АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Марценкевич В.А.
№ 22-ц/796/5349/2015 Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі Троц В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Головне управління юстиції в м. Києві, про усунення від права на спадкування,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_3, третя особа: Головне управління юстиції в м. Києві, про усунення від права на спадкування.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким усунути ОСОБА_3 та ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що ОСОБА_5 за життя страждав на гіпертонічну хворобу, хронічний гастродуоденіт, остеохондроз хребта, варикозне розширення вен нижніх кінцівок. Під час гіпертонічної кризи та раптового підвищення тиску ОСОБА_5 потребував сторонньої допомоги і був у безпорадному стані. Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_3 відмовлялися спілкуватися з батьком, не проявляли до нього жодного інтересу та не надавали допомоги на його лікування. Такою поведінкою відповідачі сприяли розвитку його захворюванням та передчасній смерті. Суд безпідставно зазначив про те, що позивач перешкоджала відповідачам у спілкуванні зі своїм батьком. Не погоджується з висновком суду, що вона не довела потреби ОСОБА_5 в допомозі відповідачів, а останні мали змогу надавати таку допомогу.

В апеляційній інстанції ОСОБА_2 та її представник підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_3, і ОСОБА_3 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судове засідання представник Головного управління юстиції в м.Києві не з'явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у його відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5, який був чоловіком позивачки ОСОБА_2 та батьком відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4.

11 квітня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до Восьмої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_5 (а. с. 75).

На підставі заяви ОСОБА_2 державним нотаріусом Восьмої Київської державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу №92/2014 (а. .с 74).

Також, із заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 звернулися його діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а. с. 88, 89).

16 грудня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про усунення від права на спадкування після ОСОБА_5, відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_3 на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що ОСОБА_5 страждав на гіпертонічну хворобу, хронічний гастродуоденіт, остеохондроз хребта, варикозне розширення вен нижніх кінцівок. Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не пускали ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_1, відмовлялися спілкуватися з батьком, не проявляли до нього жодного інтересу та не надавали допомоги на лікування. Такою поведінкою вони сприяли розвитку його захворювання та передчасній смерті. Участі у похованні батька відповідачі не приймали.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи, допитавши свідків, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Вимога про усунення від права на спадкування за законом особи може бути пред'явлена лише після смерті спадкодавця.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність наступних обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Відповідно до Верховного Суду України, викладених у п. 6 постанови Пленуму від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві має бути пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. При цьому, підлягає з'ясуванню питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Та обставина, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги.

Доведення вказаних обставин згідно з ст. ст. 10, 60 ЦПК України покладається на позивача.

Позивачкою не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження ухилення відповідачів від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, а також потреби спадкодавця в допомозі саме відповідачів.

Посилання позивача ОСОБА_2 на те, що відповідачі відмовлялися від спілкування зі спадкодавцем не мають правового значення з огляду на положення ч. 5 ст. 1224 ЦК України та не є підставою для усунення від права на спадкування за законом.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2, відхилити, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді