АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/9923/2015 Головуючий в 1 інстанції - Макаренко І.О.
Доповідач - Мараєва Н.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого: Мараєвої Н.Є.

Суддів: Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі: Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м. Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного виконавця виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Вікулової І.І. про скасування постанови про накладення арешту та зняття арешту з майна

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

УхвалоюШевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року відмовлено у відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Державного виконавця виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Вікулової І.І. про скасування постанови про накладення арешту та зняття арешту з майна.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року та направити справу для подовження розгляду до Шевченківського районного суду м. Києва, посилаючись на незаконність даної ухвали, зокрема, на те, що суд порушив норми цивільно-процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Постановлюючи ухвалу суд виходив з того, що постанова державного виконавця про накладення арешту на майно боржника є окремим виконавчим документом, а тому вказаний спір повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Проте, із такими висновками суду повністю погодитися не можна з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Рибалко І.М. перебуває на виконанні виконавчий лист № 2/2243/11 від 10 березня 2011 року, виданий Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5

10 вересня 2013 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Рибалко І.М., була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошена заборона на його відчуження в рамках виконавчого провадження № 37751797.

Так, обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилався, на те, що копію постанови про арешт майна він отримав лише 25.10.2013 року, що до цього часу він жодного разу не отримував повісток до суду та документів з виконавчої служби щодо відкриття виконавчого провадження про стягнення аліментів, крім того, у постанові державного виконавця невірно зазначена адреса боржника АДРЕСА_1, оскільки, відповідно до даних паспорта, він зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2.

Також зазначав, що боргу який став підставою для арешту майна у сумі 4 688,18 грн. - немає, оскільки, після розлучення, за домовленістю сторін, він щомісячно сплачував ОСОБА_4 аліменти на утримання сина, що підтверджується квитанціями про переказ грошових коштів, тому він звернувся до суду із скаргою про скасування постанови про накладення арешту та зняття арешту з майна боржника.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч. 2 ст. 384 ЦПК України скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Проте, постановлюючи ухвалу, суд першої інстанції не врахував норми цивільного права та дійшов помилкового висновку, що скарга про скасування постанови про накладення арешту та зняття арешту з майна боржника не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, посилаючись на п. 7 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження».

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами, тому справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до компетенції адміністративних судів, а постанова про накладення арешту, як спосіб забезпечення виконання судового рішення, до них не відноситься.

Такі доводи апеляційної скарги є слушними.

Тому, судова колегія вважає, що висновок суду про відмову у відкритті провадження є безпідставним.

За таких обставин, судова колегія вважає, що ухвалу суду не можна визнати законною і обґрунтованою, тому, вона підлягає скасуванню, а питання - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 травня 2015 року - скасувати і передати питання на новий розгляд до того ж суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: