Справа № 489/244/15-ц
Номер провадження 2/489/842/15
РІШЕННЯ

Іменем України

27 березня 2015 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за кредитним договором,

встановив

В січні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит. Відповідач був зобов'язаний щомісячно у встановлені строки здійснювати погашення заборгованості за кредитом та сплачувати проценти за користування кредитними коштами.

Оскільки, відповідач, не виконував належним чином взяті на себе кредитні зобов'язання, позивач просив суд стягнути з нього суму неустойки та судовий збір.

Позивач в судове засідання свого представника не направив, до суду надійшла заява в якій представник позивача просить розглядати справу без його присутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Просив застосувати строк позовної давності. Вказав, що існує судове рішення яким з нього стягнуто заборгованість.

Ухвалою суду від 19.03.2015 закрито провадження у справі в частині вимог про стягнення штрафу 500 грн. та пені нарахованої до 01.02.2012 в сумі 67 166,72 грн. у зв'язку з тим, що ці вимоги були предметом судового розгляду і існує заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.06.2012 між тими самими сторонами і з тих же підстав.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини.

31.07.2008 між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір № ABLXRC24930024, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 15 307,54 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач був зобов'язаний щомісячно у встановлені строки здійснювати погашення заборгованості за кредитом та сплачувати проценти за користування кредитним коштами. З умовами договору відповідач був ознайомлений, ним він підписаний.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.06.2012 з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість в розмірі 11 782 грн. 81 коп., а саме: 4135 грн. 94 коп. - заборгованість за кредитом; 1136 грн. 07 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 5510 грн.80 коп. комісія та 1000 грн. - пені. В задоволенні вимог про стягнення штрафів відмовлено, розмір пені зменшено. Стягнута заборгованість розрахована станом на 01.02.2012.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 17.12.2014 було нараховано 111344 грн. 07 коп. пені, 500 грн. штраф (фіксована складова) та 4978,06 грн. штраф (процентна складова). З 01.02.2012 нараховано 44 177,35 грн. пені.

Посилання відповідача на те, що уже було рішення суду і він сплатив заборгованість, а тому Банк не має права звертатись до суду не може бути прийнято судом, оскільки рішення прийнято у 2012 році станом на 01.02.2012, а заборгованість сплачена у червні 2013 року, тому банк продовжував нараховувати неустойку.

Відповідач просив застосувати строк позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог:1) про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ст. ст. 256-258 ЦК України).

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 1 статті 360-7 ЦПК України встановлено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Суд враховує правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду України від 24.09.2014 (№ 6-144цс14) та від 11.03.2015 (№ 6-16цс15). Аналіз вказаних правових висновків свідчить про те, що зазначення в Умовах надання споживчого кредиту про збільшення строку позовної давності не можна однозначно сприймати як договір про збільшення позовної давності.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст. 638 ЦК УКраїни). Для всіх договорів обов'язковою істотною умовою є предмет.

У договорі про збільшення строку позовної давності предметом є збільшення цього строку на конкретний термін.

Тобто вважається укладеним договір про збільшення строку позовної давності якщо сторони у формі встановленій статтями 207, 259 ЦК України досягли згоди щодо збільшення цього строку на конкретний термін.

З наданої позивачем заяви не вбачається, що сторони в письмовій формі досягли згоди щодо предмету договору про збільшення строку позовної давності на конкретний термін.

В заяві вказано, що відповідач підтверджує надання йому повної інформації про умови кредитування, а саме: мету, форми забезпечення кредиту, наявні форми кредитування, тип відсоткової ставки, суму на яку кредит може бути виданий, орієнтовну сукупну вартість, вартість послуг з оформлення, термін, на який кредит може бути одержаний, варіанти повернення, можливість дострокового повернення та його умови, необхідність здійснення оцінки майна, переваги і недоліки схем кредитування.

Тобто, враховуючи те, що з матеріалів справи не вбачається досягнення згоди про збільшення строку позовної давності договір про це є неукладеним (п. 8 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 за N 9).

Окрім цього, відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до вимог ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив

Відмовити в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за кредитним договором.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв