АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 2329 /2015 Головуючий у 1-ій інстанції - Матійчук Г.О.
Доповідач - Поливач Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Бугай О.О.

за участю осіб: представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: Служба у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні;

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3

на рішення Печерського районного суду м.Києва від 24 листопада 2014 року

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа: Служба у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні та просив суд визначити спосіб його участі у вихованні доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким чином: ОСОБА_4 має право спілкуватися з дитиною ОСОБА_7 цілодобово з 1 по 15 число (включно) кожного місяця; визначення місця для спілкування з дитиною залишити на розсуд батька - ОСОБА_4; місцем отримання дитини батьком та передачі її матері визначити місце постійного проживання матері: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 28 вересня 2006 року до 18 вересня 2008 року, від якого має неповнолітню дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13.10.2010 року було задоволено позов ОСОБА_5 та, зокрема, визначено місце проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_7 з матір'ю - ОСОБА_5 за адресою проживання матері, тобто окремо від батька - ОСОБА_4

Зазначає, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 січня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_8 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні позов ОСОБА_4 було задоволено та визначено спосіб його участі у вихованні дитини ОСОБА_7 таким чином: перший та третій тиждень кожного місяця та липень місяць на оздоровлення, місцем для спілкування з дитиною визначено місце реєстрації та постійного проживання ОСОБА_4

Однак, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21 вересня 2011 року було задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_8, скасовано рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 січня 2010 року та ухвалено нове рішення, яким змінено спосіб участі у вихованні дитини таким чином: кожної першої та третьої суботи та неділі кожного місяця з 10 до 20 години; кожного дня протягом першого та третього тижня кожного місяця з 18 до 20 години, та серпень місяць на оздоровлення.

Наголошує, що незважаючи на те, що вважає таке рішення очевидно незаконним та несправедливим щодо дотримання балансу прав кожного із батьків, навіть таке несправедливе рішення відповідач не виконувала та не виконує на сьогодні.

Також зазначає, що він не обмежений у повторному зверненні до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні у разі зміни умов проживання та виховання дитини, оскільки на сьогодні істотно змінились ті обставини, що мали місце станом на час ухвалення вказаних вище рішень судів, яким було встановлено порядок його участі у спілкуванні з його донькою та її вихованні. Зокрема, на сьогодні у відповідача відсутній будь-який дохід, не говорячи вже про стабільний дохід, окрім сплачуваних ним у вигляді аліментів суми коштів у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку; відповідач на сьогодні не працює, будь-якої підприємницької діяльності не здійснює та, відповідно, будь-якого доходу не отримує; як йому стало відомо, відповідач не приділяє належної уваги вихованню їхньої доньки

Поліни, а її вихованням займаються сторонні люди (хатні робітниці, няньки тощо); відповідач свідомо налаштовує доньку ОСОБА_7 проти нього, повідомляючи їй завідомо неправдиву інформацію про нібито те, що він відмовився від її виховання, маніпулюючи таким чином дитячою свідомістю.

Зазначає, що він систематично, у визначені рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21.09.2011 року дні та час приїздив до місця проживання доньки з метою виконання ним його батьківського обов'язку щодо участі у вихованні дитини, разом з тим, відповідач умисно вчиняла дії щодо перешкоджання гарантованому законом та зазначеним рішенням суду праву на участь у вихованні його доньки ОСОБА_7.Кожна спроба побачитись із донькою закінчувалась лайкою та образливими висловами, в тому числі нецензурними, зі сторони відповідача, при цьому, відповідачка свідомо вчиняла такі дії у присутності дитини, що не могло не завдавати психологічних травм її дитячій психіці та штучного створення уявлення про негативний образ його, як батька дитини. Враховуючи такі обставини, з метою уникнення спричинення незворотного травмування психіки дитини, він вимушений був обмежувати себе у таких спробах зустрічі з нею, що могло б створити уявлення про те, що він недостатньо цікавиться спілкуванням зі своєю донькою та її вихованням.

Позивач зазначає, що він має кращі умови для проживання доньки, так як один проживає в квартирі площею 235 кв.м., в якій є можливість виділити доньці окремі кімнату та санвузол, біля будинку є спеціалізований дитячий майданчик та велике подвір'я, він має стабільних дохід, так як працює народним депутатом Верховної Ради України, членом Вищої Ради Юстиції, вказана робота приносить йому постійний офіційний дохід у вигляді заробітної плати, він не має будь-яких шкідливих звичок, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно.

Вважає, що на відміну від відповідача, його соціальне становище, стиль життя, наявна у власності нерухомість, стабільний дохід дають можливості для стабільного та безперешкодного забезпечення більше, ніж достатнього рівня життя його доньки ОСОБА_7, нормального духовного розвитку, слідкування за її здоров'ям, забезпечення належного лікування, відпочинку, освіти, належного матеріального забезпечення.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримував позовні вимоги та просив позов задовольнити. Зазначав, що позивач намагався врегулювати спіршляхом укладання мирової угоди, натомість відповідач посеред навчального року вивезла дитину за кордон, повністю позбавивши позивача можливості спілкуватися з донькою та приймати участь у її вихованні.

Представники відповідача ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у судовому засіданні позов не визнавали, просили в задоволенні позову відмовити. Зазначали, що ОСОБА_5 ніколи не чинила ОСОБА_4 перешкод у спілкуванні з дитиною. Посилались на те, що рішення Апеляційного суду м. Києва від 21.09.2011 року про визначення способу участі ОСОБА_4 у вихованні дитини набрало законної сили, воно не скасоване, ніхто не забороняв позивачу звернутись до ВДВС із відповідною заявою щодо невиконання рішення суду, натомість позивач намагається переглянути це рішення в непередбачений законом спосіб.

Представник служби у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації ОСОБА_12 надала суду висновок Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування про визначення способів участі батька у вихованні малолітньої доньки, зазначивши, що питання про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні неодноразово виносилось на розгляд комісії з питань прав дитини Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, проте по суті розглянути питання не було можливості, оскільки сторони на неодноразові запрошення не з'являлися на засідання та не надавали необхідні для розгляду спору документи. Мати не забезпечила можливість органу опіки та піклування з'ясувати думку дитини з приводу предмету спору, на засідання комісії з'явився лише батько, який надав обґрунтовані пояснення щодо прохальної частини позову. Печерська РДА у м. Києві, як орган опіки та піклування, діючи в інтересах малолітньої дитини, пропонує визнати способи участі позивача у вихованні малолітньої доньки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким чином: гр. ОСОБА_4 має право спілкуватися з дитиною ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, з першого по п'ятнадцяте число включно кожного місяця; визначення місця для спілкування з дитиною залишити на розсуд батька - гр. ОСОБА_4; місце отримання дитини батьком та передачі її матері визначити місце постійного проживання матері: АДРЕСА_1.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 24.11.2014 року позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: Служба у справах дітей Печерської РДА в м.Києві про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні задоволено.

Визначено спосіб участі ОСОБА_4 у вихованні доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким чином:

- ОСОБА_4 має право спілкуватися з дитиною ОСОБА_7 цілодобово з 1 по 15 число (включно) кожного місяця;

- визначення місця для спілкування з дитиною залишити на розсуд батька - ОСОБА_4;

- місцем отримання дитини батьком та передачі її матері визначити місце постійного проживання матері: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та закрити провадження у справі. Посилається на незаконність, необґрунтованість ухваленого судом рішення, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає про те, що задовольнивши позовну заяву ОСОБА_4, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач у прохальній частині позову не зазначав вимогу зобов'язального характеру, а лише ставив питання про встановлення нового, іншого способу його участі у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_7, ніж це передбачено рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21 вересня 2011р.

Відмовивши в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі - суд першої інстанції беззаперечно не дотримався приписів статті 205 ЦПК України, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Разом з тим, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд належним чином не дослідив, що позивачем не доведено наявності будь-яких перешкод у спілкуванні батька з донькою з підстав наведених у позові.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_3 підтримав подану апеляційну скаргу в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в ній. Представник позивача ОСОБА_2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість ухваленого судом рішення. Позивач ОСОБА_4, відповідачка ОСОБА_5, представник Служби у справах дітей Печерської РДА в м.Києві в судове засідання не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Неявка вказаних осіб в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 28 вересня 2006 року до 18 вересня 2008 року, від якого має неповнолітню дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13.10.2010 року було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_8 про визначення місця проживання ОСОБА_7 з ним та було задоволено позов ОСОБА_8, визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 з матір'ю ОСОБА_5.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 січня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_8 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні позов ОСОБА_4 було задоволено. Було вирішено усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_4 з дитиною ОСОБА_7 та у її вихованні, які чинить ОСОБА_8 та визначено спосіб його участі у вихованні дитини ОСОБА_7 таким чином: перший, третій тиждень кожного місяця та липень місяць для оздоровлення дитини, місцем для спілкування з дитиною визначено місце реєстрації та постійного проживання ОСОБА_4: АДРЕСА_2.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21 вересня 2011 року було задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_8, скасовано рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 січня 2010 року, в частині визначення способу участі ОСОБА_4 у вихованні дитини та ухвалено (в цій частині) нове рішення, яким встановлено спосіб участі ОСОБА_4 у вихованні дитини таким чином. ОСОБА_4 має право спілкуватися з дитиною ОСОБА_7 кожної першої та третьої суботи та неділі кожного місяця з 10 до 20 години; кожного дня протягом першого та третього тижня кожного місяця з 18 до 20 години, щорічно брати дитину на відпочинок протягом серпня місяця. (а.с. 16-18).

04.07.2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні. На час звернення ОСОБА_4 до суду з даним позовом вже існували такі, що набрали законної сили рішення судів про усунення перешкод ОСОБА_4 у спілкуванні з дитиною, визначення способу його участі у вихованні дитини та про визначення місця проживання ОСОБА_7 з матір'ю.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 чинить перешкоди батьку у спілкуванні з дитиною, не виконує рішення Апеляційного суду м. Києва від 21.09.2011 року, а тому його порушене право потребує судового захисту шляхом встановлення способу участі батька у вихованні дитини.

З таким висновком суду не погоджується колегія суддів, оскільки він є помилковим та таким, що суперечить діючому законодавству та зібраним у справі доказам.

Так дійсно, відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися дитиною та брати участь у її вихованні.

Відповідно до ч.1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_5 чинила ОСОБА_4 першкоди у спілкуванні та вихованні ОСОБА_7, ОСОБА_4 у жовтні 2009 року звертався до суду за захистом своїх порушених прав і рішенням Апеляційного суду м.Києва від 21.09.2011 року визначено спосіб його участі у вихованні дитини. Зазначене рішення набрало законної сили і воно підлягає виконанню в порядку визначеному Законом України «Про виконавче провадження». Позивач не надав суду доказів того, що він отримав виконавчий лист і що відкрито виконавче провадження. Так, за участю державного виконавця не складено будь якого документу, який би свідчив про те, що ОСОБА_5 дійсно чинить перешкоди батьку у спілкуванні з дитиною.

Копії телеграм ОСОБА_4 адресовані ОСОБА_5 про його намір взяти ОСОБА_7 на відпочинок за кордон та про необхідність оформлення нею відповідних документів (а.с.19, 20) не свідчать про те, що ОСОБА_5 чинила перешкоди ОСОБА_4 у спілкуванні з дитиною та порушувала спосіб його участі у вихованні дитини, визначений рішенням суду.

Що стосується рішення комісії з питань захисту прав дитини Печерської районної у м. Києві державної адміністрації від 04.09.2012 року (а.с.13-14) то воно стосується заяв ОСОБА_5 щодо дій батька, який (на думку ОСОБА_5) чинить перешкоди у виїзді за кордон неповнолітнім дітям, а саме ОСОБА_7 та ОСОБА_2.

З висновку Печерської районної у м.Києві державної адміністрації про визначення способів участі батька у вихованні малолітньої дитини від 30.10.2014 року (а.с. 115-117) не вбачається, що ОСОБА_4 звертався до Печерської районної у м.Києві державної адміністрації (комісії, служби у справах дітей) за період з 21.09.2011 року (час набрання законної сили рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21.09.2011 року) по 04.07.2014 року (дата подачі позову до суду) з питання невиконання ОСОБА_5 зазначеного рішення суду та усунення цих перешкод.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції не надав належної оцінки зазначеним доказам та помилково не встановив, що позивачем (станом на 04.07.2014 року) не доведено наявності будь-яких перешкод з боку матері дитини у його спілкуванні з донькою з підстав наведених у позові.

Жодного належного письмового доказу про ненадання матір'ю дитини ОСОБА_4 у визначений графіком час суду не надано. Якщо на думку позивача, мали місце такі порушення його батьківських прав, це повинно було бути належним чином зафіксовано державним виконавцем та представлено на розгляд суду, однак такі докази в матеріалах справи відсутні.

ОСОБА_5, через своїх представників у суді неодноразово наголошувала, що тільки вітає бажання батька брати участь у вихованні доньки, однак таке бажання має бути підтверджене реальними діями, що у всіх аспектах відповідало б інтересам дитини, яка росте і розвивається. Тобто, ОСОБА_5 заперечувала вчинення нею перешкод у спілкуванні батька з ОСОБА_7 та у невиконанні нею рішення Апеляційного суду м. Києва.

Крім того, суд першої інстанції жодним чином не звернув увагу не те, що встановлення іншого, ніж передбаченого судом способу участі батька у вихованні доньки, могло мати місце (в разі незгоди батька з таким рішенням) шляхом оскарження рішення суду до касаційної інстанції, а в разі невиконання рішення матір'ю - звернення до суду з вимогою зобов'язального характеру (заборонити вчиняти певні дії, усунути перешкоди, передачу дитини для проживання з батьком, тощо).

На запитання суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_4 - ОСОБА_2 пояснив суду, що ОСОБА_4 просить суд усунути йому перешкоди у спілкуванні з ОСОБА_7 шляхом встановлення способу його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Але, задовольнивши позов ОСОБА_4, суд фактично допустив існування двох способів спілкування батька з дитиною (перший спосіб встановлений рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21.09.2011 року), що не передбачено діючим законодавством.

Крім того, надавши право ОСОБА_4 на цілодобове спілкування з дочкою з першого по п'ятнадцяте число щомісячно, суд фактично (при наявності бажання батька) визначив місце проживання дитини з батьком протягом п'ятнадцяти днів щомісячно, і це при наявності рішення суду, яким визначено місце проживання ОСОБА_7 разом з матір'ю, що також не передбачено законом. Крім того, представник позивача ОСОБА_2 на запитання суду апеляційної інстанції пояснив, що ОСОБА_4 не ставить питання про передачу дитини для проживання з ним. Але, відповідно до рішення суду першої інстанції, при наявності бажання батька, ОСОБА_7 має проживати разом з ним цілодобово з 1 по 15 число щомісячно, що суперечить рішенню Печерського районного суду м. Києва від 13.10.2010 року, яким визначено місце проживання дитини з матір'ю. Висновком Печерської районної у м.Києві державної адміністрації про визначення способів участі батька у вихованні малолітньої дитини від 30.10.2014 року не передбачено право батька на цілодобове спілкування з дочкою з 1 по 15 число включно кожного місяця, суд же надав таке право батьку «цілодобово» і не зазначив чому він не погодився з висновком органу опіки та піклування та не з'ясував, чи відповідає таке цілодобове щомісячне спілкування з батьком протягом 15 днів інтересам дитини, яка тривалий час проживає постійно з матір'ю.

Таким чином, оскільки позивач не ставив перед судом питання про передачу дитини йому для проживання (ч.4 ст.159 СК України) не мають будь - якого доказового значення у даній справі такі докази як довідка про доходи позивача, його характеристика, його житлові умови.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга в частині скасування рішення суду першої інстанції підлягає задоволенню. Суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення, яким відмовляє ОСОБА_4 у задоволенні позову. Колегія суддів не вбачає підстав для закриття провадження у даній справі, оскільки підстави позовів ОСОБА_4 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення способу його участі у спілкуванні з дитиною є різними. Так, в позові від 04.07.2014 року ОСОБА_4 посилається на невиконання ОСОБА_5 рішення Апеляційного суду м. Києва від 21.09.2011 року. Звертаючись до суду з позовом у жовтні 2009 року він таку підставу не зазначав. За таких обставин, відсутні передбачені п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України підстави для закриття провадження у даній справі.

Висновки колегії суддів відповідають фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 24 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

ОСОБА_4 відмовити у задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: