Справа №480/212/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

Миколаївський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Карікової Л.В.,

при секретарі Кописєвої О.Л.,

розглянувши 19 березня 2015 року в відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», в особі філії «Південне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на неправомірні дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області,

в с т а н о в и в :

05 лютого 2015 року заявник звернувся в Миколаївський районний суд Миколаївської області із скаргою на неправомірні дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області ОСОБА_1

Заявник зазначав, що рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 18.03.2010 року по цивільній справі №2-05-128/2010 з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в солідарному порядку стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 9834 грн. 57 коп., судовий збір - 99 грн., витрати на ІТЗ -120 грн., а всього 10053 грн. 57 коп.

За зазначеним вище судовим рішенням 03.03.2012 року Миколаївським районним судом Миколаївської області видано два виконавчі листи, які були направлені на виконання до ВДВС Миколаївського РУЮ.

Крім того, рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 18.03.2010 року по цивільній справі №2-05-129/2010 з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в солідарному порядку стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 42562 грн., судовий збір - 426 грн., витрати на ІТЗ -120 грн., а всього 43108 грн. 61 коп.

За зазначеним вище судовим рішенням 03.03.2012 року Миколаївським районним судом Миколаївської області видано два виконавчі листи, які були направлені на виконання до ВДВС Миколаївського РУЮ.

Крім того, рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29.04.2014 року по цивільній справі № 480/2190/13-ц з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в солідарному порядку стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 44333 грн., судовий збір 444 грн., а всього - 44777 грн. 03 коп.

За зазначеним вище судовим рішенням 16.06.2014 року Миколаївським районним судом Миколаївської області видано два виконавчі листи, які були направлені на виконання до ВДВС Миколаївського РУЮ.

На підставі зазначених вище виконавчих листів державним виконавцем було винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень №37307039, № 37306850 і № 45299003.

При примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження 03.09.2013 року державним виконавцем ВДВС Миколаївського РУЮ складено акт опису й арешту майна, яким описано і накладено арешт на однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

15.10.2014 року державним виконавцем винесено постанову про призначення експерта, субєкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні.

15.10.2014 року державним виконавцем направлено пропозицію щодо авансування витрат на проведення оцінки майна в розмірі 2000 грн. 23.10.2014 року Банк направив лист на адресу ВДВС про надання згоди на авансування витрат щодо оцінки майна.

10.11.2014 року стягувачем отримано повідомлення ВДВС про оцінку арештованого майна належного боржнику.

02.02.2015 року на адресу стягувача надійшли постанови державного виконавця Матевосян М.Г. про повернення зазначених вище виконавчих документів, з підстав передбачених п.2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з відсутністю майна, на яке можливо звернути стягнення.

Заявник зазначив, що вищезазначені постанови про повернення виконавчого листа стягувачеві з підстав відсутності у боржника майна є незаконними, оскільки державний виконавець знаючи про наявність у боржника нерухомого майна, не виконав покладені на нього обов`язки з примусового виконання судових рішень, передбачений Законом України «Про виконавче провадження» з врахуванням і того, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» одночасно є іпотекодержателем та стягувачем.

Щодо дотримання строків оскарження дій державного виконавця вказаних у вимогах скарги, заявник зазначив, що постанови отримано банком 02.02.2015 року. Дотримуючись десятиденного строку оскарження з моменту коли дізнався про порушені права подав відповідну скаргу до суду. Тому, вважає причини пропуску десятиденного строку на оскарження з поважних причин.

Посилаючись на зазначені вище обставини заявник просив:

- поновити строк на подання скарги на оскарження дій державного виконавця;

- визнати дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції ОСОБА_1 щодо повернення виконавчого документа у виконавчому провадженні №37307039 неправомірними;

- визнати дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції ОСОБА_1 щодо повернення виконавчого документа у виконавчому провадженні № 37306850 неправомірними;

- визнати дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції ОСОБА_1 щодо повернення виконавчого документа у виконавчому провадженні № 45299003 неправомірними;

- скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції ОСОБА_1 про повернення виконавчого документа у виконавчому провадженні №37307039 неправомірними;

- скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції ОСОБА_1 про повернення виконавчого документа у виконавчому провадженні №37306850 неправомірними;

- скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції ОСОБА_1 про повернення виконавчого документа у виконавчому провадженні №45299003 неправомірними.

В судове засідання представник заявника не з`явилась, однак подала заяву про підтримання скарги та розгляд справи у її відсутності.

Представник відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області в судове засідання не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, а також подала суду письмові заперечення, в яких заперечувала щодо задоволення скарги, посилаючись на те, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки повинно здійснюватися з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку". Оскільки відсутнє рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, підстав для реалізації майна боржника у державного виконавця не було.

Боржник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали скарги та цивільних справ № 2-05-128/10р, № 2-05-129/10р та № 480/2190/13-ц, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 07.02.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (далі ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі ПАТ "Банк «Фінанси та Кредит") та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №30-07/МБ, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 20000 грн. до 06.08.2009 року. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитом того ж дня між банком та ОСОБА_3І укладено договір поруки.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 18.03.2010 року по цивільній справі №2-05-128/2010 з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в солідарному порядку стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 9834 грн. 57 коп., судовий збір - 99 грн., витрати на ІТЗ -120 грн., а всього 10053 грн. 57 коп.

Крім того, 08.02.2007 року між ВАТ «Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №16-07/МБ, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі розмірі 51000 грн. строком до 07.02.2012 року. У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитом того ж дня між банком та ОСОБА_3І укладено договір поруки.

Також, у забезпечення виконання вказаного кредитного договору, в той же день між банком, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 І укладено договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_2 і ОСОБА_3 передали в іпотеку іпотеко держателю наступне майно квартиру №28 , що знаходиться в с. Сливине Миколаївського району Миколаївської області по вул. Південній., буд.№4. Предмет іпотеки належить іпотекодавцям на підставі приватної спільної сумісної власності. Узгоджена сторонами вартість предмету іпотеки становить 83385 грн.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 18.03.2010 року по цивільній справі №2-05-129/2010 з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в солідарному порядку стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 42562 грн., судовий збір - 426 грн., витрати на ІТЗ -120 грн., а всього 43108 грн. 61 коп.

Крім того, у зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором №30-08/МБ станом на 29.07.2013 року та продовженням банком нарахування заборгованості, рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29.04.2014 року по цивільній справі № 480/2190/13-ц з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в солідарному порядку стягнуто заборгованість за кредитним договором № 30-08/МБ в сумі 44333 грн., судовий збір 444 грн., а всього - 44777 грн. 03 коп.

Судом також встановлено, що на підставі заяви стягувача державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції відкрито виконавчі провадження :

- 01.04.2013 року - №37307039 з виконання виконавчого листа, виданого 03.03.2012 року Миколаївським районним судом Миколаївської області на підставі рішення, ухваленого по цивільній справі №2-05-129/10 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором в сумі 431008 грн. 61 коп.;

- 01.04.2013 року - №37306850 з виконання виконавчого листа, виданого 03.03.2012 року Миколаївським районним судом Миколаївської області на підставі рішення, ухваленого по цивільній справі №2-05-128/10 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення з ОСОБА_3 В.М. заборгованості за кредитним договором в сумі 10053 грн. 57 коп.;

- 05.11.2014 року - №45299003 з виконання виконавчого листа, виданого 03.03.2012 року Миколаївським районним судом Миколаївської області на підставі рішення, ухваленого по цивільній справі №480//2190/13 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості в сумі 44777 грн. 03. коп.

03.03.2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиці ОСОБА_4 складено акт опису та арешту майна боржника, а саме квартири №28, що знаходиться в с. Сливине, по вул. Південній Миколаївського району Миколаївської області, яка належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності.

15.10.2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції ОСОБА_1 винесено постанову про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

15.10.2014 року державним виконавцем направлено пропозицію щодо авансування витрат на проведення оцінки майна в розмірі 2000 грн.

23.10.2014 року Банк направив на адресу ВДВС клопотання щодо надання згоди на авансування витрат щодо оцінки майна.

10.11.2014 року стягувачем отримано повідомлення ВДВС про оцінку арештованого майна належного боржнику, відповідно до якого згідно експертної оцінки вартість описаного й арештованого майна боржника становить 162363 грн.

З листа в/о начальника управління державної виконавчої служби ОСОБА_5 вбачається, що квартира належна ОСОБА_2 та ОСОБА_3І без рішення передбаченого ч.1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» не може бути передана для примусової реалізації.

24.12.2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиці ОСОБА_1 винесено постанову про повернення виконавчого документу по виконавчому провадженню № 45299003, з підстав, передбачених п.2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з відсутністю майна, на яке можливо звернути стягнення.

25.12.2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиці ОСОБА_1 винесено постанови про повернення виконавчих документів по виконавчим провадженням № 37307039 і №37306850 з підстав, передбачених п.2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з відсутністю майна, на яке можливо звернути стягнення.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Права і обовязки державного виконавця визначені у статті 11 Закону України "Про виконавче провадження".

За змістом цієї норми державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, вправі накладати арешт на майно боржника, передавати його на зберігання та реалізовувати його в установленому законом порядку.

Підставою для відкриття державним виконавцем виконавчого провадження є, зокрема, заява стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частина перша статті 19 цього Закону).

За змістом пункту 1 частини першої статті 32 Закону України "Про виконавче провадження" заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

У разі, якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій (частина перша статті 33 Закону україни "Про виконавче провадження").

Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника визначено у главі 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно з частиною першою статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Підставою для повернення виконавчого документу згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" є відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" на майно, яке перебуває в іпотеці, та не входить до Переліку видів майна, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами (додаток до цього закону) допускається звернення стягнення на майно, яке полягає, зокрема, в його арешті та примусовій реалізації.

Отже, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду та може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 57 Закону України "Про виконавче провадження").

Стаття 44 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку" (частина восьма статті 54 Закону України "Про виконавче провадження").

За положеннями статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України "Про іпотеку".

Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону україни "Про іпотеку").

Нормами статей 36, 37, 38 цього Закону також передбачено право сторін договору іпотеки визначати інші позасудові способи задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що передбачений розділом V Закону України "Про іпотеку" та частиною восьмою статті 54 Закону України "Про виконавче провадження" спеціальний примусовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог іпотекодержателя, застосовується за умови ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки або вчинення нотаріусом виконавчого напису (статті 39, 41 Закону України "Про іпотеку").

Як вбачається з матеріалів скарги державним виконавцем вчинялися дії з виконання судових рішень про стягнення заборгованості за кредитним договором на користь іпотекодержателів, а не з виконання судових рішень чи виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в Постанові №6-238цс14 від 04.2015 року, виконавчі дії з реалізації предмета іпотеки, на яке звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводяться за спеціальним порядком відповідно до статті 41 Закону України "Про іпотеку" шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

У той самий час, якщо виконавчі дії вчиняються на підставі судового рішення про стягнення заборгованості та за відсутності судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, то вони регулюються загальними нормами Закону України "Про виконавче провадження", а не нормами спеціального Закону України "Про іпотеку".

Отже, у разі коли державний виконавець вчиняє дії на виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, а судове рішення чи виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні, то в даному випадку слід виходити із загальних норм Закону України "Про виконавче провадження", а не з норм Закону України "Про іпотеку".

В силу ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить зазначену норму права та для всіх суддів України. Суду зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із Рішенням Верховного суду України.

З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку про неправомірність дій державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції ОСОБА_1 щодо повернення виконавчих документів у виконавчому провадженні №37307039, №37306850 і № 45299003 та про необхідність скасування постанов про повернення виконавчих документі у виконавчому провадженні №37307039, №37306850 і № 45299003 .

Відповідно до вимог ст. ст. 72, 73 ЦПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи подані після закінчення процесуального строку залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення строку. Строки, встановлені законом, можуть бути поновлені за клопотанням сторони, що пропустила вказаний строк, з причин, визнаним судом поважними.

Як встановлено судом, заявник отримав оскаржені ним постанови 02.03.2015 року, а з скаргою в суд звернувся 05.02.2015 року.

З врахуванням вищезазначених обставин, суд приходить до висновку про те, що заявником строк на подання скарги до суду пропущено з поважних причин, а тому пропущений строк підлягає поновленню, а порушене право захисту.

Керуючись ст.ст. 3, 67, 72, 73, 208-210, 212-215, 218, 223, 292-295, 383,385 ЦПК України, суд,-

У х в а л и в:

Поновити Публічному акціонерному товариству «Банк « Фінанси та Кредит», в особі філії «Південне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» строк на подання скарги на оскарження дій державного виконавця.

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк « Фінанси та Кредит», в особі філії «Південне регіональне управління» Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на неправомірні дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області задовольнити.

Визнати дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області ОСОБА_1 щодо повернення виконавчого документа у виконавчому провадженні №37307039 неправомірними.

Визнати дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області ОСОБА_1 щодо повернення виконавчого документа у виконавчому провадженні №37306850 неправомірними.

Визнати дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області ОСОБА_1 щодо повернення виконавчого документа у виконавчому провадженні № 45299003 неправомірними.

Скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області ОСОБА_1 від 25.12.2014 року про повернення виконавчого документа у виконавчому провадженні № 37307039.

Скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиціїМиколаївської області ОСОБА_1 від 25.12.2014 року про повернення виконавчого документа у виконавчому провадженні №37306850.

Скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області ОСОБА_1 від 24.12.2014 року про повернення виконавчого документа у виконавчому провадженні №45299003.

Про виконання даної ухвали суду відділу державної виконавчої сліжби Миколаївського районного управління юстиції Миколаївської області повідомити суду і заявника не пізніше ніж у місячний строк з дня одержання ухвали суду.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали або отримання копії цієї ухвали, якщо особи, які брали участь у справі, не були присутні під час її проголошення.

Суддя Л.В.Карікова

19.03.15