господарську будівлю ОСОБА_1 (сарай літ. Б), будівлю для утримання свійської птиці гр. ОСОБА_1 (сарай літ. В), літню кухню гр. ОСОБА_1, навіс гр. ОСОБА_1 (а.с. 122).

Із схеми лінії електропередач КТП 304 в с. Карапиші по АДРЕСА_1 встановлено, що електропостачання між електроопорами №10 та №б/н (№11) не мало здійснюватися (а.с. 104, том 2).

Із відповіді Центральної геофізичної обсерваторії Агрометероологічної станції Миронівка встановлено, що 11 червня 2012 року упродовж доби … середня температура на поверхні ґрунту склала 31 С, вітер південний, середня швидкість 3 м/с, максимальний порив 10 м/с (а.с. 135, том 2).

З висновку експерта за результатами проведення судової пожежо-технічної експертизи від 30.09.2014 року №6933/14-47 встановлено, що з урахуванням ступеню пошкодження будівельних конструкцій і пожежного навантаження на місці пожежі встановлено, що осередок пожежі, яка сталася 11 червня 2012 року на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, був розташований у районі між лінією електропередач (ЛЕП) близько опори №11 (б/н) та господарськими спорудами, що належать ОСОБА_1 Джерела запалювання, які мають походження, пов'язане з тепловими проявами при виникненні аварійних режимів у роботі електромережі (коротке замикання) із утворенням часток розплавленого металу, при взаємодії з горючими матеріалами здатні привести до їх займання та стати причиною пожежі, що сталася 11 червня 2012 року на території домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1. Поширення горіння відбувалося під впливом вітру, переважно у північному напрямку по дерев'яним конструкціям господарських споруд домоволодіння ОСОБА_1 та у західному напрямку по сухій траві і гілках дерев, розташованих поруч з опорою ЛЕП №11 (б/н), на автомобілі, встановлені вздовж паркану, та конструкції будівель і споруд, збудованих з горючих матеріалів на території домоволодіння ОСОБА_3 Причиною чисельних коротких замикань, що відбувались на повітряній лінії Л-1 на ділянці між опорами №10 та №11 (б/н), є короткочасні електричні контакти (схльостування) між проводами «фаза» і «нейтраль», що виникали під впливом на них вітрового навантаження та механічної дії гілок дерев під час їх коливань. Виникненню режиму короткого замикання між проводами повітряної лінії електропередач сприяло те, що її стан не відповідав вимогам Правил охорони електричних мереж за пунктами 7, 8 12. Застосовані у КТП-304 апарати захисту (запобіжники та автоматичний вимикач), при короткому торканні фазного та нульового проводів під тиском вітру чи механічною дією гілок дерев, що хитались, за своїми технічними характеристиками, не могли миттєво зреагувати на аварійний режим, що виникав при цьому (короткочасне коротке замикання), та відключити лінію Л-1 від напруги (а.с. 151-170, том 2).

Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Характерні ознаки джерела підвищеної небезпеки визначені п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6, відповідно до якого джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність,здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по виконанню … об'єктів виробничого, господарського призначення, які мають такі ж «шкідливі» властивості …, а ймовірність проявлення цих шкідливих властивостей навіть при максимальній уважності володільця джерела, під час його експлуатації при урахуванні ним усіх відомих йому специфічних шкідливих проявів джерела, … не може бути усунена повністю, незважаючи на її власника.

Отже, найбільш характерними ознаками джерела підвищеної небезпеки є: неможливість повного контролю зі сторони людини; наявність шкідливих властивостей; велика ймовірність завдання шкоди. До кваліфікуючих ознак джерела підвищеної небезпеки, зокрема, входить електричне обладнання та інші агрегати енергосистеми, що перебувають під високою напругою, які також перебувають у володінні та користуванні відповідача.

Зазначені положення втілені у судовій практиці, узагальненій ВССУ у цивільних справах про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках, якою діяльність з надання послуг по енергозабезпеченню віднесена до категорії діяльності, пов'язаної з джерелом підвищеної небезпеки.

Такої ж позиції дотримується і Пленум Вищого спеціалізованого суду України у Постанові від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», згідно із п. 5 якої відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об'єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об'єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч).

Таким чином, діяльність відповідача щодо володіння та обслуговування ліній електричних передач є джерелом підвищеної небезпеки і шкода, заподіяна позивачу внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків з обслуговування вказаних ліній електропередач (невиконання п.п. 5.1.4., 5.1.12, 5.3,10.1-3,11.12 «Інструкції з експлуатації повітряних ліній електропередач напругою до 1 кв. з самоутримними ізольованими проводами») є шкодою завданою джерелом підвищеної небезпеки.

Стосовно визначення розміру відшкодування завданої джерелом підвищеної небезпеки шкоди судом встановлено наступне.

Згідно із ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВССУ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на зазначене суд не може прийняти як належний та допустимий доказ висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 12 січня 2015 року №13621/14-43 (а.с. 189-201, том 2), з якої вбачається, що розмір шкоди, завданої садибі ОСОБА_1 в результаті пожежі, яка сталася 11 червня 2012 року, становить 13022 грн., оскільки експертом вибрано невірну методику оцінки вартості пошкодженого майна, не у повному обсязі оцінено фактично знищене майно та прийнято помилкові висновки, які не відповідають розміру фактичної шкоди.

Так, при оцінці збитків, завданих сараю літера «Б» та сараю літера «В» експерт ОСОБА_12 обрала метод «залишкової вартості» будівель (ст. 12 висновку), а саме: виходячи із інвентаризаційної оцінки і міститься в технічному паспорті 2002 року, тобто Взал. = В х І., де В - інвентарна оцінка, індекс зміни вартості будівельно-монтажних робіт, при цьому назвала цей індекс «індекс зміни ринкової вартості», що не відповідає дійсності та застосувала індекс, що діяв з 1 січня 2003 року, а не з 2002 року. Індекс, що був використаний експертом ОСОБА_12, використовується стосовно об'єктів «соціального призначення», «зазначені індекси показники мають довідковий характер». Слід зазначити, що Інструкція про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна чітко зазначає випадки проведення технічної інвентаризації і вони ніяк не стосуються визначення матеріальної шкоди.

Допитана в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_12 також не змогла пояснити, чому у висновку вона посилається на інвентарну оцінку при визначенні розміру шкоди.

У висновку експерт взагалі відмовилася проводити оцінку сараю літера «В», пославшись на те, що вартість відновлювальних робіт буде перевищувати вартість будівництва нової ідентичної будівлі, однак в ухвалі про призначення експертизи ставилося чітке питання про визначення розміру заподіяної шкоди.

Також експерт зазначає розмір мінімально необхідних затрат для усунення наслідків пожежі, користуючись нормами, які носять рекомендаційних характер, стандартами, які використовуються при визначенні будівництва об'єктів, що супроводжується за рахунок бюджетних коштів, які обумовлюються договором. Ці стандарти не мають нічого спільного з реальною ринковою вартістю майна (ст. 15 висновку). Також допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_12 підтвердила, що застосовувала інші методи оцінки та виходила з неринкових видів вартості, пояснивши це тим, що суд не вказав в ухвалі вид вартості.

Таким чином висновок експерта від 12 січня 2015 року №13621/14-43 не відповідає вимогам ст.9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", Закону України "Про судову експертизу", а також положенням п. 1.5 "Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень" затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року №53/5 зареєстрованого в Мінюсті 3 листопада 1998 року за №705/3145.

З огляду на викладені обставини суд не може прийняти висновок експерта, як належний та допустимий доказ. Водночас представнику відповідача на виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України було роз'яснено право звернення із клопотанням про проведення повторної чи додаткової експертизи і роз'яснено наслідки невчинення відповідних процесуальних дій, проте клопотань в цій частині від сторін не надійшло.

Виходячи із викладеного та з врахуванням принципу змагальності сторін у суду немає іншої можливості, як при визначенні розміру шкоди використовувати висновки спеціаліста СОД ПП «АВЕРТІ» наданими до матеріалів справи.

На підставі висновку СОД ПП «АВЕРТІ» (а.с.23-95) збитки, нанесені об'єктам нерухомого майна у складі домоволодіння: житлового будинку (літера А), загальною площею 89,4 кв.м., сарай (Літера Б), загальною площею 51,3 кв.м., сарай (Літера В), загальною площею 27,4 кв.м., тимчасової споруди, загальною площею 100 кв.м., огорожа довжиною 40 пог.м. розташованих за адресою: АДРЕСА_1, становлять 248 271 грн. Проте з вказаною оцінкою погодитися в повній мірі неможливо з огляду на таке: з доказів, здобутих у судовому засіданні не було встановлено дійсних розмірів тимчасової споруди та навіть не встановлено матеріал, з якого дана споруда була побудована.

Допитаний в судовому засіданні спеціаліст ОСОБА_13 пояснив, що вказані відомості ним були встановлені зі слів позивача. Такі докази судом не можуть бути визнані належними і прийнятними, тому, визначаючи розмір збитків завданих позивачу, суд не бере до уваги висновок спеціаліста у цій частині у розмірі 42955 грн. Також суд вважає за необхідне виключити із розміру шкоди 16 800 грн., які відповідно до висновку спеціаліста, необхідні для відновлення речі, оскільки в акті про пожежу від 11 червня 2012 року пошкодження вказаної споруди не зафіксовано. Крім того, при визначенні розмірів збитків, завданих будинку позивача, суд не враховує витрат на укріплення фундаменту у розмірі 2660 грн., оскільки вказані витрати не є наслідком пожежі, що сталася 11 червня 2012 року. Також суд вважає за необхідне не брати до уваги транспортні витрати у розмірі 4130 грн., оскільки спеціалістом не було зазначено, яким чином ці збитки стосуються завданої шкоди.

Доводи, викладені відповідачем у листі від 3 липня 2013 року №11/100/2458, суд вважає неприйнятними з огляду на те, що позивач не притягувалася до адміністративної відповідальності у порядку ст. 99 КУпАП, а її вина у порушені «Правил охорони електричних мереж» не встановлена рішенням суду; позивач не вчиняла неправомірних дій, передбачених п. 48 Правил користування електричною електроенергією для населення, зокрема, не порушувала правил користування електроенергією, не отримувала приписів Державної інспекції з енергетичного нагляду, не пошкоджувала об'єкти електроенергетики, не вчиняла дії, спрямовані на перешкоджання енергопостачальнику виконувати свої обов'язки.

В частині збільшення розміру позовних вимог у зв'язку із зростання курсу долара (а.с. 244, том 2) суд вважає за необхідне відмовити у зв'язку із тим, що вказані вимоги позивача на нормах чинного законодавства не ґрунтуються.

Крім того, відповідно до абз. 2 п. 4 Постанови Пленуму ВССУ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК).

У задоволенні вимог про стягнення з відповідача на користь позивача коштів, сплачених довіреними особами позивача у загальному розмірі 8500 грн. слід відмовити, виходячи із того, що з наданих квитанцій вбачається, що позивач ці кошти не сплачувала, тобто не здійснювала відповідних витрат. За таких обставин відсутні правові підстави для задоволення позову у цій частині.

Суд не приймає до уваги також доводи представника відповідача стосовно посилань на Закон України «Про благоустрій населених пунктів» оскільки, як уже було зазначено вище правовідносини, що виникли між сторонами не регулюються вказаним законом. В частині щодо відповідальності власників джерела підвищеної небезпеки дані правовідносини регулюються положеннями ст. 1187 ЦК України, в частині, що стосується обслуговування електромереж належних відповідачу нормами спеціального закону - Законом України «Про електроенергетику».

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АЕС Київобленерго» про відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню частково, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню завдана шкода у розмірі: 181726 грн., яка складається: із шкоди, завданої будинку позивача: 102311 грн., шкоди, завданої сараю (літера Б) у розмірі: 59126 грн., шкоди, завданої сараю (літера В) у розмірі: 8985 грн., шкоди, завданої огорожі садиби позивача довжиною 40 погонних метрів у розмірі 11304 грн.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: 1817,26 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215 ЦПК України на підставі ст.ст. 11, 15, 16, 1187, 1192 ЦК України, ст. 24 ЗУ «Про електроенергетику», ЗУ «Про судову експертизу», ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АЕС Київобленерго» (м.Київ, вул. Стеценка, 1-А, індекс: 04136, ) на користь ОСОБА_1, жительки АДРЕСА_1, паспорт НОМЕР_2, виданий Миронівським РВ ГУ МВС України в Київській області 27 лютого 1998 року, РНОКПП НОМЕР_1 - 181726 грн. (сто вісімдесят одну тисячу сімсот двадцять шість гривень) завданої матеріальної шкоди.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АЕС Київобленерго» (м.Київ вул. Стеценка, 1-А, індекс: 04136, ) на користь держави судовий збір у розмірі 1817,26 грн. (одна тисяча вісімсот сімнадцять гривень) 26 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Миронівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 06.04.2015 року.

Суддя: підпис А.В.Гаврищук

Згідно з оригіналом

Суддя: А.В. Гаврищук