Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1650/15 Головуючий у 1 інстанції: Кляшторний В.С.
2015 р. Суддя-доповідач: Савченко О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„26" березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про виконання зобов'язання та стягнення суми боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про виконання зобов'язання та стягнення суми боргу.

У позові зазначав, що 02.04.2012 року відповідач надала позивачу боргову розписку, згідно якої зобов'язалась до 01.12.2013 року сплатити йому вартість гаражу, який належав йому у кооперативі "Мотор-4" у м. Запоріжжі, і яка на той час була еквівалентна 1500,00 доларам США.

До вказаного у розписці терміну повернення боргу відповідач гроші не повернула.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 серпня 2014 року, яке набрало чинності 06.09.2014 року, було задоволено його позов до ОСОБА_4 про стягнення боргу у сумі 20040 грн., що за курсом НБУ на момент ухвалення рішення складало еквівалент 1500 доларам США, та 3% річних від простроченої суми у розмірі 443 грн. 04 коп.

Постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС Запорізького МУЮ від 17 вересня 2014 року було відкрито виконавче провадження з виконання названого рішення, однак до теперішнього часу відповідачем не виконано.

Посилаючись на вказані обставини, в порядку ст. 625 ЦК України просив стягнути з відповідача за невиконання рішення інфляційні втрати та 3% річних за період з 27.08.2014 року по 16.12.2014 року, а також інфляційні втрати у зв"язку з невиконанням ОСОБА_4 боргових зобов"язань щодо сплати 1500 доларів США згідно розписки за період з 01.12.2013 року, враховуючи, що такі вимоги ранше у позові про стягнення боргу та 3% річних ним не заявлялись, всього 5175 грн. 04 коп.

Оскільки невиконання ОСОБА_4 грошових зобов"язань спричинило йому моральні страждання, в порядку відшкодування моральної шкоди просив стягнути з відповідача 5000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2015 року в задоволені позовної заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про суті позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд виходив з того, що на правовідносини, які виникли між сторонами, положення ст. 625 ЦК України не розповсюджуються, а щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд дійшов до висновку про їх недоведеність.

З вказаним висновком суду погодитися не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 509 ЦК України зобов"язанням є правовідношення, в якому одна сторона(боржник) зобов"язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку.

Зобов"язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема, із рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 серпня 2014 року, яке набрало чинності 06.09.2014 року, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 було стягнуто заборгованість за договором про грошову компенсацію за нерухоме майно у сумі 20040 грн., що за курсом НБУ на момент ухвалення рішення складало еквівалент 1500 доларам США, та 3% річних від простроченої суми у розмірі 443 грн. 04 коп., всього 20483 грн. 07 коп.(а.с.6).

На момент звернення позивача до суду у грудні 2014 року вказане рішення про обов"язок відповідача сплатити визначену у ньому суму грошей на користь ОСОБА_2, що є грошовим зобов"язанням, виконано не було.

Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов"язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договром або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов"язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов"язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вказана правова позиція визначена у постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 року по справі № 113 цс14 і в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов"язковою для всіх судів України.

Викладене свідчить про те, що оскаржуване рішення на підставі ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким позов ОСОБА_2 слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов"язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Вимоги ОСОБА_2 про стягнення з відповідачки 3% річних та інфляційних втрат у зв"язку з невиконанням судового рішення про стягнення 20483 грн. 07 коп. погоджуються з положеннями ч.2 ст. 625 ЦК України і є обгрунтованими, однак колегія вважає, що прострочення виконання ОСОБА_4 грошового зобов"язання, що виникло на підставі рішення суду, слід відраховувати не з дня ухвалення заочного рішення, а з дня набрання ним законної сили, тобто з 06.09.2014 року і по 16.12.2014 року.

За вказаний період 3% річних від стягнутої судовим рішенням суми 20483 грн. 07 коп. складають 170 грн. 03 коп.

Зважаючи,що індекс інфляції у вересні 2014 року становив 102,9, у жовтні 2014 року - 102,4, у листопаді 2014 року - 101,9, у грудні 2014 року - 103,0, то інфляційні втрати за вказаний період становлять 2169 грн.65 коп.(20483 грн.х102,9х102,4х101,9х103,0= 22652 грн. 72 коп. - 20483 грн. 07 коп.).

Щодо вимог ОСОБА_2 про стягнення з відповідача інфляційних втрат з 01.12.2013 року, у зв"язку з невиконанням грошового зобов"язання, визначеного у розписці, як 1500 доларів США, і які були стягнуті судовим рішенням від 26 серпня 2014 року в національній валюті відповідно до курсу НБУ станом на 26.08.2014 року, то вони задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов"язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов"язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, то сума, що підлягає оплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Інфляція - це знецінення грошей і безготівкових коштів, що супроводжується зростанням цін на товари і послуги( п.2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін(тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін, який характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, що купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточний період порівняно з базовим.

Відповідно до ст. 625 ЦК України встановлений індекс інфляції враховується при обчисленні суми боргу в разі наявності між сторонами грошових зобов"язань у грошовій одиниці України, тобто в гривні, а не в іноземній валюті, оскільки в останньому випадку сума, що підлягає оплаті у гривнях, визначається на курсом НБУ відповідної валюти.

Не підлягають задоволенню і вимоги ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди у зв"язку з невиконанням відповідачем грошового зобов"язання.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у розі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов"язання внаслідок односторонньої відмови від зобов"язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов"язання, сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Правові висновки порушення зобов"язання настають тільки у випадках, коли це передбачено законом або договором.

Оскільки відшкодування моральної шкоди у разі невиконання боргового зобов"язання умовами договору, що існував між сторонами, не передбачалось, як і нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вимоги ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди суперечать ст. 611 ЦК України, у зв"язку з чим не підлягають задоволенню за безпідставністю.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати, пов"язані з оплатою судового збору у суді першої та апеляційної інстанцій у сумі 243 грн. 60 коп. та 121 грн. 80 коп., всього 365 грн.40 коп., виходячи з пропорційності задоволених вимог присудити на його користь з ОСОБА_4 у сумі 164 грн.83 коп.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 січня 2015 року по даній справі скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 у зв"язку з невиконанням судового рішення за період з 06.09.2014 року по 16.12.2014 року 2169( дві тисячі сто шістдесят дев"ять) грн.65 коп.інфляційних втрат, 170 (сто сімдесят) грн. 03 коп. - 3% річних , всього 2339 грн. 68 коп., а такж судові витрати у сумі 164 грн. 83 коп.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: