Справа № 461/190/11 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/783/2555/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій І.І.

з участю позивача ОСОБА_2, представника позивачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 29 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди,-

встановила:

В березні 2009 року позивачі звернулися в суд з позовом до ОСОБА_6, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просили стягнути в їх користь 219989,8 грн. на відшкодування майнової шкоди та 25000 грн. моральної шкоди (а.с. 1-3, 62).

Під час розгляду справи, в січні 2015 року позивачі подали заяву про забезпечення позову, просили накласти арешт на будинок АДРЕСА_1.

Оскаржуваною ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 29 січня 2015 року у задоволенні заяви відмовлено.

Ухвалу суду оскаржили позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, вважають оскаржувану ухвалу незаконною з мотивів невідповідності такої нормам процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначають, що в позасудовому порядку намагались вирішити спір, однак позивач заперечував, що його діями завдано шкоду позивачам.

Покликаються на те, що вони подали ряд належних доказів на підтвердження обставин щодо неправомірних дій відповідача по здійсненню самочинної реконструкції, що призвели до руйнації та незадовільного стану будинку (висновки експертиз, рішення суду).

Вважають, що суд першої інстанції не дотримався належної оцінки обставин справи, що призвело до неправильного вирішення питання.

Просять ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 29 січня 2015 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та представник позивачів ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, в обґрунтування надали пояснення, аналогічні викладеним у скарзі.

Відповідач ОСОБА_6 викликався в судове засідання та не з"явився, повідомлення про вручення поштового відправлення повернулось в суд за закінченням терміну зберігання (а. с. 84).

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з"явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 та представника позивачів ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення частково виходячи із наступного.

Згідно із ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову, яке допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Перелік видів забезпечення позову передбачених ст. 152 ЦПК України не є вичерпний тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Тобто, вжиття заходів забезпечення позову можливе шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти лише особи, яка є відповідачем у справі.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

Як вбачається з матеріалів справи, апелянти ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 є позивачами у справі, тобто суб'єктами права вимагати забезпечення позову.

Колегією суддів встановлено, що між сторонами дійсно виник спір з приводу стягнення коштів на відшкодування майнової та моральної шкоди (а.с. 24).

Відмовляючи у задоволенні заяви районний суд виходив з того, що позивачі не надали доказів на підтвердження того, що будинок АДРЕСА_1 може бути відчужений відповідачем та не наведено доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення їх прав чи утруднення виконання можливого рішення.

Судова колегія звертає увагу на те, що при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчудження майна, що належить відповідачу, позивач повинен, по - перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв"язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по - друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Якщо йдеться про майно, що належить відповідачеві і знаходиться в інших осіб, потрібно подати докази наявності безспірного права відповідача на зазначене майно.

У разі оспорення права відповідача на майно, суд не може задовольнити таку заяву.

Крім цього, положення чинного законодавства виключають правову можливість задоволення заяви про забезпечення позову майнового характеру шляхом накладення арешту на майно, яке не належить відповідачу.

В порушення наведеного, заявники не долучили до заяви належні докази на підтвердження того, що відповідачу належить на праві власності будинок, на який вони просили накласти арешт, відсутні такі і в матеріалах справи.

Також, суд першої інстанції не запропонував позивачам надати належні та допустимі докази в обґрунтування їх доводів про те, що будинок може бути відчужений відповідачем, а також, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення їх прав чи утруднення виконання можливого рішення, обмежившись в оскаржуваній ухвалі висновком такого змісту загального характеру.

На вказані обставини справи суд першої інстанції увагу не звернув, відтак, оскаржувану ухвалу необхідно скасувати і, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, питання про скасування заходів забезпечення позову передати на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки суд порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 312, ст.ст. 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 29 січня 2015 року - скасувати, передати питання про забезпечення позову на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин