Справа № 214/1636/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 квітня 2015 року , Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Попова В.В.,

при секретарі - Ткаченко К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу про визнання права власності в порядку спадкування за законом, треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд визнати за ним право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його дружини - ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що йому, його дружині ОСОБА_4 та матері його дружини ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1, виданого 01.12.1993 року згідно з розпорядженням УЖКГ від 13.10.1993 року за №С6548, на праві приватної спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді належної їй частки вказаної квартири, з метою прийняття якої дружина позивача ОСОБА_4, як спадкоємець першої черги після смерті матері ОСОБА_5, звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримавши свідоцтво про право на спадщину, ОСОБА_4 не встигла підготувати документи для державної реєстрації за нею права власності на вказану частку квартири, оскільки почала дуже тяжко хворіти. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді належної їй частки квартири. З метою прийняття цієї спадщини позивач звернувся до Сьомої криворізької державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину, однак отримав відмову через те, що правовстановлюючий документ на вказану квартиру, а саме дублікат Свідоцтва про право власності на житло, виданий 22.11.2013 року не був зареєстрований в уповноваженому на те органі та для вирішення цього питання позивачу було рекомендовано звернутись до суду.

Позивач у судове засідання надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання також надала письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності та ухвалити рішення на розсуд суду.

Треті особи, кожен окремо, в судове засідання також надали письмові заяви, в яких не заперечили проти задоволення пред'явлених позовних вимог та просили суд розглянути справу за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Так, згідно довідки КП ДОР «КБТІ» №230062 від 10.10.2013 року та дублікату Свідоцтва про право власності на житло, виданого 22.11.2013 року, згідно з розпорядженням УБЖП від 18.11.2013 року за №509, замість втраченого Свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1, виданого 01.12.1993 року згідно з розпорядженням УЖКГ від 13.10.1993 року за №С6548, позивачу, дружині позивача ОСОБА_4 та матері дружини позивача ОСОБА_5 на праві приватної спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1 (а.с.11, 13, 17, 18).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла (а.с.16).

Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді належної їй частки зазначеної квартири.

Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України.

Так, у зв'язку з тим, що судом не встановлено ніякої домовленості між співвласниками про інший розмір часток в приватній спільній сумісній власності у вигляді належної їм вказаної квартири, суд доходить висновку, що частка кожного із співвласників у цій квартирі є рівною та складається із 1/3 її частки.

Як убачається зі змісту позову, матеріалів справи, та не заперечується представником відповідача, з метою прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_4, яка у відповідності до положень ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги після смерті матері, звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримавши свідоцтво про право на спадщину, ОСОБА_4 не встигла підготувати документи для державної реєстрації за нею права власності на частку квартири, що за життя належала ОСОБА_5, оскільки почала дуже тяжко хворіти, а відтак суд уважає, що ОСОБА_4 прийняла вказану спадщину, оскільки фактично вступила у володіння спадковим майном та зробила це протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, що передбачено положеннями ст.ст. 548, 549 ЦК України (в редакції 1963 року) (а.с.23).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла (а.с.19).

Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді належної їй частки вказаної квартири.

З метою прийняття цієї спадщини позивач звернувся до Сьомої криворізької державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину, однак отримав відмову через те, що правовстановлюючий документ на вказану квартиру, а саме дублікат Свідоцтва про право власності на житло, виданий 22.11.2013 року не був зареєстрований в уповноваженому на те органі та для вирішення цього питання позивачу було рекомендовано звернутись до суду (а.с.22).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності.

Так, у відповідності до положень ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є її чоловік - позивач у справі ОСОБА_1 та її сини - треті особи у справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_2 (а.с.12, 17).

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, суд уважає, що позивач будучи спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4, є таким, що прийняв зазначену спадщину, так як на день відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем (а.с.20), у встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк не заявив про відмову від неї, а інші спадкоємці - треті особи у справі не заперечують проти задоволення пред'явлених позивачем позовних вимог (а.с.49-50).

Таким чином, зважаючи на вище викладене, суд уважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 548, 549 ЦК України (в редакції 1963 року), ст.ст. 364, 368, 370, 392, 1261, 1268, 1270 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 174, 209, 256-258, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частки квартири №124, загальною площею 63,9 кв.м., житловою площею 40,0 кв.м., що розташована в будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Попов.