Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 280/1319/14-ц
Провадження № 2/280/35/15
РІШЕННЯ

Іменем України

23 березня 2015 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Василенка Р.О., секретаря Бех І.О., з участю позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім"єю, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину цього майна

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що у 2004 році познайомилась з ОСОБА_6 та в червні 2005 року переїхала проживати в будинок останнього, що розташований в Житомирській області, АДРЕСА_1, де і проживає на даний час. З ОСОБА_6 вони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, піклувались один про одного, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, разом відпочивали, разом відвідували родичів та друзів, однак ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року і вони не встигли офіційно зареєструвати свої відносини. За час спільного проживання та за спільні кошти ними було придбано автомобіль марки "Грет Вол Ховер" д/н НОМЕР_1. На початку 2008 року ними було прийняте спільне рішення про початок своєї справи і з 23.01.2008 року померлий зареєструвався як фізична особа-підприємець і спільною працею ними здійснювалась приватна господарська діяльність пов'язана з обробкою каміння і 22 липня 2011 року ними за спільні кошти було придбане приміщення цеху по обробці граніту, що розташоване АДРЕСА_2

У відповідності до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними, а тому позивач просить встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період з червня 2005 року по день смерті ОСОБА_6, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_1 року і визнати набуте майно, а саме вищевказаний автомобіль та приміщення цеху спільним сумісним майном набутим під час проживання однією сім»єю та визнати за нею право власності на 1/2 частину цього майна.

В ході розгляду справи позивач збільшила позовні вимоги та просить також визнати спільним сумісним майном приміщення цеху по обробці граніту, що розташоване в АДРЕСА_2 площею 140,5 кв.м., площею 175,9кв.м., площею 890,2кв.м. ; автомобіля марки ГАЗ 33021 д/н НОМЕР_2; автонавантажувач 4045, 1972 року виготовлення, зав. № НОМЕР_3, свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_4, держ. № НОМЕР_5; верстат каменешліфувальний колінно-важільний КШМ-320 в кількості дві одиниці; верстат каменеобрізний в кількості дві одиниці; кран опорний електричний одно балковий 1980 року виготовлення; кран опорний електричний одно балковий 1982 року виготовлення; електротельфер 2004 року виготовлення та визнати за нею право власності на 1/2 частину цього майна.

В ході розгляду справи позивач та її представники позовні вимоги підтримали, позивач суду пояснила, що постійно проживала з ОСОБА_6, автомобіль купили по Інтернету, де саме не знає, яким чином оформляли автомобіль не пам'ятає. Цех купили у сільського голови в 2008 році, вона при цьому присутня не була, за скільки купили не пам'ятає. Стосовно збільшених позовних вимог суду пояснила, що купили фрезерувальний станок, якого придбали разом приблизно в 2007-2008 роках, це все купував чоловік, квитанцій на придбання немає, за скільки і де купувалось вона не знає. Представники також пояснили, що майно набуте в період спільного проживання та за спільні кошти. Просять позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник позовні вимоги не визнали повністю, суду пояснили, що цех в 2004 році оформив він для сина ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу. Стосовно автомобіля, то купувати його їздив син та зять, гроші давав він, так як автомобіль необхідно було використовувати для зайняття підприємницькою діяльністю. Позивач ніякого відношення до майна не має, про те що його син з нею жив він не знає. Стосовно збільшених позовних вимог, то представник відповідача пояснив, що все обладнання купував відповідач ОСОБА_8 позивач ніякого відношення до цього майна немає. Просять відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_5 позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що її син ОСОБА_6 жив з позивачем на АДРЕСА_1 ніякого господарства в них небуло. Меблі дали їм вона з батьком, позивач з її сином купили телевізор та холодильник. Вона була в них вдома, знає, що їздили разом на відпочинок. Також їй відомо, що позивач з її сином їздили до Києва та лікувались від безпліддя. Жили разом позивач та її син приблизно останні п'ять років. В подальшому надала заяву про розгляд справи без її участі.

Допитана свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що позивач це її сестра і їй відомо, що остання проживала з ОСОБА_6 як чоловік і жінка, хотіли мати дітей, лікувались з цього приводу, мали свій бізнес, придбали разом автомобіль. Вона бувала в них вдома. Хотіли одружитись, але не встигли.

Допитана свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що з нею по сусідству проживали позивач з ОСОБА_6, жили як сім»я, жили разом близько 8 років, приблизно з 2005-2006 року.

Допитана свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що позивач та ОСОБА_6 проживали разом, як чоловік та жінка, вони товаришують близько 6 років, ходили один до одного в гості. Знає, що ОСОБА_6 та ОСОБА_1 купили автомобіль. Про цех нічого невідомо.

Допитаний свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що купувати спірний автомобіль їздив він з ОСОБА_6, гроші дав батько ОСОБА_3, так як автомобіль використовували для роботи. Позивач ніякого відношення до придбання автомобіля немає. Автомобіль зареєстрували на ОСОБА_6, а він був вписаний з правом керування, оскільки працювали разом і їздили на автомобілі.

Допитаний свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що приблизно в 2008 році побачив позивачку в компанії з ОСОБА_6, який йому розповідав, що розписуватись з позивачкою не буде. Він не бачив, щоб позивач робила на фірмі. ОСОБА_6 часто вживав алкогольні напої і фактично не працював, гроші йому давав батько.

Допитана свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що співпрацювала з ОСОБА_6. Знає, що ОСОБА_6 жив з ОСОБА_1, остання на фірмі не працювала.

Допитаний свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що працює у відповідача ОСОБА_3 водієм на фірмі, про те, щоб позивач працювала на фірмі він не знає, останню не бачив.

Допитана свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що її покійний брат жив з позивачкою з 2004 року. Брат продав "жигулі" та купив "джип".

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши надані сторонами докази на засадах змагальності, в межах позовних вимог вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Так, судом встановлено, що позивач та ОСОБА_6 проживали однією сім'єю без шлюбу, що підтверджується показаннями допитаних в судовому засіданні свідків, зокрема ОСОБА_16, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_11, які підтвердили, що позивач дійсно проживала з ОСОБА_6 близько 8 років до часу смерті останнього, як чоловік і жінка. Вказаний факт підтверджується і дослідженими фотознімками на яких зображені позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на відпочинку, в колі з іншими родичами, друзями, а також підтвердила і відповідач по справі - ОСОБА_5 (мати померлого ОСОБА_6). Згідно акту депутата від 25.05.2014 року на момент смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_1 проживала разом з ним в АДРЕСА_1.

При визначенні часу спільного проживання однією сім'єю суд враховує положення ст. 22 СК України, згідно якої шлюбний вік встановлений з 18 років і визначає, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.н. та ОСОБА_6, померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 року, проживали однією сім»єю без шлюбу з 23 січня 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

У відповідності до ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу і відповідно до ст. 60 та ч.1 ст.70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності і частки майна подружжя є рівними.

Разом з цим, то стосовно приміщення цеху по обробці граніту, що розташоване в АДРЕСА_2, площею 121,6 кв.м. на яке видане свідоцтво про право власності 22 липня 2011 року на ОСОБА_6, то останнє, спочатку, було набуте за договором купівлі-продажу приміщення телятника загальною площею 890,2 кв.м від 31 грудня 2004 року в рівних частках ОСОБА_3 та ОСОБА_6. В подальшому, враховуючи те, що останні займались підприємницькою діяльністю пов'язаною з обробкою граніту, то виготовлялась відповідна техдокументація і видавались свідоцтва взамін вказаного договору вже на цех по обробці граніту з визначенням різних площ кожного співвласника, про що свідчить також договір оренди земельної ділянки від 18.09.2009 року, згідно якого орендар ПП «ОСОБА_3 отримав на умовах оренди земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 0,1802га під господарськими будівлями і дворами, для реконструкції приміщення телятника під цех з обробки природного каменю, що розташована в с. Стрижівка, Коростишівського району по АДРЕСА_2. Рішенням виконавчого комітету Стрижівської сільради Коростишівського району Житомирської області від 14.07.2011 року надано дозвіл ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в рівних частках на оформлення права власності під цех по обробці природного каменю за вищевказаною адресою. Таким чином, враховуючи викладене, то фактично, спірне приміщення, було придбане 31 грудня 2004 року і твердження позивача про купівлю приміщення цеху в 2008 році у сільського голови в період спільного проживання та за спільні кошти з ОСОБА_6 не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи і вказане майно не підпадає під визначене ст. 74 СК України майно, оскільки не було набуте в період спільного проживання та за спільні кошти.

Стосовно набуття автомобіля марки "Грет Вол Ховер" д/н НОМЕР_1, то останній, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 хоча і зареєстрований 01.09.2012 року за ОСОБА_6 з правом керування ОСОБА_12, однак не є таким, що набутий був за спільні кошти, оскільки, як пояснив відповідач по справі ОСОБА_3, то гроші на придбання вказаного автомобіля дав він і автомобіль купувався для використання в роботі, що також підтвердив і свідок ОСОБА_12, який приймав безпосередню участь в купівлі вказаного автомобіля.

Також, позивачем не надано суду достатніх доказів, крім пояснень, набуття в період спільного проживання та за спільні кошти і стосовно іншого майна, а саме приміщення цеху по обробці граніту, що розташоване в АДРЕСА_2 площею 140,5 кв.м., площею 175,9кв.м., площею 890,2кв.м., автомобіля марки ГАЗ 33021 д/н НОМЕР_2, автонавантажувача 4045, 1972 року виготовлення, зав. № НОМЕР_3, свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_4, держ. № НОМЕР_5, верстату каменешліфувального колінно-важільного КШМ-320 в кількості дві одиниці, верстату каменеобрізного в кількості дві одиниці, кран опорний електричний одно балковий 1980 року виготовлення, кран опорний електричний одно балковий 1982 року виготовлення, електротельфер 2004 року виготовлення.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 22, 57,74 СК України, керуючись ст.ст. 3,10,60,208,209,212,213,215,256,259 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.н. та ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року без шлюбу з 23 січня 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року. В задоволенні позову стосовно встановлення вказаного факту з червня 2004 року - відмовити за безпідставністю.

В задоволенні позовних вимог стосовно визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на 1/2 частину цього майна, а саме автомобіля марки "Грет Вол Ховер" д/н НОМЕР_1; приміщення цеху по обробці граніту, що розташоване АДРЕСА_2, площею 140,5 кв.м., площею 175,9кв.м., площею 890,2кв.м. ; автомобіля марки ГАЗ 33021 д/н НОМЕР_2; автонавантажувач 4045, 1972 року виготовлення, зав. № НОМЕР_3, свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_4, держ. № НОМЕР_5; верстат каменешліфувальний колінно-важільний КШМ-320 в кількості дві одиниці; верстат каменеобрізний в кількості дві одиниці; кран опорний електричний одно балковий 1980 року виготовлення; кран опорний електричний одно балковий 1982 року виготовлення; електротельфер 2004 року виготовлення - відмовити за безпідставністю.

Після вступу рішення в законну силу скасувати застосовані ухвалами суду від 12 листопада 2014 року та від 12 березня 2015 року заходи забезпечення позову - арешт на1/2 частину приміщення цеху по обробці граніту, що розташований в с. Стрижівка, Коростишівського району, Житомирської області, АДРЕСА_2 площею 121,60кв.м. (свідоцтво про право власності від 22.07.2011 року за ОСОБА_6.) і передачу на відповідальне зберігання відповідачу ОСОБА_3 та заборону останньому продавати майно, а саме 1) автомобіль марки ГАЗ 33021 д/н НОМЕР_2; 2) автонавантажувач 4045, 1972 року виготовлення, зав. № НОМЕР_3, свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_4, держ. № НОМЕР_5; 3) Верстат каменешліфувальний колінно-важільний КШМ-320 в кількості дві одиниці; 4) верстат каменеобрізний в кількості дві одиниці; 5) кран опорний електричний одно балковий 1980 року виготовлення; 6) кран опорний електричний одно балковий 1982 року виготовлення; 7) електротельфер 2004 року виготовлення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Коростишівський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Р.О. Василенко