Справа № 473/2832/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2015 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Ротар М.М., при секретарі судового засідання Попенко О.В.

за участю державного виконавця Фурдуй П.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенськ Миколаївської області подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області (погоджене начальником відділу) про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 в праві виїзду за межі України,-

ВСТАНОВИВ :

22 липня 2015 року старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 в праві виїзду за межі України, посилаючись на те, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, яке знаходиться на примусовому виконанні та яким з нього на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей Олексія ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування подання державний виконавець послався на те, що у відділі ДВС перебуває на виконанні виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 490/14099/14-ц від 03.02.2015 року, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей по 750 грн. щомісячно на кожну дитину. На сьогоднішній день розмір заборгованості по вказаному виконавчому провадженні становить 6924,40 грн.

Представник ВДВС Вознесенського МРУЮ в судовому засіданні підтримав подання.

Вислухавши представника ВДВС, дослідивши матеріали виконавчого провадження, суд прийшов до наступного.

Згідно ст. 57, ч. 3, 4 ст.60, ч. 1 ст. 64, ч. 1 ст. 377 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи, у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно ч.2,3 ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст.313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян на виїзд з України та вїзд в Україну, оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України від 21.01.1994 року № 3857.

Положеннями п. 5 ст.6 цього закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до їх виконання.

За змістом п. 18 ч. 3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному, чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків.

Умови й порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені в Законі України Про виконавче провадження від 21.04.1999 року.

Отже, з погляду значення словосполучення «ухилення від виконання зобовязань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст.6 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України та п. 18 ч. 3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження", позначає з обєктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обовязків. У звязку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у прав виїзду за межі України. Особа, яка має невиконані зобовязання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положень ч. 2 ст.10 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання».

Судом встановлено, що в провадженні ВДВС Вознесенського МРУЮ на виконанні у старшого державного виконавця Фурдуй П.В. перебуває виконавче провадження відкрите на виконання виконавчих листів № 490/14099/14-ц та № 490/10592/13, виданих 03.02.2015 року та 15.07.2014 року Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей по 750 грн. щомісячно на кожну дитину, а також стягнення додаткових витрат в розмірі 200 грн. щомісячно на утримання дитини ОСОБА_3.

Так, виконавче провадження по аліментам відкрито 17.04.2015 року, по додатковим витратам виконавче провадження відкрито 24.07.2014 року.

Також державним виконавцем ухвалено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Та отриманні відповіді на запити щодо відсутності майна боржника.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді обмеження у праві виїзду не за сам факт невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим, з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа мала намір не виконувати належні до виконання зобов'язання в повному обсязі.

Так суд приходить до висновку, щодо недоведеності факту ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов'язання та відсутні докази на підтвердження цього факту. В матеріалах виконавчого провадження відсутні письмові докази належного вручення боржнику постанов про відкриття виконавчого провадження.

В матеріалах справи відсутні також докази про повідомлення ОСОБА_1 державним виконавцем про виклик до відділу Державної виконавчої служби України, будь-які попередження чи інші форми реагування на невиконання рішень суду боржником.

Крім того з розрахунку заборгованості вбачається, що боржником здійснюється часткове погашення заборгованості по аліментам, так останній платіж ним був здійснений 08.07.2015 року в розмірі 3000 грн.

Що стосується його офіційного працевлаштування в м. Санкт-Петербург Російської Федерації, то суду невідомо характер його професійної діяльності, що с вою чергу також на думку суду не дає можливості застосувати до боржника такий суворий вид юридичної санкції як обмеження у праві виїзду.

Заявником не доведено та в матеріалах подання відсутні будь-які докази того, боржник ухилявся від виконання зобов'язань, покладених на нього рішеннями судів, а тому у суду не має передбачених законом підстав для обмеження останнього у праві виїзду за межі України.

Таким чином, враховуючи наведене, у задоволенні подання державного виконавця слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 209, 210, 377-1 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області (погоджене начальником відділу) про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 в праві виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення, а особами, що не брали участь в розгляді справи - протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя Ротар М.М.