27.01.2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 року Шевченківський районний суд Харківської області в складі:

гол-чого судді Стеганцова С.М.

при секретарі Реуцкой Н.В.

розглянувши в відкритому судовому засідання в сел. Шевченкове справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу згідно договору позики,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на її користь 6 250 гривень та 200 доларів США переданих їй на підставі договору позики, 562 гривні 50 копійок та 18 доларів США за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, а також судові витрати в сумі 243 гривень 60 копійок.

В обґрунтування позовних вимог пояснює, що 09 жовтня 2009 року між нею і відповідачкою був укладений договір безпроцентної позики на суму 11 250 гривень та 200 доларів США. ОСОБА_2, отримавши гроші, повинна була повернути їх до 09 січня 2010 року.

У встановлений термін гроші позивачеві повернуто не було і лише в грудні 2011 року відповідачем було повернено частину позики, а саме 5 000 гривень.

На теперішній час відповідач по справі відмовляється виконувати свої зобовязнання тому позивач змушена звернутися до суду про стягнення неповернутої суми коштів по борговій розписці.

У судовому засіданні позивачка позов підтримала та наполягала на задоволенні позовних вимог.

Відповідач по справі з позовними вимогами незгодна заперечувала проти позову, пояснювала, що взагалі ніяких коштів по борговій розписці не брала в позивачки, розписку писала власноручно але по іншій справі між сторонами.

Суд, вислухавши позивача, відповідача, свідка ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, визнає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

З наданої позивачкою до суду розписки вбачається, що 09 жовтня 2009 року між сторонами був укладений договір безпроцентної позики на суму 11 250 гривень та 200 доларів США.

З даної розписки вбачається, що відповідачка по справі - ОСОБА_2, отримавши гроші, обіцяла повернути гроші в строк до 09 січня 2010 року.

На підтвердження своїх обіцянок ОСОБА_2 в день отримання грошей 09 жовтня 2009 року власноруч написала розписку, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.4). Розписка відповідачем була дана власноручно без тиску зі сторони позивача, що підтверджує і сам відповідач в суді, але як вона зазначає гроші їй позивачка не надавала і розписка написана зовсім по іншій з нею справі.

З пояснень позивачки встановлено, що у встановлений термін гроші позивачеві повернуто не було і лише в грудні 2011 року відповідачем було повернено частину боргу 5 000 гривень, цю суму грошей відповідачка передала її чоловіку - ОСОБА_3

ОСОБА_3, в суді підтвердив, що відповідачка в кінці 2011 року, передала йому кошти в розмірі 5-ти тисяч гривень по борговій розписці його дружині. Суд вважає пояснення свідка правдивими в частині повернення 5-ти тисяч гривень відповідачкою позивачці, а не в частині боргових зобовязань так як його свідчення не противорічять свідченням відповідачки в розмірі повернення частини боргу.

Відповідачка під запис в ході судового розгляду справи підтвердила, що дійсно вона вже чітко не памятає в якому місяці, але памятає, що в кінці 2011 року вона дійсно віддавала кошти чоловіку позивачки в розмірі 5-ти тисяч гривень, але як вона зазначає не в звязку з борговою розпискою, а борг по іншій справі.

Повернення частини боргу в розмірі 5 000 гривень суд розцінює як факт визнання боргу відповідачкою і як обставину, що свідчить про дотримання позивачем строку позовної давності.

На даний час ОСОБА_2 свої зобовязання за договором не виконала посилається, що кошти їй позивачка не надавала.

Із вищевикладеного суд вбачає, що між сторонами виникли правовідносини по договору позики. Письмова форма договору позики є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Згідно ст.ст.1046, 1047 ЦК України, позивач надав суду простий письмовий договір позики між відповідачем і пояснює при цьому, що фактично відповідачка частину боргу їй повернула в розмірі 5 000 гривень в грудні 2011 року.

Так як нею передавалася вказана вище сума вона згідно ст.1047 ЦК України уклала з відповідачем договір позики у письмовій формі.

Відповідач оспорює вищевказаний договір позики на тій підставі, що грошові кошти не були нею одержані, але дане оспорювання не може бути сприйняте судом так як відповідно до ч.2 ст. 1051 ЦК України, договір позики був укладений у письмовій формі і його оспорювання відповідачем не може грунтуватися тільки на свідченнях відповідача і свідкві, для підтвердження того, що гроші не були нею одержанні.

Договір позики був укладений в простій письмовій формі, згідно законодавства. Підстав для визнання даного договору недійсним нема. Розписка відповідачем була дана власноручно без тиску зі сторони позивача, в звязку з чим вона в правоохоронні органи і не зверталася, що підтверджує і сам відповідач в суді.

В забезпечення позову ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області було накладено арешт на майно та грошові кошти, що належать ОСОБА_2 (а.с.20).

Як зазначає позивач у своєму позові, керуючись ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, повинен сплатити 3% річних від простроченої суми, тому просить стягнути з відповідачки 562 гривні 50 копійок та 18 доларів США за несвоєчасне виконання грошових зобовязань.

Відповідно до вимог ст. 1046 Цивільного Кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Приписами ст. 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені Договором.

Згідно вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В суді позивач наполягала тільки про стягнення з відповідачів суми боргу з урахування трьох процентів річних за весь час прострочення повернення боргу.

Сума боргу по розписці в гривні складає 6 250 гривень, комерційний курс продажі 200 доларів США в даний час згідно довідки ПАТ КБ «Надра» складає 3 тисячі 306 гривень, ( а.с.23),

три проценти річних за три роки з грудня 2011 року по грудень 2014 рік, складає 562 гривень.

Тому суд вважає дану суму боргу необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в іноземній валюті необхідно відмовити з тих підстав, що це стосується лише грошового зобовязання в національній валюті, знецінення в іноземній валюті не відбулося, так як курс іноземної валюти піднявся відповідно до знецінення гривні.

Також з відповідача на користь позивача на підставі ст.88 ЦПК України необхідно стягнути судовий збір в розмірі 243, 60 гривень, сплачені позивачем при подачі позову до суду.

Всього з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути 10 тисяч 361 гривню, 60 копійок, яка складається з заборгованості по розписці в розмірі 9 556 гривень, три проценти річних -562 гривні, а також судовий збір сплачений позивачем при подачі позову до суду в розмірі 243, 60 гривень

Керуючись ст.10,11,13,27,212,214-215 ЦПК України

ст. 625, 1046-1051 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 тисяч 361 гривну 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Шевченківського

районного суду ОСОБА_4