Справа № 489/669/15-ц
Номер провадження 2/489/960/15
РІШЕННЯ

Іменем України

07 травня 2015 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» (далі-позивач або Банк) до ОСОБА_2 (далі-відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив

В лютому 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи вимоги тим, що між ним та відповідачем було укладено кредитний договір, на умовах якого кредитор надає позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованність, яка виникла внаслідок невиконання відповідачем основного зобов'язання.

В судовому засіданні представником позивача було подано заяву про предмету позову в частині назви складових заборгованості та просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 18 734, 55 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 9706,29 грн., заборгованості за відсотками 6409,95 грн., заборгованість зі штрафу за виникнення прострочки за кредитом 1250,00 грн., штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 868,13 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила задовольнити позов в повному обсязі та стягнути заборгованість.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, заперечував проти позовних вимог в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом та заборгованості зі штрафів за виникнення прострочки за кредитом.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини.

12.08.2011 позивачем було надано відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти, а відповідач зобов'язувався повернути його та сплатити відсотки.

Позивач в позовній заяві зазначив, що при укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем була надана суду анкета-заява, яка засвідчила факт укладення даного договору. Згода відповідача підтверджується його підписом.

На основі укладеного між позивачем та відповідачем договору суд робить висновок про виникнення зобов'язальних правовідносини між сторонами, відповідно до яких позивач зобов'язувався надати грошові кошти відповідачу в розмірі та на умовах, встановлених в договорі, а відповідач зобов'язувався повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

В ч. 1 ст. 527 ЦК України зазначається, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 530 цього кодексу, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 12.08.2011 вбачається, що відповідач має заборгованість за даним договором, що підтверджує факт порушення ним умов кредитного договору та не виконання зобов'язань, що випливають з нього.

В ч. 1 ст. 610 ЦК України вказується, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 18734,55 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 9706,29 грн., заборгованості за відсотками 6409,95 грн., заборгованість зі штрафу за виникнення прострочення за кредитом 1250,00 грн., штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 868,13 грн.

Відповідно до наданої позивачем довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти відповідача, кредитний ліміт з 16.08.2013 становив 8000 грн, а з 13.09.2013 - 9600 грн.

Як вбачається з даного документу, заборгованість за кредитом не може бути більше 9600 грн. Прохання позивача стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 9706,29 грн. є необгрунтованою, оскілки матеріали справи не містять доказів про підвищення ркедитного ліміту більше аніж 9600 грн.

Що стосується заборгованості за відсотками, то згідно доданих до позовної заяви Тарифів базова ставка в місяць становить 2.5% в місяць. Відтак, враховуючи зазначені в розрахунку заборгованості відомості, що також додається до позовної заяви, сума прострочення виконання зобов'язання відповідачем починається з вересня 2013 року по кінець жовтня 2014 року (13 місяців). На підставі цих даних суд приходить до висновку, що заборгованість за відсотками становитиме 3 120 грн. (9600*2,5%*13). Прохання позивача стягнути в з відповідача заборгованість за відсотками в розмірі 6409, 95 грн. є необґрунтованим. Як вбачається з розрахунку заборгованості щомісячний розмір нарахованих відсотків різний, наприклад проценти нараховані в травні 2014 року складають 599,56 грн. (6,25% від суми боргу), а в лютому 2014 року - 206,33 грн.

Відповідно до заяви від 18 березня 2015 року представник позивача вказує, що нарахована сума у розмірі 1250 грн., є не комісією а штрафом, що передбачено наказом банку.

У судовому засіданні було встановлено, що відповідач з даним наказом, яким передбачено штраф, ознайомлений не був і не підписував його. В доданій до справи анкеті-заяві посилання на цей документ відсутнє.

За таких обставин суд приходить до висновку, що сторони не дійшли згоди стосовно умов договору щодо нарахування штрафу, передбаченого наказом банку, а тому вимоги про стягнення штрафу 1250 грн. є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача штраф за кредитним договором у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 868,31 грн. (процентна складова).

Відповідно до положення ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, в п.1.1.5.32 Умовах та правилах надання банківських послуг зазначається, що при порушенні клієнтами строків плати по будь-якому грошовому зобов'язанні, клієнт повинен оплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом. Фактично діючими документом встановлено подвійну цивільну відповідальність за одне й теж саме правопорушення. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача подвійного штрафу за невиконання ним одного кредитного зобов'язання порушує принцип встановлений ст. 61 Конституції України.

На думку суду, зазначена вимога позивача підлягає задоволенню лише в частині, а саме щодо стягнення з відповідача 868,13 грн штрафу за кредитним договором.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Проте в ч. 1 ст. 259 ЦК України зазначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Відтак, відповідно до п 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг передбачено збілшення позовної давності до 50 років.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в сумі 176,68 грн., що були понесені позивачем у справі і документально підтверджені, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст. ст. 525, 526, 530, 549 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-214, 226 ЦПК України, суд

вирішив

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1., ідент. код - НОМЕР_1, зареєстрованого в АДРЕСА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованість в сумі 13 588 (тринадцять тисяч п'ятсот вісімдесят вісім) грн. 13 коп., а саме: 9 600 грн. - заборгованість за кредитом, 3120 грн. заборгованість за відсотками, 868,13 грн. - штраф за кредитним договором № б/н від 12.08.2011.

В іншій частині вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 176,68 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв