У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Мостової Г.І.,
Кадєтової О.В.,Ситнік О.М.,-
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт», треті особи: профспілка робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту, спілка професіоналів докерів-механізаторів Іллічівського морського торговельного порту, незалежна профспілка працівників Іллічівського морського торговельного порту, про визнання наказу незаконним та скасування наказу, за касаційною скаргою Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 28 жовтня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 19 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» (далі - ДП «Іллічівський морський торгівельний порт»), треті особи: профспілка робітників морського транспорту Іллічівського морського торговельного порту, спілка професіоналів докерів-механізаторів Іллічівського морського торговельного порту, незалежна профспілка працівників Іллічівського морського торговельного порту, про визнання наказу незаконним та скасування наказу. В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що наказом директора Іллічівського морського торговельного порту № 110 від 19 лютого 2014 року «Про зміни в організації виробництва і праці служби побуту» з 01 червня 2014 року створено структурний підрозділ «Відділ побуту» та ліквідовано структурний підрозділ «Служба побуту» у якому він працював, а наказом від 03 липня 2014 року № 322-О без його згоди його примусово постійно переміщено старшим майстром житлово-експлуатаційного сектора відділу побуту з оплатою за штатним розкладом та з 32-годинним робочим тижнем зі збереженням середньої заробітної плати за попереднім місцем роботи протягом двох тижнів. У зв'язку з цим, у липні 2014 року йому була виплачена заробітна плата за 80% робочого часу, незважаючи на те, що він працював повний робочий час та знаходився на робочому місці. З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив визнати зазначений наказ незаконним та скасувати його.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 28 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 19 січня 2015 року, позов ОСОБА_6 задоволено. Наказ директора Іллічівського морського торговельного порту від 03 липня 2014 року № 322-О в частині постійного переміщення ОСОБА_6 майстром житлово-експлуатаційного сектора з оплатою за штатним розкладом з 32-годинним робочим тижнем визнано незаконним та скасовано. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ДП «Іллічівський морський торговельний порт» просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що роботодавцем було допущено порушення вимог трудового законодавства, та конституційних положень, оскільки переміщення позивача відбулося без його згоди, а використання примусової праці заборонено законом, тому зазначений наказ про таке переміщення вважав незаконним.

Апеляційний суд погоджуючись з такими висновками, зауважив, що відповідачем не надано доказів на підтвердження доводів скарги, які, як вважав, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що наказом директора Іллічівського морського торговельного порту № 110 від 19 лютого 2014 року «Про зміни в організації виробництва і праці служби побуту» з 01 червня 2014 року створено структурний підрозділ «Відділ побуту» та ліквідовано структурний підрозділ «Служба побуту», а 08 квітня 214 року ОСОБА_6 вручено повідомлення про зміну істотних умов праці (а.с. 82). Наказом директора Іллічівського морського торговельного порту від 3 липня 2014 року № 322-О ОСОБА_6 постійно переміщено майстром житлово-експлуатаційного сектора з оплатою за штатним розкладом з 32-годинним робочим тижнем зі збереженням середньої заробітної плати за попереднім місцем роботи протягом двох тижнів.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Отже зі змісту зазначеної норми вбачається, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року № 6-59 цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 56 КЗпП України за угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватись як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень. На просьбу вагітної жінки, жінки, яка має дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, в тому числі таку, що знаходиться під її опікуванням, або здійснює догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний встановлювати їй неповний робочий день або неповний робочий тиждень. Оплата праці в цих випадках провадиться пропорційно відпрацьованому часу або залежно від виробітку.

Заперечуючи проти позову в ході розгляду судом першої інстанції, а також обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ДП «Іллічівський морський торговельний порт» посилалося на те, що у них відбулися зміни в організації виробництва на виконання Закону України від 04 березня 2013 року «Про морські порти України», який набрав чинності 13 червня 2013 року та відповідних розпоряджень Кабінету Міністрів України і Міністерства інфраструктури України, які передбачали проведення реорганізації державних підприємств морського транспорту, у тому числі ДП «Іллічівський морський торговельний порт» і встановлення неповного робочого часу відбулося у відповідності з ч. 3 ст. 32, ст. 56 КЗпП України. При цьому оплата роботи проводиться відповідно до розміру виконаної роботи і це не є зменшенням встановленої заробітної плати, а встановлення неповного робочого дня у порядку зміни істотних умов праці не потребує погодження з профспілковим органом.

Разом з тим, новий штатний розпис відділу побуту було складено та затверджено на виконання протоколу від 13 березня 2014 року спільної наради з профспілками. Переміщення не потребує згоди працівника, якщо воно здійснюється згідно зі ст. 32 КЗпП України.

У порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України суд першої інстанції зазначене не врахував, належним чином не перевірив доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с. 57-63), не навів мотивів відхилення зазначених доводів, взявши до уваги лише позицію позивача, і дійшов передчасного висновку про порушення відповідачем чинного законодавства при переміщенні ОСОБА_6 та зміні істотних умов.

Апеляційний суд в порушення ст.ст. 303, 315 ЦПК України, зазначене не врахував, належним чином не перевірив як доводів апеляційної скарги, так і законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, не навів мотивів відхилення зазначених доводів.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, судові рішення першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу державного підприємства «Іллічівський морський торговельний порт» задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 28 жовтня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 19 січня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова
О.М. Ситнік