Якимівський районний суд Запорізької області
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Справа № 330/2004/15-ц
"22" грудня 2015 р. Якимівський районний суд Запорізької області в складі:
головуючого - судді Куценко О.О.
при секретарі Павленко Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Якимівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про захист прав споживачів та стягнення коштів,
В судове засідання позивач та його представник не зявилися, надавши на адресу суду заяву про розгляд справи за їх відсутності позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, викликався належним чином, причини неявки суду невідомі, суд вважає за можливе згідно ч.4 ст. 169 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у справі матеріалів та доказів.
Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
В матеріалах справи є додаток №1 від 16.04.2015р. і додаток №2 від 16.04.2015р. до вказаного договору фінансового лізингу (а.с. 15, 16 - копії).
На виконання пункту 9.1. позивач перерахував кошти в сумі 79 990 грн. на рахунок відповідача з призначенням «адміністративний платіж» (а.с. 17 - копії квитанцій від 16.04.2015р.)
В позові та своїх поясненнях позивач та в наданих запереченнях відповідач не заперечували, що ТОВ «Євролізинг України» повернуло позивачу авансовий платіж в сумі 31 200 грн. і не повернуло адміністративний платіж в сумі 48 790 грн., а тому ці обставини суд вважає встановленими згідно частини 1 ст.60 ЦПК України.
Згідно ст.ст. 1, 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають з договору фінансового лізингу, за яким лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізінгоодержувачем специфікацій та умов та передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
З Преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» вбачається, що він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Відповідно до п.5) частини 1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовий лізинг віднесено до фінансових послуг.
Пункт 17 частини 1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.
Враховуючи наведене, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону України «Про захист прав споживачів».
З правового аналізу вказаного вище пункту договору вбачається, що по суті він встановлює односторонню відповідальність лізінгоодержувача і в силу цього є несправедливим, виходячи з наступного.
Згідно ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», виконавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Несправедливими є, крім іншого, умови договору про:
-надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору;
-визначення товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.
Тобто, з правового змісту вказаної вище норми випливає висновок про те, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідно встановити наявність однієї з таких ознак: 1) умови договору порушують принцип добросовісності, 2) умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, 3) умови договору завдають шкоди споживачеві.
При цьому, у відповідності до ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність, а згідно частини 3 ст.509 ЦК України, зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Тобто, під добросовісністю слід розуміти належну поведінку при виникненні та виконанні зобов`язання - вчинення дій таким чином, щоб при цьому не завдавалася шкода третім особам, неможливість укладення зобов`язання на засадах обману, насильства, зловживання довірою тощо. Принцип добросовісності передбачає чесну, сумлінну поведінку суб`єктів зобов`язання, вчинення ними всіх залежних від них дій щодо належного виконання зобов`язання та не порушення прав інших осіб.
Вказаний пункт договору, також, призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, оскільки встановлює односторонню відповідальність за порушення умов договору лише споживача, усуває відповідальність лізингодавця, не надає право споживачу вимагати дострокового розірвання договору із одержанням відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням договору ним договору, передбачає покладення на споживача штрафу за дострокове розірвання договору і надає відповідачу право не повертати суму авансового внеску за організацію договору у випадку дострокового розірвання договору споживачем.
У відповідності до ч.12 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо після укладення договору стане очевидним, що роботи (послуги), зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, виконавець зобов`язаний негайно повідомити про це споживача.
Виконавець зобов`язаний таким же чином повідомити споживача, якщо вартість робіт (послуг) може істотно зрости, ніж можна було очікувати під час укладення договору.
Споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) без штрафних санкцій з боку виконавця у разі виникнення обставин, передбачених в абзацах першому та другому цієї частини.
Таким чином, наведене положення закону встановлює право споживача на відмову від договору про надання послуг без штрафних санкцій з боку виконавця у випадку можливого істотного зростання ціни послуг або інших обставин, які явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача.
При цьому суд враховує те, що згідно ч.2 ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу, платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно, компенсацію відсотків за кредитом, інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням лізингу.
Приймаючи до уваги наведене, суд вважає, що сплачені позивачем кошти підлягають поверненню в повному обсязі, включаючи авансовий внесок та адміністративний платіж, а позов і в цій частині підлягає задоволенню.
На підставі ст.80 ЦПК України, з ТОВ «Євролізинг Україна» підлягає стягненню судовий збір в сумі 587 грн. 40 коп.
В частині заявлених вимог, щодо стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» моральної шкоди в розмірі 4000 грн., трьох відсотків річних за час користування безпідставно збереженими грошовими коштами в розмірі 950 грн., суму одержаних доходів чи доходів які могли бути отримані ТОВ «Євролізінг» за час користування грошовими коштами в сумі 5000 грн., суд вважає що вказані вимоги не можуть бути задоволенні оскільки позивачем відповідно до вимог ч.1 ст. 60 ЦПК України не надано доказів, щодо спричинення йому моральної шкоди діями позивача та на думку суду відсутні правові підстави для стягнення трьох відсотків річних за час користування безпідставно збереженими грошовими коштами та суми доходів отриманих ТОВ «Євролізінг» за час користування грошовими коштами позивача.
На підставі вищевикладеного, керуючись 3, 15, 16, 509, 626, 627 ЦК України, ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст.10, 11, 60, 197, 212, 214, 215, 224-227 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 і інтересах позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про захист прав споживачів та витребування безпідставно здобутого майна - задовольнити частково.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте по письмовій заяві відповідача, яка може бути подана до Якимівського районного суду Запорізької області протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Якимівський районний суд протягом 10 днів з дня проголошення цього рішення.

Суддя: