пр. № 2/759/521/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2015 року Святошинський районний суд м.Києва в складі: головуючого -судді - Коваль О.А. при секретарі - Ярмощук К.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника відповідача про призначення почеркознавчої експертизи та витребування оригіналу розписки у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по договору позики,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по договору позики, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 07.03.2014 року він позичив відповідачу грошові кошти у розмірі 15 000 доларів США, які той в свою чергу зобов»язувався повернути до 10.04.2014 року, що підтверджується відповідною письмовою розпискою,чого досі не зробив, у зв"язку з чим просить їх стягнути в судовому порядку разом із відсотками за користування грошима, пенею за несвоєчасне повернення таких та інфляційними витратами.

Представник відповідача у судовому засіданні 13 травня 2015 року заявив клопотання про призначення почеркознавчої експертизи на вирішення якої поставити питання стосовно першої сторінки розписки від 07.03.2014 року, зокрема чи написана вона однією особою ОСОБА_2 чи іншою, обґрунтовуючи вимоги такого клопотання тим, що у ОСОБА_2 така розписка, а саме перший її аркуш викликає сумнів в тому, що саме він її писав з такими умовами. Також просив витребувати у позивача оригінал вказаної розписки.

Представник позивача у судовому засіданні проти задоволення вказаного клопотання заперечував з огляду на стадію його заявлення, тобто після розгляду справи по суті, що вважає лише затягуванням судового процесу.

Дослідивши матеріали справи, заявлене клопотання, надані докази, суд дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо строна не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів. До клопотання про забезпечення доказів додається документ про сплату судового збору (ч.1 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов'язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі.

01.10.2014 року по вказаній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. 03.12.2014 року представник ОСОБА_3 будучи присутнім у судовому засіданні заявляв клопотання про відкладення розгляду справи для належної підготовки, яке судом було задоволене та розгляд вікладено на 17.12.2014 рік. 08.12.2014 року вказаний представник відповідача ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження у справі, яку було направлено до Апеляційного суду м.Києва, а справу знято з розгляду 17.12.2014 року. Після постановлення Апеляційним судом м.Києва ухвали про відхилення згадуваної апеляційної скарги та залишення без змін ухвали Святошинського районного суду м.Києва про відкриття провадження, справу було повернуто суду першої інстанції та призначено до розгляду. Так, будучи належним чином повідомлений представник відповідача ОСОБА_3 про день слухання справи 27.04.2015 року до суду не з»явився, причин неявки суду не повідомив, з огляду на що суд розпочав розгляд спарви по суті та в подальшому після всіх пояснень представників позивача оголосив перерву з вимогою надати суду оригінал розписки для його дослідження наряду з іншими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Так, лише в судовому засіданні 13.05.2015 року, тобто через сім місяців від дня відкриття провадження в зазначеній справі, представник відповідача, вже після розгляду справи по суті, заявив вказане клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, не посилаючись при цьому на поважність причин такого пізнього його заявлення, що враховується судом.

Також, у вказаному клопотанні представник відповідача ставить питання призначення почеркознавчої експертизи задля вирішення питання чи було виконано написання першого аркушу розписки від 07.03.2014 року самим ОСОБА_2, при цьому не заперечуючи його підпис на ній в звороті.

Крім того, таке клопотання є необґрунтованим належним чином для його задоволення, оскільки представник відповідача при її призначенні вказує на лишень припущення відповідача, невпевненість в тому, що така була написана ним, що також оцінюється судом негативно, поряд із визначенням доказів, їх належність та допустимість та відсутність необхідності в призначенні експертизи задля встановлення впевненості тієї чи іншої сторони в чомусь.

Щодо призначення експертизи в рамках розгляду цієї справи, суд також не вбачає необхідності з огляду на межі заявлених позовних вимог, предмету позову та предмету доказування.

Так, згідно роз'яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Статтею 204 ЦПК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

А згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, у забезпеченні чи витребуванні яких суд яких і має сприяти стороні провадження.

Тоді як, предметом розгляду вказаної справи є питання заборгованості по договору позики, а не питання недійсності вказаного договору позики, яке не заявлялося, а ні в порядку зустрічного позову, а ні в загальному, хоча є таким, що може бути оспореним в судовому порядку.

Отже, з огляду на вище викладене, клопотання представника відповідача про призначення почеркознавчої експертизи задоволенню не підлягає, а клопотання про витребування оригіналу розписки - частковому задоволенню, а саме для огляду оригіналу в судовому засіданні, оскільки докази надані в копіях мають відповідати їх оригіналам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11, 58, 131, 133, 137, 293 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними",

УХВАЛИВ :

У задоволенні клопотання представника відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи, відмовити.

Клопотання в частині витребування оригіналу розписки від 07.03.2014 року задовольнити частково, витребувавши вказаний оригінал розписки у сторони позивача для його огляду у судовому засіданні.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: