Справа №591/8311/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Бурда Б. В.
Номер провадження 22-ц/788/686/15 Суддя-доповідач - Собина О. І.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

31 березня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Маслова В. О. ,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 березня 2015 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» до ОСОБА_3

про стягнення заборгованості з оплати послуг централізованого опалення, -

в с т а н о в и л а:

07 листопада 2014 року позивач звернувся до суду з позовом і остаточно свої вимоги мотивував тим, що він надає послуги з опалення та гарячого водопостачання відповідачу, який є власником квартири АДРЕСА_1. Відповідач своєчасно та в повному обсязі не оплачує за спожиті послуги з теплопостачання, у зв'язку з чим має заборгованість станом на 30.06.2013 року в сумі 12868 грн.46 коп., тому просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та понесені по справі судові витрати.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 02 березня 2015 року позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Сумитеплоенерго» суму заборгованості по оплаті за послуги в сумі 12868 грн.46 коп. та судові витрати в сумі 243 грн.60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким частково скасувати рішення місцевого суду і, у зв'язку із спливом строку позовної давності, відмовити позивачу у стягненні заборгованості за період з 01.10.2009 року по 31.12.201 року в розмірі 11585 грн.34 коп. .

Вислухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника апелянта, заперечення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що первісно позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, мотивуючи свої вимоги тим, що надає зазначеному відповідачу, який, на думку позивача проживає в АДРЕСА_1, послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а останній вчасно та у повному обсязі за отримані послуги не сплачує, у зв'язку з чим його заборгованість за період з 01.10.2009 року по 30.06.2013 року складає 12868 грн.46 коп.

Під час розгляду справи в місцевому суді було встановлено, що власником вищезазначеної квартири є не відповідач ОСОБА_4, а його брат ОСОБА_3, який в квартирі не зареєстрований. Зважаючи на встановлені обставини, 02.02.2015 року ТОВ «Сумитеплоенерго» звернулось до суду із уточненою позовною заявою і просило стягнути саме з відповідача ОСОБА_3 витрати за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання.(а.с.62-63).

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1, користується послугами з опалення та гарячого водопостачання, які йому надавав позивач, своєчасно та в повному обсязі не оплачував кошти за надані послуги, а тому відповідно до ст.ст.67, 68 ЖК України, Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», послуги мають бути ним оплачені.

Цей висновок суду узгоджується з обставинами справи, вірно встановленими судом, та відповідає вимогам матеріального та процесуального права, зокрема, ч.1, п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, яка передбачає, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, які передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, які не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до рішення Сумської міської ради від 03.08.2005 року № 1338-МР «Про передачу в оренду цілісного майнового комплексу по виробництву, транспортуванню теплової та електричної енергії» цілісний майновий комплекс по виробництву, транспортуванню теплової та електричної енергії, який належить територіальній громаді м.Суми, було передано в оренду ТОВ «Сумитеплоенерго» строком на 10 років. Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради № 720 від 27.12.2005 року «Про визначення виробників послуг і виконавців послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в місті Суми» ТОВ «Сумитеплоенерго» визнано виробником і виконавцем послуги з транспортування і передачі теплової енергії населенню по м.Суми. Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради № 322 від 20.05.2011 року «Про визначення виробників та виконавців послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в місті суми» ТОВ «Сумитеплоенерго» було визначено виробником та виконавцем послуг в місті Суми з централізованого опалення та постачання гарячої води (а.с.72-74).

Нарахування за надані послуги здійснюється ТОВ «Сумитеплоенерго» відповідно до тарифів затверджених рішеннями виконкому Сумської міської ради від 10 жовтня 2008 року № 488, від 26 січня 2010 року № 41 та від 28 грудня 2010 року № 830 (а.с. 75-79).

ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1, оскільки після смерті попереднього власника квартири ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі заповіту, саме він успадкував дану квартиру, а не його брат ОСОБА_4, який з 04.02.2000 року по 27.09.2013 року був зареєстрований в квартирі, але в ній не мешкав. Факт подачі заяви про прийняття спадщини підтверджено матеріалами спадкової справи, тому з моменту прийняття спадщини саме ОСОБА_3 належить спадкове майно, а тому даний відповідач зобов'язаний нести витрати по утриманню майна. Дана обставина встановлена рішенням Зарічного районного суду від 22 серпня 2014 року у справі № 591/4163/14-4 (а.с.53-54).

Заборгованість за надані послуги за період з 01.10.2009 року по 30.06.2013 року складає 12868 грн.46 коп., в тому числі: гаряче водопостачання - 1420 грн.94 коп., опалення - 9008 грн.34 коп., абонплата - 2439 грн.18 коп.(а.с.65-70).

Заборгованість за надані послуги, яка утворилась станом на 01.09.2009 року стягнута на користь позивача заочним рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 19 травня 2010 року у справі № 2-2093/10 (а.с.111).

Договір про надання послуг з централізованого опалення та підігріву води між сторонами не укладався і дана обставина визнається сторонами у справі.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктами 1, 5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, передбачено обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, відповідно до ст. 13 цього Закону, відносяться до житлово-комунальних послуг.

Обов'язок власника та наймача квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, передбачений також і п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» з послідуючими змінами.

Згідно п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Система оплати послуг (щомісячна або авансова) та форма оплати послуг (готівкова або безготівкова) визначаються у договорі між споживачем і виконавцем.

Ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» передбачає, що у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Та обставина, що саме позивач є надавачем послуг по будинку, в якому знаходиться квартира, що є власністю відповідача, факт надання позивачем послуг по теплопостачанню, правильність нарахування ним плати за надані послуги відповідно до затверджених міською радою тарифів, фактичне отримання цих послуг відповідачем не оспорюються.

Апелянт в апеляційній скарзі посилається на відсутність між сторонами в спірний період договірних відносин з огляду на те, що договір про надання послуг між сторонами не укладався, а тому у нього відсутній обов'язок оплачувати послуги позивача .

В той же час відсутність договору про надання послуг, укладеного відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», на що посилається апелянт, не спростовує висновків суду, оскільки, відповідно до Закону, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення є обов'язком, а не правом сторін, в тому числі і споживача.

Рішення суду узгоджується з положеннями ст. 526 ЦПК України, згідно якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта щодо безпідставності стягнення заборгованості за надані послуги за період з 01.10.2009 року по 30.06.2013 року в сумі 11585 грн.34 коп., у зв'язку із закінченням строку позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу не було відомо про те, що власником квартири АДРЕСА_1, а отже і особою, яка повинна нести витрати на її утримання є саме відповідач у справі ОСОБА_3, а тому первісно він звернувся з позовом до особи, яка була зареєстрована в даній квартирі, а саме до ОСОБА_4 і лише після надання останнім відомостей про дійсного власника квартири, позивач 02.02.2015 року звернувся з позовом саме до нього. Будь-яким іншим чином встановити дійсного власника нерухомого майна позивач не мав можливості, а тому колегія суддів вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущений.

Також колегія суддів враховує, що відповідно до ч.3 ч 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду (ст. 303 ЦПК України), то заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Доводи апелянта про те, що він не був належним чином повідомлений про день та час слухання справи, а отже і не мав можливості звернутися з відповідною заявою до суду першої інстанції спростовується витягом з реєстру на відправлення рекомендованої кореспонденції з якого вбачається, що судова повістка про призначення справи до слухання на 02.03.2015 року вручена адресату особисто 07.02.2015 року (а.с.109-110).

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги рішення суду не спростовують, воно є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 березня 2015 року року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ .

Головуючий -

Судді -