АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/3076/2015 Головуючий в 1 інстанції - Дубас В.А.
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Желепи О.В.

суддів: Кабанченко О.А., Рубан С.М.

при секретарі: Осмолович В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ боргових зобов'язань, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ боргових зобов'язань.

В обґрунтування позовних вимог, зазначив що він з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі з лютого 1992 року по липень 2009 року. В період шлюбу сторонами було набуто у власність спільне сумісне майно: квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль «Mitsubishi», д.н.з. НОМЕР_3.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16.04.2010 року вказане майно було поділено між сторонами наступним чином: судом визнано ідеальні частки у квартиріАДРЕСА_1 без реального поділу, виділено сторонам по 1/2 частині зазначеної квартири: також судом визнано за ОСОБА_3 право власності на автомобіль «Mitsubishi», д.н.з. НОМЕР_3. стягнуто з нього на користь відповідача компенсацію у розмірі вартості 1/2 частини вказаного автомобіля.

Оскільки позивачем в період роздільного проживання, достроково сплачено всі кредитні кошти у сумі 268857 грн. 13 коп. в рахунок спільних боргів за майно набуте сторонами за час шлюбу, та яке належить сторонам у рівних частинах, позивач вважає що відповідач має відшкодувати йому 1/2 частину від загальної суми сплачених позивачем коштів - 134 428 грн. 00 коп.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24.12.2014 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ боргових зобов'язань - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1; індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1; індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_2) грошові кошти у сумі 134428 грн. 00 коп. та сплачений судовий збір у сумі 1344 грн. 28 коп.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

В скарзі посилалася на те, що суд порушив норми матеріального права, так як не застосував до спірних правовідносин норми , які підлягали застосуванню, а саме ст. 72 СК України та ст. 267 ЦК України. Судом, не було враховано всі обставини справи та не застосовано строк позовної давності до спірних правовідносин, хоча стороною відповідача було подано заяву про пропуск позовної давності.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача доводи скарги підтримала.

Представник позивача заперечувала проти задоволення скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого судом рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з лютого 1992 року по липень 2009 року, від вказаного шлюбу у них народилось двоє дітей - син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 та донька ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.5-6).

ОСОБА_2 28.03.2014 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та змінила у встановленому законом порядку своє прізвище на «ОСОБА_2», що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №309 (а.с.31).

Позивач по справі, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з відповідачем уклав договір кредиту №032/07-022К від 20.04.2005 року з АКБ «Укрсоцбанк» за яким отримав кредит у сумі 38 000,00 дол. США (а.с. 15) , а також договір кредиту №032/29-183К на купівлю автотранспортних засобів від 04.06.2007 року (а.с. 16-18). За отримані в кредит кошти сторони в період шлюбу придбали двокімнатну квартирі АДРЕСА_1 та автомобіль «Mitsubishi», моделі Outlander, випуску 2007 року, д.н.з. НОМЕР_3.

Як дружина позивача, ОСОБА_2 була ознайомлена з умовами кредитних договорів та підтвердила, що ці кредитні договори укладено в інтересах їх сім'ї, а все, що отримано за цими договорами, було використано в інтересах та на потреби сім'ї.

Судом було встановлено, та не заперечується відповідачкою по справі, що позивач після припинення ними подружніх стосунків та в період окремого проживання за особисті кошти виконав грошові зобов`язання за кредитними договорами, сплативши загальну суму 268857 грн. 13 коп.

Вказані обставини підтверджуються банківськими довідками , а також квитанціями про внесення позивачем готівки через касу на погашення кредитів.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 квітня 2010 року в порядку поділу майна подружжя за сторонами визнано право власності по Ѕ частині квартири АДРЕСА_1 та за ОСОБА_3, визнано право власності на транспортний засіб: автомобіль «Mitsubishi», моделі Outlander, випуску 2007 року, д.н.з. НОМЕР_3 та стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 компенсацію половини вартості вказаного автомобіля у сумі 52 752 грн. 72 коп.

Вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними.

Висновки суду про обґрунтованість заявлених позовних вимог відповідають цим обставинам та вимогам закону.

Відповідно ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним з подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно одержане за договором. використано в інтересах сім`ї.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Встановивши фактичні обставини справи та проаналізувавши вищевказані правові норми, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про необхідність задоволення позову. Суд правомірно стягнув на користь позивача половину грошових коштів, які були ним сплачені в період окремого проживання, за кредитними договорами, за якими у відповідачки також виникли зобов`язання, оскільки кошти були використані в інтересах сім`ї на придбання спільного майна, право власності на половину якого визнано і за нею.

Доводи апеляційної скарги в частині пропуску позивачем строку позовної давності та безпідставне не застосування судом ст. 267 ЦК України, колегія відхиляє з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Апеляційним судом було встановлено, що кредит, який брався для придбання квартири був остаточно погашений позивачем 22 квітня 2011 року, позивач вніс до банку суму 16 476 доларів США. Також 05 жовтня 2010 року позивач погасив кредит, який брався для придбання автомобіля.

Виконавши умови кредитних договорів, за якими у відповідачки також виникли обов`язки, позивач в даній справі 06.07.2012 звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом про стягнення половини сплачених ним коштів за кредитними договорами .

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.02.2013 позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за кредитними договорами в розмірі 104299 грн. 00 коп.

За результатами перегляду заочного рішення, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 04.12.2013 в задоволені позову про стягнення коштів з позивача як з поручителя було відмовлено (а.с. 12-14).

Таким чином, колегія погоджується з висновками районного суду, що з часу подачі позову до позивачки про стягнення тієї ж суми коштів, але з інших правових підстав в липні 2012 року, строк позовної давності перервався у відповідності з вимогами ч.2 ст. 264 ЦК України.

Крім того 12 лютого 2013 року в межах трьох років з часу виконання позивачем умов обох кредитних договорів на користь позивача була стягнута сума грошових коштів з позивача. Тобто його порушене право було захищене судом і до ухвалення рішення апеляційним судом 04.12.2013 року, у позивача були відсутні підстави для повторного звернення до суду.

З даним позовом позивач звернувся в травні 2014 року, таким чином відсутні підстави для відмови позивачу в позові через пропуск строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права, колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах процесуального закону і вони не можуть вплинути на законність і справедливість ухваленого судом рішення. Також, слід зазначити, що доводи апеляційної скарги були предметом дослідження в суді першої інстанції.

Суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті та обґрунтоване рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: