Провадження № 2/554/4109/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

03 лютого 2015 року суддя Октябрського районного суду м.Полтави Тімошенко Н.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виділ в натурі домоволодіння, що перебуває у спільній власності та визнання права власності на нерухоме майно, як на самостійний об'єкт права власності,

встановила:

15.10.2014 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виділ в натурі домоволодіння, що перебуває у спільній власності та визнання права власності на нерухоме майно, як на самостійний об'єкт права власності.

У судове засідання сторони не з'явилися, надавши до суду заяви про слухання справи у їх відсутність, позивач позовні вимоги підтримав, відповідач - визнала.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про час і місце слухання справи, не повідомили про причини своєї неявки.

Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суддя вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі ст. 224 ЦПК України.

Позивач проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно статті 16 Цивільного кодеку України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суддя приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Суддею встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 28.12.2006 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.01.2007 року є власником 9/20 частини домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

До складу вказаного майна входить: житловий будинок літ.А-1 житловою площею 32.4 кв.м., загальною площею 59.1 кв.м. та господарські будівлі: сарай В,Г,г1, погріб г, водогін дворовий №1, огорожа №2, вбиральня Д1.

Фактично приміщення домоволодіння, що перебувають у користуванні позивача складають: в будинку літ. А-1 сіни - 5,8 м.кв.; кухня - 12,8 м.кв.; кімната - 10,7 кв.м.; кімната 13,3 кв.м.; тамбур 3,5 м. кв.; господарські приміщення «Г»- сарай, «г»- погріб, «г1» - сарай Е вбиральня №1 - трубопровід, № 2 - огорожа, №4 - хвіртка.

Фактична земельна ділянка що перебуває у користуванні позивача складає 1000 м.кв.

Інша частина домоволодіння знаходиться у власності ОСОБА_2 в розмірі 1/10 частина та ОСОБА_3 в розрірі 1/20 частина.

Відповідно до висновку експертного будівельно-технічного дослідження №84 від 21 травня 2014 року частину домоволодіння та частину земельної ділянки площею 1000 м.кв, належних ОСОБА_1 технічно можливо використовувати як окремі об'єкти нерухомого майна.

За змістом ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 Цивільного кодексу України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної власності.

Відповідно до ст. 364 Цивільного кодексу України співвласник має право виділу у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової, або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється із дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Виходячи з вищевикладеного, суддя задовольняє позов повністю.

Керуючись ст. ст. 8, 51, 124, 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 319, 358, 364, ст. ст. 2-11, 58-61, 88, 159, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суддя

вирішила:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виділ в натурі домоволодіння, що перебуває у спільній власності та визнання права власності на нерухоме майно, як на самостійний об'єкт права власності, - задовольнити.

Виділити в натурі ОСОБА_1 частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка складає: в будинку літ. А-1 сіни - 5,8 м.кв.; кухня - 12,8 м.кв.; кімната - 10,7 кв.м.; кімната 13,3 кв.м.; тамбур 3,5 м. кв. загальною площею 46,1 кв.м.; господарські приміщення: «Г»- сарай, «г»- погріб, «г1» - сарай, « Е» - вбиральня, №1 - трубопровід, № 2 - огорожа, №4 - хвіртка.

Визнати право власності за ОСОБА_1 на частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка складає: в будинку літ. А-1 сіни - 5,8 м.кв.; кухня - 12,8 м.кв.; кімната - 10,7 кв.м.; кімната 13,3 кв.м.; тамбур 3,5 м. кв. загальною площею 46,1 кв(.м.; господарські приміщення: «Г»- сарай, «г»- погріб, «г1» - сарай, « Е» - вбиральня, №1 - трубопровід, № 2 - огорожа, №4 - хвіртка, як на самостійний об'єкт права власності.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через районний суд шляхом подання протягом 10 днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

СуддяН. В. Тімошенко