Номер провадження: 22-ц/785/3067/15
Головуючий у першій інстанції Крачкова С. В.
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 квітня 2015 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А., Черевка П.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - "Про стягнення заборгованості з орендної плати, комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції, трьох відсотків річних та пені", -

ВСТАНОВИЛА:

06.11.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, по якому просив стягнути з відповідачів солідарно орендну плату з урахуванням індексу інфляції у розмірі 40140,99 грн., 3 % річних - 1204,22 грн.., заборгованість з оплати комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції - 12568,87 грн., 3 % річних - 377,06 грн. та пеню за несвоєчасну оплату орендних платежів в сумі 71790 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на те, що 08.08.2012 року між ним та відповідачами був укладений договір оренди житла: квартири АДРЕСА_1, яка належить йому на праві власності. Згідно вказаного договору орендарі повинні були щомісяця платити позивачу орендну плату у розмірі 3000 грн., а також сплачувати за комунальні послуги, але з серпня 2013 року по жовтень 2014 року умови договору не виконували, внаслідок чого у відповідачів виникла заборгованість.

Позивач до суду не з'явився, надавши судові заяву, відповідно до якої просив розглянути справу за його відсутності.

Відповідачі до суду не з'явились, повідомлялись належним чином.

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 22.12.2014 року позов ОСОБА_2 частково задоволений, стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість по орендній платі без нарахування індексу інфляції з жовтня 2013 року по вересень 2014 року включно у розмірі 39000 грн. та неустойку в сумі 10950 грн., в задоволенні позовних вимог про стягнення комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних - відмовлено.

09.01.2015 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду, по якій просить рішення районного суду змінити, ухвалити рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлені наступні фактичні обставини по справі.

08.08.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, до складу сім'ї якого входять повнолітні ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, був укладений договір оренди, за яким позивач передав відповідачам в оренду квартиру АДРЕСА_1 строком до 08.08.2013 року.

Відповідно до п. 3.1 вказаного договору оренди розмір орендної плати складає 3000 грн. щомісяця.

Після закінчення строку договору в серпні 2013 року відповідачі продовжували користуватись вказаною квартирою по жовтень 2014 року та визнавали борг за орендну плату в сумі 40000 грн., що підтверджується відповідними розписками від імені ОСОБА_3: від 27.12.2013 року на суму 10350 грн.; від 03.03.2014 року на суму 23500 грн.; від 10.06.2014 року на суму 3500 грн.; від 27.08.2014 року на суму 40000 грн. з терміном погашення до 3 жовтня 2014 року ( а.с.8-10).

Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, а ч.2 вказаної статті встановлено, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Згідно ч.1 ст. 810 ЦК України за договором найму ( оренди) житла одна сторона - власник житла ( наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні ( наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Статтею 764 ЦК України встановлено, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Згідно вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, ст. 611 передбачає правові наслідки порушення зобов'язання, в тому числі сплата неустойки та відшкодування збитків.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про задоволення позову в частині стягнення з відповідачів заборгованості по орендній платі з серпня 2013 року по жовтень 2014 року у розмірі 39000 грн.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно п. 6.1 вказаного договору оренди передбачено обов'язок орендаря в разі несвоєчасної оплати орендних платежів сплатити орендодавцю пеню у розмірі 1% за кожний день прострочення, а тому суд вважає необхідним стягнути з відповідачів неустойку за невиконання зобов'язання в період з 10.10.2013 року по 10.09.2014 року в сумі 10950 грн. (3000 грн. х 365 днів х1 %).

При цьому, районним судом обґрунтовано було прийнято до уваги період розрахунку, вказаний позивачем в п. 4 позовної заяви.

Згідно п. 3.4. договору оренди вартість комунальних послуг, водопостачання, опалення, електроенергії та газу в розмір орендної плати не входить і оплачуються орендатором щомісяця 9-10 числа поточного місяця на підставі рахунків, виставлених орендодавцем за тарифами та показниками лічильника.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього Кодексу, якою встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком районного, що позивачем не надані докази щодо існування у нього заборгованості по комунальним платежам, нарахованої за затвердженими тарифами відповідними організаціями, які надають послуги водо-газо-електропостачання та інш., та яка утворилась за час проживання відповідачів у квартирі (рахунки, абонентські книжки), а надані ним розписки відповідача не є таким доказом.

Таким чином, відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості по комунальним платежам у розмірі 10700 грн.

Одночасно, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок районного суду про те, що позовні вимоги позивача про стягнення окрім заборгованості також і інфляційних виплат та 3 % річних не підлягають задоволенню, у зв'язку з тим, що правовідносини між сторонами виникли з договору оренди житла, а положення ч. 2 ст. 625 ЦК України застосовуються тільки щодо грошових зобов'язань, які передбачають користування чужими грошовими коштами. В даному випадку позивач передав відповідачам в користування не грошові кошти, а майно.

Згідно положень ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 3.07.1991 року індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 вказаного Закону встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок районного суду про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості по орендній платі у розмірі 39000 грн. та неустойку у розмірі 10950 грн.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивачем по справі були надані належні допустимі письмові докази на підтвердження доводів та позовних вимог.

Право на захист є складовою частиною самого суб'єктивного права поряд із правом на власні дії, а також правом вимагати певної поведінки від зобов'язаних осіб.

Цивільний інтерес підлягає захисту, якщо він не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Колегія суддів вважає, що районний суд, давши оцінку поясненням сторін по справі та на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до правильного обґрунтованого висновку, що твердження позивача є частково доведеними та підтвердженими, у зв'язку з чим підлягаючими частковому задоволенню.

Висновки суду першої інстанції відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги є неспроможними, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильним по суті, відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України, підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області В.І. Сватаненко

П.М. Черевко

І.А.Артеменко

01.04.2015 року м. Одеса