АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Поливач Л.Д., Нежури В.А.,

при секретарі Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 10.12.2014 у справі за заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про скасування рішення третейського суду, -

В С Т А Н О В И Л А

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 12.09.2014 у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до неї про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що справа не підвідомча третейському суду, рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою та після спливу позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.12.2014 у задоволенні заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про скасування рішення третейського суду - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернулася із апеляційною скаргою, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, як такої, що постановлена з порушенням норм матеріального права, за неповного з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, та внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів.

На підставі викладеного, ухвалу суду першої інстанції просить скасувати та постановити нову, якою заяву ОСОБА_1 задовольнити, а рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 12.09.2014 скасувати.

Справа № 755/30921/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/4098/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Ластовка Н.Д.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
В судовому засіданні представник ПАТ «Укрсоцбанк» заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

ОСОБА_1 в судове засіданні не з'явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, а тому, в порядку ст. 305 ч. 2 ЦПК України її неявка не перешкоджає розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення заявника, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у скасуванні рішення третейського суду, суд першої інстанції виходив з того, що справа була підвідомча третейському суду і рішення третейського суду було прийнято у відповідності до вимог Закону України «Про третейські суди» та з дотриманням вимог процесуального закону.

Такий висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає таким, що відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства України.

Частина 3 статті 51 Закону України «Про третейські суди» визначає, що рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване лише з таких підстав: 1) справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16-19 цього Закону; 5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Зазначений перелік підстав для скасування рішення третейського суду є вичерпним і закон не передбачає його розширеного тлумачення.

Статтею 389-5 ЦПК України також визначений вичерпний перелік підстав для скасування рішення третейського суду, зокрема, рішення третейського суду може бути скасоване у разі якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону (п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 12.09.2014 у справі № 999-14 позов Публічного акціонерного банку «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задоволено частково, вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту у сумі 451034, 49 грн., та третейський збір у сумі 4984, 35 грн. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено (а.с.8-10).

Підставами для скасування вказаного рішення заявником зазначається про непідвідомчість справи третейському суду відповідно до Закону України «Про третейські суди», оскільки належить до категорії справ, пов'язаних із захистом прав споживачів.

В порядку ст. 6 ч. 1 п. 14 Закону України «Про третейські суди» третейським судам не підвідомчі справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів банківських послуг.

Відповідно до ст. 1 п. 22) Закону України «Про захист прав споживачів» - споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Банк як кредитодавець безспірно є учасником правовідносин з позичальником за договором про надання споживчого кредиту, проте банк, виходячи з даного вище визначення, не є споживачем. Також до суду банк звертається з позовом про стягнення заборгованості внаслідок неналежного виконання споживачем умов договору, а не за захистом прав споживача.

Таким чином, системний аналіз Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про третейські суди», Цивільного Кодексу України та рішення Конституційного Суду України №15-рп/2011 від 10.11.2011 дає підстави вважати, що правовідносини у спорах за позовами банків про стягнення кредитної заборгованості за договором про надання споживчого кредиту регулюються не законодавством про захист прав споживачів, а цивільним законодавством про зобов'язальне право та, зокрема, про договірні (кредитні) зобов'язання.

Доводи апеляційної скарги про те, що вказаним рішенням третейського суду вирішені питання, що виходять за межі третейської угоди, оскільки вказаним рішенням вирішені питання осіб, які не є сторонами, що передали спір на вирішення третейського суду, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки як вбачається з матеріалів справи та з матеріалів третейської справи, сторонами третейського розгляду в даному випадку були лише сторони, які уклали кредитний договір, що містить третейське застереження, а саме: ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1, так як банк звернувся до третейського суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості саме за кредитним договором. Крім того, предмет позову (стягнення заборгованості) не стосується прав та інтересів осіб, відмінних від Банку та позичальника.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про внесення сторонами змін до укладених договорів в частині третейської угоди, а також відсутні дані про визнання останньої недійсною у встановленому законом порядку.

Посилання апелянта щодо невірного застосування третейським судом строків позовної давності до правовідносин, які оскаржувалися, як на підставу скасування рішення третейського суду, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки компетентні суди не переглядають рішення третейського суду по суті, а лише з підстав дотримання процедурних вимог передбачених Законом України «Про третейські суди» та положеннями ст. 389-5 ЦПК України. Крім того, невірне застосування третейським судом строків позовної давності у своєму рішенні не є підставою для його скасування відповідно до ст. 389-5 ЦПК України.

Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути підставами для скасування рішення третейського суду, виходячи з положень ст. 51 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 389-5 ЦПК України.

Зважаючи на викладене, ухвала суду першої інстанції відповідає нормам процесуального права, вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається. .

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 10.12.2014 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: