Номер провадження 2/404/330/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі:

головуючої судді -Панфілової А.В.

при секретарі - Палій М. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до відповідача та після неодноразових уточнень до позову, остаточно просив суд стягнути безпідставно набуте майно відповідачем в сумі 169 806 грн. ( а.с. 165).

В обґрунтування позову зазначено, що 07 червня 2013 року позивачем було надано грошові кошти в сумі 63570 грн., (7800 доларів США) за автомобіль марки Volkswagen Passat B5 (Фолькс Ваген Пассат В 5), 1997 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, державний номерний знак НОМЕР_3, ОСОБА_2. На підтвердження отримання грошових коштів ОСОБА_2, було складено розписку від 07.06.2013 року згідно з якою він отримав грошові кошти за вищезазначений автомобіль, про що свідок ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорт НОМЕР_4 поставив свій підпис. В якій зазначено, що кошти отримані, автомобіль в розшуку та під арештом не знаходиться. Оскільки кошти передавалися в доларах то відповідно до офіційного курсу НБУ 2177,0381грн. за 100дол. США посить стягнути з відповідача 169 806грн.

06.08.2013 року, дізнався що автомобіль зареєстровано за ОСОБА_3.

Ввжає, що ОСОБА_2 безпідставно утримується належне йому майно, яке має бути повернене з посиланням на ст. ст. 1212,1213 ЦК України .

Відповідач ОСОБА_2 в суді позов не визнав, вказав, що він є безпідставний та необґрунтований. Кошти за автомобіль, які він отримав від позивача за усним дорученням ОСОБА_4 , який в даному випадку на підставі довіреності на право розпорядження від власника продавав автомобіль, після чого йому і передав дані кошти. В той же час на виконання усного доручення передав ключі, документи та автомобіль саме позивачу.

Судом встановлено наступні факти .

07 червня 2013 року позивачем ОСОБА_1 було передано відповідачу ОСОБА_2 - 7800дол. США вартості автомобіля Volkswagen Passat B 5, 1997 року випуску , державний номер НОМЕР_3, який знаходився у розпорядженні гр. ОСОБА_4 на підставі довіреності.

Свідок ОСОБА_3 передачу коштів засвідчив( а.с. 36) .

При цьому, саме цей свідок в суді зазначив, що ним було надано кошти позивачу в сумі 7800дол. США для купівлі даного автомобіля. Після певного часу, за відсутності коштів у позивача на перереєстрацію автомобіля саме позивач запропонував йому в рахунок вказаних коштів забрати автомобіль та переоформити на себе. У зв»язку з чим заборгованість по коштам була погашена. Документи на автомобіль, ключі та сам автомобіль було передано особисто від ОСОБА_1 Після чого ОСОБА_3 поїхав до ОСОБА_4 , який і переоформив на нього даний автомобіль.

Зазначене підтвердив в судовому засіданні і свідок ОСОБА_4, який зазначив, що ОСОБА_1 та його знайомий ОСОБА_3 приїхали подивитися автомобіль, який сподобався ОСОБА_1 Оскільки він був за межами міста, а ОСОБА_1 зателефонував, що бажає негайно купити автомобіль і має кошти в сумі 7800дол. США та не бажає чекати його приїзду , він довірив своєму знайомому ОСОБА_2 отримати дану суму коштів від ОСОБА_1 та передати йому документи, ключі та сам автомобіль. По приїзду кошти в даній сумі ОСОБА_2 йому передав. Зазначив, що сам мав доручення на повне розпорядження автомобілем без подальшого права передоручення, тому необхідно було вчиняти перереєстрацію транспортного засобу про, що було ОСОБА_1 повідомлено. А оскільки кошти за даний автомобіль отримав у повному обсязі , коли до нього приїхав ОСОБА_3 з документами на даному автомобілі з проханням провести перереєстрацію автомобіля , що і вчинив.

Згідно відомостей Інформаційної системи ДАІ, спірний автомобіль 06.08.2013 року було оформлено на ОСОБА_3 ( а.с. 38, 45). Надалі 10.08.2013 року власником автомобіля став ОСОБА_5 ( а.с 39).

20.08.2013 року позивач звернувся до правоохоронних органів із заявою щодо незаконного заволодіння автомобіля Volkswagen Passat B 5, 1997 року випуску , державний номер НОМЕР_3 ( а.с. 37,44).

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.І ст.77 Цивільного кодексу України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно п.3 ч.1 ст. 208 ЦК України, правочин фізичних осіб між собою на суму, що перевищує двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі.

Відповідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно ч.1 ст.655 ЦК за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Постанова Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 року "Про затвердження Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів,напівпричепів та мотоколясок" свідчить, що договори купівлі-продажу автомобілів підлягають обов'язковій державній реєстрації.

Згідно ч.1 ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Наведені обставини свідчать, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 не міг бути укладений договір купівлі-продажу автомобіля , оскільки останній не був власником спірного автобіля і лише став посередником між ними , збагачення ОСОБА_2 за рахунок позивача не відбулося.

Відповідно до вимог ст.1212 ч. 1,3 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Встановлені судом обставини , свідчать про те, що віповідач не утримував і не утримує безпідставно кошти , які просить стягнути позивач, тому позов є безпідставним та необгрунтованим.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову повністю, оскільки встановлені судом обставини свідчать, що між позивачем та ОСОБА_2 не виникло жодних прав чи обов»язків на що звертав увагу Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 17.09.14 року у даній справі, зазначивши, що застосування ст.1212 ЦК України до даного спору між даними особами є безпідставним.

При винесенні рішення , суд керується ст.11 ЦПК України, щодо розгляду справи в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Згідно ст.88 ЦПК України суд вирішує судові витрати залишити по їх фактичному понесенню сторонами.

Керуючись ст. ст. 11,77, 206,208,210, 509, 638, 655, 1212 ЦК України, ст. ст.11, 88, 212-218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Кіровоградської області через Кіровський районний суд м. Кіровограда шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії рішення .

Суддя Кіровського А. В. Панфілова

районного суду

м.Кіровограда