Справа № 146/218/15-ц Провадження № 22-ц/772/1249/2015Головуючий в суді першої інстанції Ставнійчук В. С.
Категорія 50Доповідач Марчук В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючої судді: Марчук В.С.,

суддів: Матківської М.В., Шемета Т.М.,

при секретарі: Сніжко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 03 березня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА :

18 лютого 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулась у Томашпільський районний суд Вінницької області з даним позовом, у якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня звернення до суду, до досягнення дитиною повноліття, та на її утримання в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною трирічного віку.

Підставами даного позову зазначено те, що у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 05 лютого 2015 року шлюб між сторонами розірвано.

Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на їх утримання не надає, тому позивач звернулась до суду з даним позовом.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 03 березня 2015 року позов задоволено. Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18 лютого 2015 року і до досягнення дитиною повноліття та аліменти на утримання ОСОБА_3 в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення сином трьох річного віку, тобто до 17 липня 2016 року, починаючи з 18 лютого 2015 року.

Не погодившись з даним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, як не законне та необґрунтоване, оскільки ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права; за неповно з`ясованних обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; за невідповідності висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи. Зазначає, що судом не було враховано його матеріальне становище, яке полягає у тому, що він сплачує кредит, взятий ще у період шлюбу та, що на його утриманні перебувають батьки.

Просить скасувати рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 03 березня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково, вирішивши стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та аліменти на утримання ОСОБА_3 до досягнення дитиною трьохрічного віку у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, виходячи з норми ч.1 ст. 303 ЦПК України, вважає що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд виходив з обставин, що з 5 лютого 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі і в цей період, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 ( а/с 3, 2 ).

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 05 лютого 2015 року шлюб між сторонами розірвано, шлюбні стосунки припинено і дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні.

Зазначені обставини визнані сторонами у справі, тому в силу норми ст. 61 ч.1 ЦПК України, доказуванню не підлягають, але разом з тим, підтверджуються довідкою Комаргородської сільської ради Томашпільського району Вінницької області №1652 від 4.12.2014 року (а/с 4).

За таких обставин суд правильно керувався нормами ст. 180, ч.3 ст. 181 , ч.1 ст. 182, ч.1 ст. 183 та ч.1 ст.191 СК України і, відповідно, підставно задовольнив заявлену позовну вимогу про стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

Доводи апелянта, що він регулярно надає матеріальну допомогу синові, в тому числі і речами, і грішми, які позивачка відмовляється приймати, не спростовують рішення суду, разом з тим голослівні, нічим не підтверджуються.

За вказаних обставин та з огляду на норми ч.2 та ч.4 ст. 84 СК України, суд також правильно задовольнив і вимогу про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина.

При розгляді справи апеляційним судом Вінницької області апелянт зазначив, що він дійсно працює; що його батьки теж працюють та, що він не має нікого на своєму утриманні. Скарги на стан здоров`я були відсутні. Отже, відповідач, за таких обставин, має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання бувшої дружини і саме у встановленій судом першої інстанції частці, що відповідає нормам ч. 1 ст. 79 та ч.1 ст. 80 СК України. Зазначені пояснення спростовують доводи апеляційної скарги про перебування батьків на утриманні апелянта.

Посилання ОСОБА_2 на те, що суд, в супереч вимогам ст.182 СК України, не врахував матеріального становища відповідача, яке погіршується тим, що під час шлюбу подружжя взяло кредит, який відповідач сплачує на даний час, оскільки відповідно до принципів змагальності сторін у цивільному судочинстві та диспозитивності цивільного судочинства, регламентованих ст.ст.10, 11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач же, будучи присутнім у судовому засіданні не спростовував, ні права позивачки на стягнення аліментів, ні їх розміру. Навпаки повністю визнав позов, не надавши, при цьому жодного доказу.

Апеляційний суд, відповідно до норми ч.2 ст.303 ЦПК України, досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлене поважними причинами.

Таблиця визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки станом на 27.01.2014 року, надана апелянтом до апеляційної скарги, не є належним доказом у розумінні ст.58 ЦПК України, оскільки у ній відсутні, як дані про те, якого кредиту вони стосуються так і дані про кредитну установу та позичальника (а/с18).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень; належно оцінив надані ними докази; правильно визначив правовідносини, які випливають з встановлених обставин справи та застосував необхідні норми права, діючі на час виниклих правовідносин, тому в силу ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 03 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та з цього ж моменту протягом 20 днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча :

Судді :