У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», треті особи: Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення апеляційного суду Запорізької області від 10 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому зазначав, що на примусовому виконанні у державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Запорізького міського управління юстиції перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 4912 від 17 липня 2013 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М.

Вказаним виконавчим написом пропонується задовольнити вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у розмірі 469 430 грн 05 коп. шляхом звернення стягнення на майно, яке належить позивачу на праві приватної власності, а саме: нерухоме майно - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

22 жовтня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № СNL-201/131/2007, відповідно до умов якого банк здійснив видачу грошових коштів у сумі 52 687,10 швейцарських франків.

Для забезпечення виконання кредитних зобов'язань за кредитним договором було укладено договір іпотеки № РСNL-201/131/2007, за яким предметом договору є нерухоме майно - квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить позивачу на праві приватної власності.

27 травня 2011 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» купив кредитний портфель № СNL-211/131/2007 від 22 жовтня 2007 року.

Посилався на те, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог законодавства, оскільки нотаріусу не було надано документів, які підтверджували б безспірність заборгованості ОСОБА_3 перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна», досудова вимога про усунення порушень отримана позивачем 23 березня 2012 року, а тому відповідач мав право звертатися до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису до 24 квітня 2013 року, проте із відповідною заявою звернувся лише 17 липня 2013 року, тобто поза межами встановленого договором строку на реалізацію предмета іпотеки.

У зв'язку з цим позивач просив суд, визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 4912 від 17 липня 2013 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 10 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Визнано виконавчий напис № 4912 від 17 липня 2013 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, таким, що не підлягає виконанню.

У касаційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив із того, що виконавчий напис вчинено за наявності документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника перед стягувачем відповідно до положень чинного законодавства.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції, виходив із того, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом з порушенням Закону України «Про нотаріат», Закону України «Про іпотеку» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій у зв'язку з відсутністю документів, які б підтвердили безспірність суми заборгованості, на яку вчинено виконавчий напис.

З таким висновком апеляційного суду погодитись не можна, оскільки він не ґрунтується на матеріалах справи та суперечить нормам матеріального та процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом установлено, що 22 жовтня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № СNL-201/131/2007, відповідно до умов якого банк здійснив видачу грошових коштів у сумі 52 687,10 швейцарських франків ОСОБА_3 (а. с. 110).

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором було укладено договір іпотеки № РСNL-201/131/2007, за яким предметом договору є нерухоме майно - квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить позивачу на праві приватної власності.

27 травня 2011 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» купив кредитний портфель № СNL-211/131/2007 від 22 жовтня 2007 року.

Відповідно до виконавчого напису № 4912 від 17 липня 2013 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., було запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1, що належить боржнику ОСОБА_3, а за рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначеного нерухомого майна - задовольнити вимоги стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у розмірі: залишок заборгованості по кредиту - 52 225,38 швейцарських франків, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 2 9160,10 швейцарських франків, витрати, пов'язані із вчиненням виконавчого напису - 1 700 грн., що всього становить 55185,48 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 17 липня 2013 року становить 467 730 грн 05 коп. та 1 700 грн., а всього у гривневому еквіваленті 469 430 грн 05 коп (а. с. 7).

Постановою Орджонікідзевського ВДВС Запорізького міського управління юстиції від 18 березня 2013 року було відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого напису приватного нотаріуса Бондар І.М. № 4912, виданого 17 липня 2013 року.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 32 вказаного Закону встановлено, що у разі порушення основного зобов᾽язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Тобто, вказаними нормами передбачено право іпотекодержателя розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса у разі незадоволення іпотекодавцем вимоги іпотекодержателя про виконання порушеного боржником зобов'язання у тридцятиденний строк.

З матеріалів справи вбачається, що 02 березня 2012 року ТОВ «ОТП Факториг Україна» звернулося до ОСОБА_3 з досудовою вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором № СNL-201/131/2007 від 22 жовтня 2007 року, про необхідність у 30-денний термін з отримання вимоги банку, здійснити її погашення, а також про те, що у випадку невиконання вимог банку у встановлений строк, банк має право згідно з законодавством на звернення стягнення на предмет іпотеки (а. с. 8).

Проте вимога банку виконана не була й заборгованість за кредитним договором не погашена.

Згідно з виконавчим написом № 4912 від 17 липня 2013 року, вчиненим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., було звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1, що належить боржнику ОСОБА_3

Стаття 88 Закону України "Про нотаріат" визначає умови вчинення виконавчих написів, зокрема, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Відповідно до п. 3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року (далі - Порядку), нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Постанова).

Відповідно до вищезазначеної Постанови для одержання виконавчого напису по нотаріально посвідченим угодам, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються оригінали нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Тобто безспірною є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ОТП Факториг Україна» для одержання виконавчого напису надало як оригінал нотаріально посвідченого договору іпотеки, так і документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника і встановлюють прострочення виконання зобов'язання: розрахунок заборгованості, копію досудової вимоги (а. с. 38-43).

Тобто, апеляційний суд помилково обґрунтовував наявність спору щодо розміру заборгованості, посилаючись на те, що нотаріусу був наданий розрахунок кредитної заборгованості без зазначення відомостей, по яких щомісячних платежах вона виникла, розміру неустойки та інших штрафних санкцій.

Суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував норми матеріального права, що їх регулюють, надав оцінку усім доказам, зібраним у справі, врахував, що виконавчий напис № 4912 від 17 липня 2013 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М, який є предметом спору, вчинений відповідно до вимог чинного законодавства, та дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Апеляційний суд, у порушення вимог ст. 212 ЦПК України, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, вищезазначених вимог закону до уваги не взяв, належним чином доводів сторін не перевірив, не дав вірну оцінку наданим доказам у їх сукупності.

Таким чином апеляційним судом скасоване законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, тому рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням у силі помилково скасованого рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 10 грудня 2014 року, скасувати, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко