АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1091/15 Справа № 206/6113/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Кушнірчук Р.О. Доповідач - Бараннік О.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2015 рік січень 29 дня Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - Бараннік О.П.,

суддів - Колодяжної Н.Є., Лисичної Н.М.,

при секретарі - Видюковій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Суслова Надія Борисівна, про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2013 Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про звернення стягнення, посилаючись на те, що відповідно до умов укладеного договору № DN80FI00000102 від 06.08.2007 року ОСОБА_2 08.08.2007 року отримав кредит у розмірі 15 300 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9.96% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 07.08.2027 року.

Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися щомісяця в період сплати. Позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати.

Крім того, у забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» та ОСОБА_2 06.08.2007 року також було укладено договір іпотеки № DN80F100000102, за умовами якого відповідач надав в іпотеку банку квартиру № 210, розташовану в будинку АДРЕСА_1, загальна площа якої становить 50.20 кв.м., а житлова - 29.10 кв.м..

Однак, у зв'язку з тим, що у порушення статей 526, 527 та 530 ЦК України, які передбачають, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, станом на 05.06.2013 року за укладеним кредитним договором у нього виникла заборгованість у розмірі 13 493.46 доларів США, що за курсом 7.99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.06.2013 року складає 107 812.75 грн., де заборгованість за кредитом - 11 847.97 доларів США ; заборгованість по процентам за користування кредитом - 947.33 доларів США ; заборгованість по комісії за користування кредитом - 440.64 доларів США та пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 257.52 доларів США.

Посилаючись на зазначені обставини, а також на те, що відповідно до частини 2 статті 1054 та частини 2 статті 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» вимушено було звернутись з даним позовом до суду.

Не погоджуючись з позовними вимогами Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» ОСОБА_2, зі свого боку, звернувся до суду з позовною заявою про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, посилаючись на те, що в момент укладання кредитного договору банк приховав від нього реальну відсоткову ставку з метою отримання додаткового прибутку, шляхом визначення щомісячного платежу, який відповідає відсотковій ставці визначеній за договором, що є порушенням частини 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування і сукупну вартість кредиту, відповідно до пункту 2.1 яких банки зобов'язані перед укладанням кредитного договору надати споживачеві сукупну вартість кредиту, варіантів погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяг.

Оскільки наслідком визнання кредитного договору недійсним є також недійсність договору іпотеки, адже відповідно до частини 2 статті 548 ЦК України недійсність основного зобов'язання сприяє недійсності правочину щодо його забезпечення, на думку ОСОБА_2 укладений ним з банком договір іпотеки має бути визнаний також недійсним.

Справа розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та допущені при розгляді справи порушення норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» скасувати, задовольнивши його позовні вимоги у повному обсязі.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», посилаючись на допущені порушення норм процесуального та матеріального права в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку щодо звернення стягнення та виселення, просило у зазначені частині рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку до ОСОБА_2, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів судової палати у цивільних справа Апеляційного суду Дніпропетровської області вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» підлягають відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку обґрунтовано, згідно з процесуальним і матеріальним законом, постановив рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» та ОСОБА_2.

Доводи ОСОБА_2 про те, що при укладанні кредитного договору Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» були порушені його права, як споживача, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів» та Правилами надання банками інформації споживачеві про умови кредитування і сукупну вартість кредиту, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідно до положень статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є : умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди, що сторонами по даній справі і було досягнуто при підписанні оскаржуваного кредитного договору № DN80FI00000102 від 06.08.2007 року та результатом чого стало можливим ОСОБА_2 08.08.2007 року отримати кредит у розмірі 19 629, 20 доларів США, з яких 15 300 доларів США він отримав для придбання нерухомості, а 4 329,20 доларів США - залишилися у банку для самостійної сплати ним страхових платежів на протязі дії кредитного договору.

Оскільки виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором, за яким у відповідності до положень статті 203 ЦК України зміст правочину не суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам ; особа, яка вчинила правочин має необхідний обсяг цивільної дієздатності ; волевиявлення учасника правочину було вільним і відповідало його внутрішній волі ; правочин вчинений у формі, встановленій законом та правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, не можуть бути підставою для скасування рішення суду і доводи ОСОБА_4 щодо визнання укладеного між ним та банком забезпечуваного договору іпотеки № DN80F100000102 від 06.08.2007 року недійсним з підстав його невідповідності умовам кредитного договору та умовам страхування предмету іпотеки.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду і доводи ОСОБА_2 про неправильність нарахування заборгованості по платежем за кредитним договором, оскільки жодного клопотання щодо призначення та проведення по цим обставинам відповідної судово-бухгалтерської чи економічної експертизи на предмет відповідності виниклого розміру заборгованості умовам укладеного між сторонами кредитного договору, ОСОБА_2 з моменту підписання зазначеного договору тобто з 06.08.2007 року і до винесення оскаржуваного рішення по справі, ухваленого втретє 04.12.2014 року, заявлено не було.

Що стосується доводів Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» щодо невірного застосування судом першої інстанції положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то вони також не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, оскільки за зазначеним законом не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та /або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно і загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.

Таким чином, з огляду на те, що ОСОБА_2 зареєстрований та постійно проживає саме у такій квартирі № 210 загальною площею 50.20 кв.м. та житловою площею 29.10 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1, суд першої інстанції, на думку судової колегії, в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки учасників спору, обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Суд не допустив порушень матеріального та процесуального права, які могли б тягнути за собою скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але на неї може бути принесена касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :