Справа № 495/6306/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2015 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Охримчук А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 виданий 16.01.2002 року);

ОСОБА_2 ( договір б/н від 19.08.2014 року),

від відповідачів:

- від ОСОБА_3 - ОСОБА_4 (довіреність б/н від 09.09.2014 року)

- від Б-Дністровської МР - не з'явився

- від ВК Б-Дністровської МР - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/6306/14-ц

за позовом ОСОБА_1

до:

- ОСОБА_3

- Білгород-Дністровської міської ради Одеської області

- Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області

про скасування рішень, визнання державного акту недійсним та скасування його реєстрації, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

В С Т А Н О В И В:

26.08.2014 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою (в подальшому неодноразово уточнивши її) до ОСОБА_3 (далі по тексту - відповідач-1), Білгород-Дністровської міської ради Одеської (далі по тексту - відповідач-2) та Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області (далі по тексту - відповідач-3) про скасування рішень, визнання державного акту недійсним та скасування його реєстрації, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (а.с.3-5, 86-88, 112-115).

Так, згідно остаточно уточнених позовних вимог, позивач просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення сесії Білгород-Дністровської міської ради Одеської області № 781-ХХХІІІ від 31.01.2002 року у частині передачі безкоштовно у приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 754 кв.м. по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель з двором загального користування площею 118 кв.м. згідно додатка № 1 п.28;

- визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області № 576 від 31.08.2008 року «Про залишення у власності самовільних будівель громадянам міста» у частині залишення у власність ОСОБА_5 гаражу розміром 6,13 х 3,77 м. під літерою «Ж»;

- визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 серії НОМЕР_2 від 05.11.2002 року виданий на ім'я ОСОБА_5 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 432;

- скасувати реєстрацію державного акту на право приватної власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 серії НОМЕР_2 від 05.11.2002 виданий на ім'я ОСОБА_5;

- зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою позивача № АДРЕСА_5 шляхом знесення гаражу під літерою «Ж», який розташований за адресою: АДРЕСА_1, а також самовільно спорудженої металевої конструкції (бесідки).

Позовні вимоги мотивовані тим, що у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 є власницею житлового будинку АДРЕСА_5, який залишився їй у спадщину від чоловіка, ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, який, у свою чергу успадкував вказаний будинок після смерті свого батька, ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Як було вказано у свідоцтві про право на спадщину на ім'я ОСОБА_6, він успадкував житловий будинок разом з господарчими спорудами, які розташовані на земельній ділянці мірою 900 кв.м.

Після оформлення спадкових прав ОСОБА_1 вирішила почати оформлювати право на земельну ділянку, яке за життя її чоловік не робив. Під час відвідування фахівців, які займаються вимірами земельної ділянки ОСОБА_1 вказали, що розмір ділянки, який повинен належати до успадкованого будинку повинен складати приблизно 0,06 га, а також вказали, що відповідач ОСОБА_3 вже зробив на своє ім'я державний акт на земельну ділянку АДРЕСА_1. Пізніш ОСОБА_1 стало відомо, що цей акт був зроблений за життя дружини ОСОБА_3 - ОСОБА_5

Рішенням сесії Білгород-Дністровської МР № 781 від 31.01.2002 року було вирішено передати безкоштовно у приватну власність раніш надані земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилих будинків і господарських будівель, ведення особистого господарства та гаражного будівництва на території міста Білгород-Дністровського. Згідно додатку № 1 п.28 вказаного рішення, передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 754 кв.м. по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель з двором загального користування площею 118 кв.м. У той самий час межі раніш наданої земельної ділянки були укладені 05.11.2001 року актом встановлення (відновлення) в натурі меж земельної ділянки, в якому начебто розписався покійний ОСОБА_6 Між тим, ні ОСОБА_1, ні ОСОБА_6 ніколи не було відомо про виготовлення державного акту ОСОБА_5, як не було відомо і про встановлення меж земельної ділянки.

На погляд ОСОБА_1, реальна площа земельної ділянки, яка була надана ОСОБА_5 значно більше, ніж 0,0754 га. Крім того, за незрозумілих обставин земельна ділянка ОСОБА_5 складається з трьох ділянок: перша, площею 0,0715 га, на якій розташоване само домоволодіння № 21 а; друга ділянка, яка примикає до будинку ОСОБА_1 і фактично є її земельною ділянкою площею 118 кв.м. (двір загального користування); і третя, площею 0,0039 га, на якій розташований гараж під літерою «Ж» (належний відповідачу), і яка також знаходиться у внутрішньому дворі належного ОСОБА_1 домоволодіння № 21 і також фактично є ОСОБА_1 Більш того, відповідач - ОСОБА_3, самовільно, без узгодження з ОСОБА_1, біля вікон її дому спорудив металеву конструкцію бесідку, на якій росте виноград та затіняє позивачці світло.

Внаслідок цих обставин є незаконним, на підставі вказаного рішення, виготовлення державного акту серії НОМЕР_2 від 05.11.2002 виданого на ім'я ОСОБА_5

З огляду на те, що спорудженням спірного самовільно збудованого гаражу були порушені права ОСОБА_1 як користувача земельної ділянки і те, що вона разом з її покійним чоловіком заперечували проти цього, своєї згоди на його спорудження не надавали, рішення ВК Білгород-Дністровської МР від 31.08.2008 року № 576 «Про залишення у власності самовільних будівель громадянам міста» є незаконним у частині залишення у власність ОСОБА_5 гаражу розміром 6,13 x 3,77 м.

Представником ОСОБА_3 подано до суду заперечення на позовну заяву ОСОБА_1, відповідно до якого він просив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Доводи та вимоги представника відповідача обґрунтовані тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.05.2013 року ОСОБА_1 отримала у спадщину житловий будинок, який складається в цілому з одного житлового будинку під літ. «А», житловою площею 42,8 кв.м., загальною площею 74,4 кв.м., надвірних будівель під літ. «Ж» - підвалу, «І» - убиральні та споруд №№ 2-8. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, яке отримав ОСОБА_3, останній отримав у спадщину наступне: житловий будинок з господарськими спорудами під АДРЕСА_1 та складається в цілому з саманного житлового будинку, зазначеного під літ. «А», житловою площею 50,6 кв.м., загальною площею 62,9 кв.м. та надвірних споруд під літ. «Б» - літньої кухні, «В» - сараю, «Г» - душу, «Д» - убиральні, «Е» - бані, «Ж» - гаражу, №№ 1-5 - споруд, розташованих на земельній ділянці площею 754 кв.м. Отже, як вбачається із вказаних свідоцтв, ОСОБА_3 отримав у спадок відповідну земельну ділянку, а ОСОБА_1 - ні, а тому і її права як власника земельної ділянки не можуть бути порушені (а.с.101-103).

Відповідачі - Білгород-Дністровська МР та ВК Білгород-Дністровської МР, відзив або заперечення на позовну заяву ОСОБА_1 до суду не надали, але їх представник в судовому засіданні 16.03.2015 року заперечував проти заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, просив у їх задоволенні відмовити та пояснив, що оскаржувані позивачем рішення відповідачів були прийняті на підставі отриманих документів та у відповідності до вимог чинного законодавства.

Позивач - ОСОБА_1, та її представник - ОСОБА_2, в судових засіданнях заявлені (уточнені) позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідач-1 - ОСОБА_3 - ОСОБА_4, в судових засіданнях викладені у запереченні доводи та вимоги підтримав, проти заявлених ОСОБА_1 позовних вимог заперечував тапросив суд у їх задоволенні відмовити.

Представник відповідача-2 та відповідача-3 - Білгород-Дністровська МР та ВК Білгород-Дністровської МР, в усі засідання (крім 16.03.2015 року) не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи відповідні розписки (а.с.94, 126-127, 143-144, 149-150, 175-176, 182-183).

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши в судових засіданнях пояснення учасників судового процесу, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, Білгород-Дністровської МР та ВК Білгород-Дністровської МРпро скасування рішень, визнання державного акту недійсним та скасування його реєстрації, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 10.02.2000 року зареєстрованим в реєстрі за № 4434 (спадкова справа № 25/2000), ОСОБА_6 є спадкоємцем ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та отримав у спадщину жилий будинок з господарчими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_5), та складається в цілому з одного житлового будинку, під літ. «А», житловою площею 28,8 кв.м., господарчих будівель: Б - літня кухня, В - сарай, Ж - підвал, «И» - вбиральня, № 2-5 - споруди, розташовані на земельній ділянці мірою 900 кв.м. (а.с.22).

31.08.2000 року ВК Білгород-Дністровською МР було прийнято рішення № 576 «Про залишення у власності самовільних будівель громадянам міста», відповідно до якого розглянув заяви громадян, документи на домоволодіння, узгодження міської санітарно-епідеміологічної служби, пожарної інспекції, управління містобудування та архітектури міста, керуючись п.9 ч.1 ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та враховуючи, що громадяни оштрафовані міською інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю за самочинне будівництво, виконком міської ради вирішив залишити у власність громадянам міста, зокрема, в домоволодінні АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_5 гараж розміром 6,13 х 3,77 м. та баню розміром 6,22 х 3,55 м. (а.с.117-119).

31.01.2002 року Білгород-Дністровською МР було прийнято рішення № 781-ХХІІІ «Про передачу громадянам України безкоштовно у приватну власність земельних ділянок на території міста Білгород-Дністровського», пунктом 1 якого вирішено передати громадянам України безкоштовно у приватну власність земельні ділянки на території міста Білгород-Дністровського, згідно додатка № 1 (а.с.67).

Згідно із п.28 Додатку № 1 до рішення Білгород-Дністровської МР № 781-ХХІІІ від 31.01.2002 року, передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 754 кв.м. по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель з двором загального користування площею 118 кв.м. (а.с.68).

Листом ВК Білгород-Дністровської МР від 14.02.2002 року доручено земельно-кадастровому бюро міського відділу земельних ресурсів виготовити технічну документацію для видачі державного акту на право приватної власності земельною ділянкою для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 площею 754 кв.м. (а.с.69об).

14.02.2002 року Білгород-Дністровським міським відділом земельних ресурсів затверджено технічне завдання на розробку технічної документації по складанню державного акту на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, на замовлення ОСОБА_5 (а.с.70).

Розглянувши матеріали по складанню державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 в м. Білгород-Дністровському, загальною площею 0,0754 га на території Білгород-Дністровської МР, Білгород-Дністровський міський відділ земельних ресурсів та Білгород-Дністровське міське управління архітектури та містобудування склали висновки, відповідно до яких погоджено складання державного акту та підтверджено відсутність наявних обмежень на використання земельної ділянки (а.с.71-72).

05.11.2002 року головою Білгород-Дністровської МР затверджено Акт встановлення (відновлення) в натурі меж земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), що знаходилась в користуванні ОСОБА_5 з площею в погоджених межах 0,0754 га. Даний акт складений та підписаний представником земельно-кадастрового бюро Білгород-Дністровського міського відділу земельних ресурсів, власницею землі ОСОБА_5, представником Білгород-Дністровської МР, представниками суміжних власників землі і землекористувачів ОСОБА_6 (номер будинку АДРЕСА_5), ОСОБА_8, ОСОБА_9 (номер будинку АДРЕСА_2), ОСОБА_10 (номер будинку АДРЕСА_3), ОСОБА_11, (номер будинку АДРЕСА_4) (а.с.73-74).

На підставі рішення Білгород-Дністровської МР від 31.01.2002 року № 781-ХХІІІ та складеної відповідної документації,05.11.2002 року Білгород-Дністровською МР видано ОСОБА_5 державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 432 за яким, ОСОБА_5 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0754 га в межах згідно з планом, яка розташована по АДРЕСА_1 та призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель (а.с.65).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.09.2008 року зареєстрованим в реєстрі за № 5243 (спадкова справа № 150/2007), ОСОБА_3 є спадкоємцем його дружини, ОСОБА_5, померлої 17.11.2003 року, та отримав у спадщину житловий будинок з господарськими спорудами під АДРЕСА_1, та складається в цілому з: саманного житлового будинку, зазначеного під літ. «А», житловою площею 50,6 кв.м., загальною площею 62,9 кв.м. та надвірних споруд під літ. «Б» - літньої кухні, «В» - сараю, «Г» - душу, «Д» - убиральні, «Є» - бані, «Ж» - гаражу, № 1-5 - споруд, розташованих на земельній ділянці площею 754 кв.м. (а.с.24).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.05.2013 року зареєстрованим в реєстрі за № 1105 (спадкова справа № 174/2006), ОСОБА_1 є спадкоємцем її чоловіка, ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, та отримала у спадщину житловий будинок під АДРЕСА_5, та складається в цілому з: одного житлового будинку, під літ. «А», житловою площею 42,8 кв.м., загальною площею 74,4 кв.м., надвірних будівель під літ.: «Ж» - підвалу, «І» - убиральні та споруд № 2-8 (а.с.15).

Згідно із складеним 11.04.2013 року КП «Білгород-Дністровське БТІ» технічним паспортом (інвентаризаційна справа № 5046, реєстровий № 3207), власником садибного (індивідуального) житлового будинку по АДРЕСА_5 є ОСОБА_1 (а.с.8-14).

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 (остаточно уточненої) та наданих нею та її представником в судових засіданнях пояснень, рішення сесії Білгород-Дністровської МР №781-ХХХІІІ від 31.01.2002 року, рішення ВК Білгород-Дністровської МР № 576 від 31.08.2000 року та державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 05.11.2002 року складені та видані з істотними порушеннями вимог чинного законодавства та порушують права та охоронювані законом інтереси ОСОБА_1 як користувача земельної ділянки по АДРЕСА_5, які порушують також і розташовані земельній ділянці по АДРЕСА_1 самовільно збудовані гараж та металева конструкція (бесідка).

Тому, за твердженням позивача та її представника, вказані рішення підлягають визнанню недійсними та скасуванню, державний акт визнанню недійсним та його реєстрація скасуванню, а гараж та бесідка - знесенню.

Між тим, суд з такими доводами та вимогами позивача та її представника погодитися не може, виходячи з наступного.

Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися свою власністю.

Відповідно до статей 316-317 Цивільного кодексу України, право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частинами 1, 3 ст.319 Цивільного кодексу України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно із ст.321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник вправі вимагати усунення будь-яких порушень своїх прав, навіть якщо вони не поєднані з позбавленням права володіння (ст.391 ЦК України).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи та було вище зазначено, на сьогоднішній день:

- власником житлового будинку під АДРЕСА_5 є ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.05.2013 року зареєстрованим в реєстрі за № 1105 (спадкова справа № 174/2006) та підтверджується складеним 11.04.2013 року КП «Білгород-Дністровське БТІ» технічним паспортом (інвентаризаційна справа № 5046, реєстровий № 3207) (а.с.15, 8-14);

- власником житлового будинку з господарськими спорудами під АДРЕСА_1 (до складу якого входить, зокрема, гараж літ. «Ж») та земельної ділянки площею 754 кв.м. за вказаною адресою є ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.09.2008 року зареєстрованим в реєстрі за № 5243 (спадкова справа №150/2007) та підтверджується державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 05.11.2002 року (а.с.24, 65).

Частинами першою та другою статті 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України).

Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Між тим, як встановлено матеріалами справи, було вище зазначено та підтверджено самим позивачем, рішення щодо права власності або права користування земельною ділянкою по АДРЕСА_5 Одеської області в порядку ст.116 Земельного кодексу України органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування не приймались, державний акт про право власності на вказану земельну ділянку в порядку ст.126 Земельного кодексу України не видавався.

Отже, згідно із ст.ст. 116, 126 Земельного кодексу України, ОСОБА_1 в установленому законом порядку не набула право власності або право користування земельною ділянкою по АДРЕСА_5 Одеської області, а тому у неї відсутні в порядку ст.152 Земельного кодексу України і права щодо вимагання усунення будь-яких порушень її прав на землю, як власника земельної ділянки або землекористувача.

Крім того, оскаржувані ОСОБА_1 рішення сесії Білгород-Дністровської МР №781-ХХХІІІ від 31.01.2002 року, рішення ВК Білгород-Дністровської МР № 576 від 31.08.2000 року та державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 05.11.2002 року прийняті, складені та видані на підставі наявності відповідної документації та у повній відповідності до вимог чинного законодавства.

Так, рішення № 576 від 31.08.2000 року «Про залишення у власності самовільних будівель громадянам міста», яким було залишено у власність в домоволодінні АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_5 гараж розміром 6,13 х 3,77 м. та баню розміром 6,22 х 3,55 м., прийнято ВК Білгород-Дністровською МР на підставі п.9 ч.1 ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», при наявності розглянутих заяв громадян, документів на домоволодіння, узгодження міської санітарно-епідеміологічної служби, пожарної інспекції, управління містобудування та архітектури міста та з урахуванням штрафування громадян міською інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю за самочинне будівництво (а.с.117-119).

Рішення № 781-ХХІІІ від 31.01.2002 року «Про передачу громадянам України безкоштовно у приватну власність земельних ділянок на території міста Білгород-Дністровського», п.28 Додатку № 1 якого було передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 754 кв.м. по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель з двором загального користування площею 118 кв.м., прийнято Білгород-Дністровською МР на підставі ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 81, 120, 121 Земельного кодексу України та положень Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 року, при наявності заяв громадян України, проживаючих на території міста Білгород-Дністровського про безкоштовну передачу їм у приватну власність раніш наданих земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків і господарських будівель, ведення особистого господарства та гаражного будівництва (а.с.67-68).

Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 виданий 05.11.2002 року Білгород-Дністровською МР ОСОБА_5 (а.с.65) складений на підставі та при наявності:

- рішення Білгород-Дністровською МР № 781-ХХІІІ від 31.01.2002 року «Про передачу громадянам України безкоштовно у приватну власність земельних ділянок на території міста Білгород-Дністровського» та Додатку № 1;

- листа ВК Білгород-Дністровської МР від 14.02.2002 року про доручення земельно-кадастровому бюро міського відділу земельних ресурсів виготовити технічну документацію для видачі державного акту на право приватної власності земельною ділянкою для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 площею 754 кв.м. (69об);

- затвердженого 14.02.2002 року Білгород-Дністровським міським відділом земельних ресурсів технічного завдання на розробку технічної документації по складанню державного акту на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, на замовлення ОСОБА_5 (а.с.70);

- висновків Білгород-Дністровського міського відділу земельних ресурсів та Білгород-Дністровського міського управління архітектури та містобудування за результатами розгляду матеріалів по складанню державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 в м. Білгород-Дністровському, загальною площею 0,0754 га на території Білгород-Дністровської МР, відповідно до яких погоджено складання державного акту та підтверджено відсутність наявних обмежень на використання земельної ділянки (а.с.71-72);

- затвердженого 05.11.2002 року головою Білгород-Дністровської МР Акту встановлення (відновлення) в натурі меж земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), що знаходилась в користуванні ОСОБА_5 з площею в погоджених межах 0,0754 га, який був складений та підписаний представником земельно-кадастрового бюро Білгород-Дністровського міського відділу земельних ресурсів, власницею землі ОСОБА_5, представником Білгород-Дністровської МР, представниками суміжних власників землі і землекористувачів ОСОБА_6 (номер будинку АДРЕСА_5), ОСОБА_8, ОСОБА_9 (номер будинку АДРЕСА_2), ОСОБА_10 (номер будинку АДРЕСА_3), ОСОБА_11, (номер будинку АДРЕСА_4) (а.с.73-74).

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність будь-яких підстав для:

- визнання незаконним та скасування рішення сесії Білгород-Дністровської МР №781-ХХХІІІ від 31.01.2002 року у частині передачі безкоштовно у приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 754 кв.м. по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель з двором загального користування площею 118 кв.м. згідно додатка № 1 п.28;

- визнання незаконним та скасувати рішення ВК Білгород-Дністровської МР № 576 від 31.08.2000 року «Про залишення у власності самовільних будівель громадянам міста» у частині залишення у власність ОСОБА_5 гаражу розміром 6,13 х 3,77 м. під літерою «Ж»;

- визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 серії НОМЕР_2 від 05.11.2002 року виданий на ім'я ОСОБА_5 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 432;

- скасування реєстрації державного акту на право приватної власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 серії НОМЕР_2 від 05.11.2002 виданий на ім'я ОСОБА_5;

- зобов'язання ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою ОСОБА_1 № АДРЕСА_5 шляхом знесення гаражу під літерою «Ж», який розташований за адресою: АДРЕСА_1, а також самовільно спорудженої металевої конструкції (бесідки).

Зі змісту ст.3 Цивільного процесуального кодексу України та ст.15 Цивільного кодексу України вбачається, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Таким чином, в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 року по справі № 6-94ц13, за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування норм матеріального права.

Частиною 1 статті 360-7 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Між тим, як встановлено під час розгляду справи та було вищезазначено, матеріали справи не містять, а позивачем не представлено до суду доказів, які б свідчили про порушення прав ОСОБА_1 зі сторони ОСОБА_3, Білгород-Дністровської МР та ВК Білгород-Дністровської МР, які вона просить захистити.

Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про недоведеність, безпідставність та необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, у зв'язку з чим в їх задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 383, 391, 1218, 1225, 1268 Цивільного кодексу України, ст.ст. 116, 126, 152, 158 Земельного кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 157, 169, 197, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Білгород-Дністровської міської ради Одеської області та Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської областіпро скасування рішень, визнання державного акту недійсним та скасування його реєстрації, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Мишко