Справа № 357/8994/14ц Головуючий у І інстанції Рябченко Л.Я.
Провадження № 22-ц/780/1558/15 Доповідач у 2 інстанції Поліщук
Категорія 18 26.03.2015
УХВАЛА

Іменем України

26 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Поліщука М.А.

суддів: Кулішенка Ю.М., Сушко Л.П.

при секретарі: Лопатюк В.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Правекс Банк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Правекс Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ПАТ КБ «ПравексБанк» звернувся до суду із вказаним позовом та просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в розмірі 32 369 євро 28 євроцентів станом на 12 червня 2014 року.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 02 березня 2005 року між Акціонерним комерційним банком «Правекс Банк», що перейменоване 23 вересня 2009 року в Публічне акціонерне товариство «Правекс Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 21 705,00 євро зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік з кінцевим терміном повернення 03 березня 2011 року.

02 березня 2005 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого остання зобов'язалась нести солідарну майнову відповідальність перед Банком за виконання в повному обсязі зобов'язання ОСОБА_1 по поверненню кредиту і відсотків за користування ним.

Посилався на те, що позичальник не здійснив погашення кредитних зобов'язань у передбачений Договором строк, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість, яка складається із непогашеного кредиту, відсотків за користування ним, пені за несвоєчасне погашення кредиту і пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ПАТ КБ «ПравексБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, ухвалення рішення з порушенням норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову до ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із спливу позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі.

Відмову в позові до ОСОБА_2 суд мотивував припинення договору поруки, укладеного між Банком і нею, який діяв до 2 березня 2014 року.

В рішенні зазначено, що відповідно до умов кредитного договору, термін повернення кредиту встановлений до 2 березня 2011року. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості останнє погашення кредиту відбулося 25 січня 2007року, з позовом в суд позивач звернувся 17.06.2014 року, тому трирічний строк позовної давності, у межах якого кредитор міг звернутися до суду з вимогою про захист свого права, сплив як до основної вимоги (стягнення суми кредиту, відсотків), так і до додаткової (стягнення пені).

Колегія суддів погоджується із такими висновками, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 березня 2005 року між Акціонерним комерційним банком «Правекс Банк», правонаступником якого Публічне акціонерне товариства «Правекс Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до якого Банк надав відповідачу (Позичальнику) для оплати за придбаний автомобіль кредит у розмірі 21 705,00 євро зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік з кінцевим терміном повернення 03 березня 2011 року. (а.с.6-12).

Відповідно до умов договору, кошти були надані з метою своєчасної оплати вартості автомобіля, що купувався за договором купівлі-продажу №44/02/05 від 21 лютого 2005 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за кредитним договором 02 березня 2005 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого остання зобов'язалася нести солідарну майнову відповідальність перед Банком -кредитором за виконання в повному обсязі зобов'язань за кредитним договором та можливих змін і доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та в повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 02 березня 2011 року у розмірі 21 705,00 євро, та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами договору.

Згідно п.4.1 договору поруки даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 02 березня 2014 року. (а.с.15).

Позичальник порушив умови кредитного договору та не забезпечив своєчасне погашення кредиту, внаслідок чого станом на 12 червня 2014 року, утворилася заборгованість у розмірі 32 369 євро 28 євроцентів, з яких: непогашений кредит - 15 986,28 євро, пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 15 782,00 євро, непогашені відсотки - 400,00 євро, пеня за несвоєчасне погашення відсотків - 201,00 євро. (а.с.18).

Відповідно до п.3.1 кредитного договору, для забезпечення зобов'язання позичальник передає в заставу банку автомобіль, що належить йому на праві власності.

Встановлено, що заставний автомобіль був вилучений у боржника, згідно акту опису та арешту майна від 1 червня 2006 року МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ та реалізований 18 грудня 2006 року в порядку звернення стягнення на заставне майно на прилюдних торгах. (а.с.86-88).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що останнє погашення кредиту відповідачем відбулося 25 січня 2007 року. (а.с.18).

Позов поданий позивачем до суду поштою 17 червня 2014 року.

Представником відповідачів до ухвалення рішення подано заяву про застосування строків позовної давності. (ас.77-79).

Відповідно до ст..257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно із п.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

Встановивши, що ОСОБА_1 останнє погашення частини кредиту здійснив 25 січня 2007 року, а з позовом в суд Банк звернувся 17 червня 2014 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності, суд на передбачених законом підставах застосував положення п.4 ст.267 ЦК України і відмовив в задоволенні позову до ОСОБА_1 за спливом позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Відповідають вимогам закону і висновки суду щодо відмови в позові до ОСОБА_2

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Встановлено, що відповідно до п.4.1 договору поруки він набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 02 березня 2014 року. (а.с.15).

Оскільки позовна заява подана позивачем 17 червня 2014 року, тобто після закінчення строку дії поруки, то суд правомірно відмовив в позові до поручителя ОСОБА_2 в зв»язку з припиненням поруки.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Апелянт вважає, що оскільки п.1.2 Кредитного договору визначено, що кредит надано з 2 березня 2005 року по 2 березня 2011 року, то саме з наступного після цього дня - з 3 березня 2011 року для позивача розпочався перебіг строку позовної давності, який було перервано пред»явленням 16.06.2011 року позову в суд про стягнення заборгованості за кредитом, який було залишено без розгляду 26.05.2011 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду.

Вказані доводи апеляційної скарги на те, що суд неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють позовну давність, та прийшов до неправильного висновку про пропуск позовної давності колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, відповідно до п.4.4 Кредитного Договору Позичальник взяв на себе зобов»язання погашати заборгованість за кредитом рівними частинами в сумі 302 Євро щомісячно до 10 числа наступного місяця. (а.с.8).

Постановою Верховного Суду України у справі № 6-116 цс 13 за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах висловлено правову позицію про те, що перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

Таким чином, так як останнє погашення кредиту ОСОБА_1 здійснив 25 січня 2007 року, до 10 лютого 2007 року черговий щомісячний платіж на погашення кредиту не здійснив, то початком перебігу строку позовної давності необхідно вважати 11 лютого 2007 року, а не 3 березня 2011 року як вважає апелянт.

Відповідно до ст..360-7 ЦПК України Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Доказів переривання строку позовної давності відповідно до вимог ст..264 ЦК України апелянтом не надано.

Крім того відповідно до ч.1 ст.265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги про незаконність і необґрунтованість рішення суду, ухвалення рішення з порушенням норм матеріального права підлягають відхиленню за їх необґрунтованістю.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308,315 ЦПК України , колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Правекс Банк» - відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: