АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1842/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 27 травня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_7 звернувся до суду з даним позовом, яким, з урахуванням подальших уточнень, просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики у сумі 82000,00 грн., мотивуючи про те, що 02.04.2011 він позичив відповідачу гроші в сумі 4500,00 доларів США, що еквівалентно 73086,30 грн., про що відповідач написав розписку, в якій зобов'язався повернути ці кошти до грудня 2011 року, однак свої зобовязання перед позивачем належним чином не виконав, повернувши лише в березі 2012 року кошти в сумі 500 доларів США, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в сумі 4000,00 доларів США, що й стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 27.05.2015 позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача борг в сумі 82000,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та незаконність судового рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, застосувавши позовну давність. В обґрунтування вказує на те, що позивачем неправильно сплачено судовий збір; борг перед позивачем відповідач погасив повністю до 2012 року, однак ніякої розписки від нього не відбирав. При цьому апелянт вказує на те, що спочатку позивач просив стягнути всю суму за договором, а в подальшому визнав часткове повернення коштів відповідачем у сумі 500,00 доларів США; позивач пропустив строк позовної давності, оскільки частину боргу відповідач повернув восени 2011 року, а не в березні 2012 року. Крім того, позивач надав сфальсифіковану медичну довідку від 16.03.2015 про те, що він лікувався амбулаторна з 10.01.2015 до 24.01.2015.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які зявилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав та мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконав належним чином свої зобовязання по договору позики внаслідок чого у нього виникла заборгованість, яку слід стягнути у судовому порядку. Також суд зазначив, що часткове повернення боргу відповідачем відбулося в березні 2012 року, що свідчить про переривання строків позовної давності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що, встановивши дійсні обставини справи, суд дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалив у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, колегія суддів не вбачає, виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що згідно розписки від 02.04.2011 ОСОБА_6, як позичальник, позичив у ОСОБА_7, як позикодавця, в борг кошти в сумі 4500,00 доларів США, які зобов'язався повернути до грудня 2011 року.

В березні 2012 року ОСОБА_6, повернув ОСОБА_7 лише частину боргу в сумі 500 доларів США , які той використав для придбання автомобілю.

Жодних розписок про повернення боргу позичальник позикодавцю ОСОБА_7 не писав.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками

Таким чином, аналіз вищевказаних норм прав дає підстави вважати, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Згідно до вимог ч.ч.1, 3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Вимогами ст.545 ЦК України передбачено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Оскільки борговий документ оригінал боргової розписки (а.с. 29) знаходився у кредитора, будь - яких розписок про отримання від боржника грошових сум у виконання взятих на себе боргових зобовязань в повному обсязі відповідачем у підтвердження своїх доводів не надано, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що у відповідача перед позивачем наявна заборгованість по договору позики в сумі 4000,00 доларів США.

Колегія також відхиляє твердження апелянта про те, що він повністю виконав взяті на себе зобовязання та повернув позивачу всю суму боргу ще восени 2011 року, таким чином, звертаючись 09.02.2015 року з вказаним позовом до суду позивачем було пропущено строки позовної давності, що є підставою для відмови в позові, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; ст.257 ЦК України - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Таким чином, положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого субєктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання.

Якщо в результаті дослідження у судовому засіданні доказів встановлено, що право позивача порушено, але строк позовної давності ним пропущено без поважних причин, тільки в такому суд, на підставі ст.80 ЦК України постановляє рішення, яким відмовляє в позові у звязку із закінченням давності .

Відповідно до вимог ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обовязку. Після переривання строк позовної даності починається заново.

З матеріалів даної справи вбачається, що факт повернення позивачу коштів в сумі 500 доларів США, які ОСОБА_7 витратив на придбання автомобілю, відповідачем не заперечується та визнається .

З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається той факт, що позивач дійсно придбав автомобіль та 13 березня 2012 року зареєстрував свої права як власника даного майна (а.с.28).

Належних та допустимих доказів протилежного відповідачем не надано.

Отже, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що оскільки боржником в березні 2012 року було вчинено дії, що свідчать про визнання ОСОБА_6 свого боргу перед ОСОБА_7, таким чином строк позовної давності перервався та його перебіг з цього моменту розпочався заново .

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу відхилити .

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 27 травня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :