Справа № 350/1994/14-ц
Провадження № 22-ц/779/767/2015
Головуючий у 1 інстанції Пулик М.В. М. В.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Девляшевського В.А., Шишка А.І.

секретаря Мельник О.В.

з участю: позивача ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рожнятівського районного суду від 05 лютого 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася з цим позовом до суду.

Вимоги мотивувала тим, що передала відповідачу, яка є її онукою, для розміщення на депозитному рахунку у банку грошові кошти у сумі 18 000 грн., які відкладала собі на похорон. Однак відповідач гроші у банк не віднесла, повернула їй лише частину коштів - 6 000 грн.

Просила про витребування у відповідача решти суми - 12 000 грн.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 05 лютого 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що в грудні 2013 року за усною домовленістю передала грошові кошти в розмірі 18000 грн. своїй внучці ОСОБА_4, з метою подальшого внесення відповідачем вказаних коштів на депозитний рахунок в банку. Факт передання коштів відповідачу, в суді першої інстанції підтверджується показаннями свідка ОСОБА_5 та поясненнями самої відповідача ОСОБА_4, яка позов хоча і не визнала, однак вказала, що частину коштів витратила на оформлення документів на домоволодіння та земельну ділянку, а також при укладенні договорів дарування. Отримання ОСОБА_4 грошових коштів від ОСОБА_2 також підтверджується висновком Рожнятівського РВ УМВС від 15.10.2014 року.

Жодних доказів того, що грошові кошти призначалися та були витрачені для оформлення приватизаційних документів та договорів, відповідач ОСОБА_4 не надала. Натомість, не виконавши усної домовленості, щодо внесення коштів на депозитний рахунок, неправомірно заволоділа ними, в добровільному порядку повернути 12 000 грн. відмовляється.

З цих підстав рішення суду першої інстанції, апелянт просила скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник вимоги апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

ОСОБА_4, будучи належно повідомленою про розгляд справи, в судове засідання не з'явилася.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та її представника, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір, щодо повернення коштів в сумі 12 000 грн.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 вказувала, що грошові кошти в сумі 18 000 грн. були передані нею відповідачу ОСОБА_4, за усною домовленістю з метою подальшого внесення їх на депозитний рахунок в банківській установі. Натомість відповідач ОСОБА_4 не виконавши умови домовленості, шляхом обману, неправомірно заволоділа вказаними коштами, повернувши лише їх частину - 6 000 грн., а решту в добровільному порядку повернути відмовляється. Посилаючись на приписи ст. 387 ЦК України ОСОБА_2, вказуючи на безпідставне збагачення відповідача, наполягала на поверненні їй коштів в сумі 12 000 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів неправомірного збагачення відповідача ОСОБА_4, і як наслідок відсутності існування цивільно-правових зобов'язань, що пов'язані з набуттям майна без достатньої правової підстави.

Однак погодитися повністю з таким висновком колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області не може, виходячи з наступного.

Виходячи з вимог ст. ст.10, 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема пояснень ОСОБА_4, що надані нею в процесі перевірки заяви ОСОБА_2, оперуповноваженому СДСБЕЗ Рожнятівського РВ УМВС 22.09.2014 року, факт отримання від ОСОБА_2 коштів в сумі 18 000 грн. вона визнавала, як і визнавала обов'язок їх повернути.

Крім цього, відповідач не заперечувала того, що їй було відомо, що кошти передані їй ОСОБА_2 були її заощадженнями на випадок смерті.

На переконання колегії суддів, обставиною, що свідчить про визнання ОСОБА_4 зобов'язання щодо повернення коштів, свідчить той факт, що на час звернення до суду вона (ОСОБА_4) вже добровільно повернула ОСОБА_2 6 000 грн.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Доводи ОСОБА_4 про те, що значна частина суми була витрачена нею на оформлення документів на домоволодіння та земельну ділянку, на переконання судової колегії не спростовують під ставності вимог позивача, оскільки будь-яких доказів того, що такі дії ОСОБА_4 вчиняла зі згоди ОСОБА_2 та в її інтересах, в матеріалах справи немає. Більше того, як зазначив в суді Апеляційної інстанції представник позивача, укладені третьою особою від імені ОСОБА_2 цивільно-правові угоди на даний час є предметом спору у іншій справі, а по факту надання повноважень третій особі розпоряджатися майном ОСОБА_2 зареєстровано кримінальне провадження.

За таких обставин, розглянувши справу в межах заявленого позову, колегія суддів Апеляційного суду приходить до висновку, що рішення судом першої інстанції постановлене з неправильним застосуванням матеріального права, а тому воно підлягає до скасування. По суті спору слід ухвалити нове рішення, про задоволення позову.

На підставі наведеного та ст. 387 ЦПК України, керуючись ст.ст.307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія судів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Рожнятівського районного суду від 05 лютого 2015 року скасувати, ухваливши нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 12 000 (дванадцять тисяч гривень) та на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.Є. Меленко

Судді: В.А. Девляшевський

А.І. Шишко