АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Музичко С.Г., Прокопчук Н.О.

при секретарі: Кутц А.В.

за участю:

представника позивача Орищук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з вищевказаним позовом про стягненнясолідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №014/2080/73/56140 від 01.06.2007 в сумі 6 633,62 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ становить 86 158,58 грн. та судовий збір.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30.03.2015 позов задоволено частково. Стягнутосолідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»заборгованість за кредитним договором № 014/2080/73/56140 від 01.06.2007, що виникла за період з 01.06.2007 по 16.09.2014, а саме: заборгованість за кредитом - 1 365,34 дол. США, що за офіційним курсом НБУстаном на 16.09.2014 становить 17 733,27 грн., заборгованість за відсотками - 336,15 дол. США, що становить 4 365,97 грн., пеня - 1 365,34 дол. США, що становить 17 733,27 грн., а всього - 3 066,83 дол.США, що становить 39 232,51 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» судовий збір у розмірі 861,59 грн.

Справа № 756/15220/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/6733/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Великохацька В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Апелянт посилається на те, що висновки викладені в рішенні не відповідають обставинам справи, судом неповно та неправильно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а також неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що суд першої інстанції безпідставно не застосував до спірних правовідносин строків позовної давності, посилається на те, що нарахування заборгованості за вказаним кредитом ґрунтується на розрахунку по ануїтетним платежам, а не за графіком затвердженим при укладанні самого кредиту.

Другий відповідач рішення суду не оскаржував, в зв'язку з чим відносно нього воно набрало законної сили.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. За наведених обставин, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а розмір пені підлягає зменшенню, виходячи із співрозмірності суми заборгованості.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що 01.06.2007 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 014/2080/73/56140, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії з лімітом у розмірі 10 800 дол. США з процентною ставкою за користування кредитом 13 % річних строком погашення до 01.06.2013 (а. с. 11-14). З метою забезпечення виконання зобов'язань, 01.06.2007 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 1 до кредитного договору № 014/2080/73/56140 від 01.06.2007, відповідно до якого поручитель зобов'язався нести перед банком солідарну з позичальником відповідальність за повне та своєчасне виконання позичальником умов кредитного договору.(а. с. 21-22). 01.06.2007 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, за умовами якої було змінено прізвище позичальника з ОСОБА_2 на ОСОБА_2, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1, виданого Оболонським РУ ГУ МВС України в м. Києві 19.02.2008 (а. с. 23). 16.07.2009 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору, відповідно до умов якої з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, фактична сума заборгованості за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, а також, тимчасово, з 16.07.2009 по 16.07.2010 зменшено розмір щомісячного платежу по сплаті кредиту та змінено строк сплати кредиту відповідно до графіку погашення кредиту за ануїтетною схемою погашення (а. с. 121). Позивач виконав взяті на себе зобов'язання та надав грошові кошти ОСОБА_2, що підтверджується заявою на видачу готівки № KST/617-39 від 01.06.2007 (а. с. 28). Відповідачі належним чином не виконують свої обов'язки по договору кредиту та поруки, у зв'язку з чимстаном на 16.09.2014 виникла заборгованість у розмірі 6 633,62 дол.США, що по курсу НБУ станом на 16.09.2009 еквівалентно 86 158,58 грн. (а. с. 7-10). ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було направлено ОСОБА_4 письмову вимогу за вих. 114-17-2-00/639 від 07.06.2013 про виконання грошових зобов'язань за договором поруки, однак зобов'язання щодо повернення грошових коштів виконано не було(а. с. 29). Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статтей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що відповідач, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен був належно їх виконувати.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Договором поруки № 1 від 01.06.2007, а саме п.2.1 встановлено, що сторони договору визначають, що у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед банком у тому обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, відшкодування збитків. Пунктом 2.2 договору,сторони договору встановлюють, що якщо поручителю надійде вимога банку про погашення суми заборгованості по кредитному договору, але поручитель її не виконає, то банк має право звернути стягнення на майно поручителя згідно норм чинного законодавства (а. с. 21).

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5 зазначено, що якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватись з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Відповідно до п. 4.1 договору поруки, цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов'язань в повному обсязі. Також порука припиняється, якщо Банк в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання боргового зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя ( ч. 4 ст. 559 ЦК України) (а. с. 22).

Матеріали справи свідчать, що відповідач, всупереч умов вище вказаного кредитного договору, перестав сплачувати кошти, внаслідок чого станом на 16.09.2014 виникла заборгованість у розмірі 6 633,62 дол. США, що по курсу НБУ станом на 16.09.2009 еквівалентно 86 158,58 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 1 365,34 дол. США (17 733,27 грн.); заборгованість за відсотками 336,15 дол. США (4 365,97 грн.); пеня за прострочення погашення кредиту та відсотків 4 932,13 дол. США ( 64 059,34 грн.) (а. с. 7-10).

Таким чином, у відповідача перед Банком виникли зобов'язання щодо повернення заборгованості за вказаним кредитом.

Відповідно ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України у разі порушення позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, кредитодавець має право достроково стягнути заборгованість по кредиту, відсоткам та комісії.

Відповідно до п. 6.5. кредитного договору кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані проценти за користування кредитом та неустойки, у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави/іпотеки, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту, та в інших випадках, передбачених цим договором (а. с. 13).

Враховуючи наведені обставини, а також те, що в суді першої інстанції було встановлено, що відповідач свої обов'язки за вищезгаданим кредитним договором не виконав, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача та поручителя суми заборгованості є правильними.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зменшення розміру пені за несвоєчасність сплати кредитної заборгованості.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зменшення розміру пені, з яким погоджується і колегія суддів.

Доводи апелянта про те, що заборгованість за кредитом розрахована без урахування строків позовної давності, на думку колегії суддів, є необґрунтованими, оскільки в порушення вимог ст. 60 ЦПК України останній не надав такого розрахунку відповідно до графіку погашення кредиту за ануїтетною схемою погашення.

Доводи апелянта щодо неправомірного обґрунтування позивачем вимог щодо стягнення заборгованості, враховуючи виключно ануїтетної схеми розрахунку, є також необґрунтованими.

Відповідно до п. 1.3 кредитного договору погашення кредиту, в залежності від обраної програми кредитування, може здійснюватися згідно графіку погашення кредиту ануїтетними платежами (а. с. 11).

Згідно з п. 3 додаткової угоди №2 до кредитного договору, сторони погодили, що з 16.07.2009 погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється позичальником шляхом здійснення щомісячних ануїтетних платежів (щомісячний рівними частинами платіж, який включає в себе погашення частини заборгованості за кредитом та процентів) відповідно до графіку погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором (а. с. 121) і такий графік було затверджено сторонами кредитного договору .

Таким чином, вимоги апелянта є недоведеними та спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: С.Г. Музичко

Н.О.Прокопчук