Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Є. у. № 314/4400/14-ц
№ провадження
22-ц/778/2767/15 Головуючий у 1 інстанції: Беспалько Т.Д.
Суддя-доповідач: Денисенко Т.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

Денисенко Т.С.,

при секретарі Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Вільнянський маслозавод» на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 03 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Вільнянський маслозавод» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати остаточного розрахунку, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Вільнянський маслозавод» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати остаточного розрахунку.

Позивачка зазначала, що з 17 січня 2008 року по 17 липня 2013 року вона працювала у відповідача. 17 липня 2013 року звільнилася за власним бажанням. На день звільнення підприємство мало перед нею заборгованість по заробітній платні у розмірі 9530 грн. 80 коп.

12 березня 2014 року за рішенням Вільнянського райсуду стягнуто з ПАТ « Вільнянський маслозавод» на користь позивачки заборгованість по зарплаті у розмірі 9530 грн. 80 коп., відшкодування за час затримки з 17.07.2013 року по 24.10.2013 року виплати зарплати у розмірі 5649 грн. 03 коп., моральна шкода у розмірі 2000 гривен.

Безпосередньо виконання зазначеного рішення відповідач здійснив лише 17 червня 2014 року.

Посилаючись на ці обставини, просила стягнути з Публічного акціонерного товариства «Вільнянський маслозавод» на її користь середній заробіток за час затримки виплати остаточного розрахунку за період з 24 жовтня 2013 року по 17 червня 2014 року у розмірі 9232 грн. 67 коп. та моральну шкоду у розмірі 2000 гривен.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 03 березня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства « Вільнянський маслозавод» на користь ОСОБА_2 відшкодування середнього заробітку за час невиплати розрахункових у розмірі 9232 грн. 67 коп.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства « Вільнянський маслозавод» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 2000 грн. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Вільнянський маслозавод» на користь держави судовий збір у розмірі 923 грн. 30 коп.

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ «Вільнянський маслозавод» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В судове засідання 06 травня 2015 року апелянт, належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, не з'явився. У відповідності до ст. 305 ЦПК України справа розглянута за його відсутності.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, заперечення позивачки ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість рішення та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як установлено судом, ОСОБА_2 працювала в Публічному акціонерному товариству «Вільнянський маслозавод» з 17 січня 2008 року по 17 липня 2013 року. 17 липня 2013 року її звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 9). На день звільнення підприємство мало перед нею заборгованість по заробітній платні у розмірі 9 530 грн. 80 коп.( а.с. 12).

12 березня 2014 року рішенням Вільнянського райсуду стягнуто з ПАТ « Вільнянський маслозавод» на користь позивачки була стягнута заборгованість по зарплаті у розмірі 9 530 грн. 80 коп., відшкодування за час затримки з 17.07.2013 року по 24.10.2013 року виплата зарплати у розмірі 5649 грн. 03 коп., моральна шкода у розмірі 2000 грн.(а.с. 19).

Фактично відповідач повністю розрахувався по заборгованості із заробітної плати лише 17 червня 2014 року.

Доводи апелянта про те, що середній заробіток за затримку розрахунку вже стягнутий з нього, тому вимоги позивачки задоволенню не підлягали, необґрунтовані.

Згідно вимог ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди, завданої працівникові.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

За висновками Конституційного Суду України, викладеними у рішенні № 4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року, положення ч. 1 ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку із положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України необхідно розуміти так, що для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Як установлено судом та не оспорюється апелянтом, фактично розрахунок по виплаті всіх сум, належних позивачці при звільнені, був здійснений 17 червня 2014 року.

За таких обставин, висновок суду про те, що з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку - з 24 жовтня по 17 червня 2014 року за мінусом виплаченої суми, стягнутої за судовим рішенням, відповідає обставинам справи і закону. Крім цього, суд правильно стягнув з відповідача компенсацію моральної шкоди у розмірі 2000 грн., врахувавши при цьому вимоги статті 237-1 КЗпП України, фактичні обставини справи, характер порушення права позивача, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, докладених для відновлення трудових прав.

Тому підстав для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315,317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Вільнянський маслозавод» відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 03 березня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: