29.03.2015 Єдиний унікальний № 371/2351/14-ц
Провадження №2/371/36/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року Миронівський районний суд Київської області

в складі:головуючого-судді Пархоменко В.М.

при секретарі- Овчаренко В.С.

за участю :

позивача- ОСОБА_3

представника позивача- ОСОБА_10

відповідача- ОСОБА_4

представника відповідача- ОСОБА_11

представника органу опіки і піклування Миронівської РДА - Фесенко О.М.

представника органу опіки і піклування Миронівської міської ради- Манжелій Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миронівка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: орган опіки і піклування Миронівської районної державної адміністрації, орган опіки і піклування Миронівської міської ради про визначення місця проживання дитини,-

встановив:

У грудні 2014 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з названим позовом, посилаючись на те, що з відповідачем - ОСОБА_4, перебувала у зареєстрованому шлюбі з 09 червня 2001 року. Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 08 липня 2013 року шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу їхній син -ОСОБА_5, залишився проживати з батьком ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2.

З листопада 2013 року вона переїхала жити у квартиру своєї матері ОСОБА_6, оскільки відповідач взагалі не пускав її до будинку, що є спільною сумісною власністю подружжя, нищив її особисті речі, погрожував, влаштовував сварки та бійки.

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до Миронівського районного суду з позовом про поділ спільного майна подружжя та визнання за ним права власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2.

З квітня 2014 року ОСОБА_4 вивіз з будинку кухонні меблі, килимові доріжки, дивани, як він пояснював на той час, що з метою проведення ремонту у будинку. Станом на дату подання даної позовної заяви, ремонт у будинку не проведено.

З моменту розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_4 чинить їй перешкоди у спілкуванні з сином, дозволяє бачитися і розмовляти з сином лише в його присутності у зручний для нього час, дитина не може приходити до неї за місцем її проживання.

Відповідач негативно впливає на сина, налаштовує дитину проти неї, в присутності сина принижує її і ображає нецензурними словами .

Просить визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1 з нею.

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просять їх задовольнити.

Відповідач позов не визнав з тих підстав, що син сам визначив місце проживання і бажає жити разом з батьком. На засідання органу опіки та піклування дитина не викликалась, його думка не була заслухана. На даний час він працевлаштувався, спиртними напоями не зловживає, у будинку проводить ремонт, ні якого впливу на сина не здійснює, той сам не хоче ходити до матері та з нею зустрічатись.

Представник третьої особи- органу опіки та піклування Миронівської РДА позов підтримала, висновок органу опіки та піклування до визначення місця проживання дитини з позивачкою підтримала. Пояснила, що вона спілкувалась з ОСОБА_5, він не проти жити з матір"ю, але видно було, що дитина йде під вплив батька.

Представник органу опіки та піклування Миронівської міської ради також позов підтримала, вважає, що відповідач як батько негативно впливає на виховання сина, дитина стала пропускати навчання, коли комісія відвідувала місце проживання хлопчика, у будинку був безлад, хлопець сам собі готував їсти, казав їм, що були випадки, що батько не ночував дома.

Заслухавши пояснення сторін, третіх осіб, свідків, дослідивши письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Згідно до ст.157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні.

Відповідно до ч. 1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

За правилами ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Судом установлено, що сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 червня 2001 року, від шлюбу у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 08 липня 2013 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.8).

Після розірвання шлюбу відповідач створював нестерпні умови для спільного проживання (зловживав спиртними напоями, влаштовував сварки, бійки), що призвело до того, що позивач змушена була залишити місце спільного проживання та перейти жити до своєї матері. Їх малолітній син не пішов разом з матір"ю, а залишився жити з батьком у будинку, який на праві власності зареєстрований на позивача.

Сторони не дійшли згоди щодо того, з ким з них буде проживати малолітня дитина.

Їх спір був предметом розгляду комісії з питань захисту прав дитини при Миронівській міській раді 20 жовтня 2014 року (а.с.9-10).

Рішенням виконавчого комітету Миронівської міської ради №172 від 20 жовтня 2014 року призначено регламент побачень матері ОСОБА_3 з малолітнім сином ОСОБА_5 за місцем проживання матері АДРЕСА_1 щотижня з четверга (після закінчення навчання в школі) до неділі (10.00год) та зобов"язано батька ОСОБА_4 у разі його відсутності дома в нічний час повідомляти про це матір дитини з метою вирішення питання про місце перебування дитини в цей час (а.с.11).

Відповідач вказане рішення не виконує, перешкоджає матері спілкуватися з дитиною, у зв"язку з цим позивач змушена звернутися до суду з даним позовом.

Відповідно зі ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року першочергова увага повинна приділятися найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Рівність можливостей на виховання дитини і права на проживання з дитиною встановлена статтею 9 Конвенції, забезпечує право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Вирішуючи спір, суд керується в першу чергу, інтересами дитини. При цьому враховує, хто з батьків піклується про дитину, бере до уваги прихильність дитини до кожного з батьків, вік дитини, стан її здоров"я та інші обставини, що мають істотне значення.

Як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 працює, за місцем роботи характеризується позитивно(а.с.12), згідно акта обстеження житлово-побутових умов за адресою : АДРЕСА_1 належні умови для проживання в ній малолітнього сина забезпечені (а.с.14).

Відповідач також з січня 2015 року працює за трудовим договором, характеризується за місцем роботи позитивно (а.с.54-55), згідно акта обстеження житлово-побутових умов проживання малолітнього ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2, власником якого є ОСОБА_3, яка з листопада 2013 року проживає окремо, там створено умови для його проживання-є окрема кімната, яка облаштована меблями для відпочинку, навчання, зберігання одягу, проте під час огляду речі в кімнаті були розкидані. Разом з тим, частина цього будинку тривалий час перебуває у стані незавершеного ремонту, по всіх кімнатах пил, на кухні багато немитого посуду, всі кухонні поверхні брудні, на момент приїзду комісії ОСОБА_5 сам готував собі їжу (жарив яєчню) (а.с.18).

Як убачається з характеристики з місця навчання дитини, ОСОБА_5 навчається у 7 класі Миронівського НВК, до уроків готується несистематично, інтересу до навчання не проявляє, батько дитини протягом навчання у 5-7 класах на батьківські збори не з"являвся, спілкується з класним керівником у телефонному режимі, мама ж часто приходила до школи, спілкувалась з класним керівником та вчителями, цікавилась навчанням сина та його життям (а.с.17).

У судовому засіданні класний керівник класу, де навчається ОСОБА_5-ОСОБА_7 підтвердив, що є питання з приводу навчання ОСОБА_5, він з татом дитини не знайомий до даного часу, на збори ходить тільки мама, цікавиться його навчанням, оплачує харчування дитини та робить інші необхідні витрати.

Вказане підтвердив і відповідач, який пояснив, що на збори до школи не ходить, всі витрати по навчанню несе позивач.

Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 пояснили, що відповідач створив всі умови для того, що позивач вибралася з будинку, вона намагалась забрати і ОСОБА_5, але той відмовився. Відповідач постійно вживає нецензурну лексику в присутності дитини, а ОСОБА_13 вказала, що відповідач бив позивача в присутності дитини, крім того, він постійно з ранку до вечора на роботі, хлопець сам дома, були випадки, коли хлопець стріляв біля будинку з "воздушки". Коли приходить до будинку позивач, її у будинок не пускають, відповідач починає викликати міліцію.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що одного разу ОСОБА_5 зайшов на роботу до мами, вони довго спілкувались, а коли зайшов тато, хлопчик відразу різко змінився, відійшов від мами і перестав спілкуватись.

Таким чином, з наданих доказів, суд приходить до висновку, що відповідач неналежним чином поводиться з дитиною, оскільки висловлюється нецензурно в його присутності, не приділяє йому належної уваги, оскільки з ранку до вечора на роботі, а дитина залишається без нагляду, не пускає до будинку позивача, а якщо та приходить, влаштовує сварки та викликає міліцію, що негативно впливає на поведінку дитини та на стан його психіки. Крім того, відповідач зловживає спиртними напоями (хоч і не перебуває на обліку у нарколога), про вказане свідчить і те, що в судове засідання він з"явився з явним перегаром. Така поведінка відповідача прививає погані звички дитини.

Суд також вважає, що позивач, як мати, має реальну можливість займатися дитиною, створювати належні умови для його розвитку та виховання, оскільки режим її роботи такий, що вона кілька днів працює, а кілька днів вихідна. За її відсутності у квартирі є бабуся, яка має змогу наглядати за дитиною. Зміна місця проживання позивача зумовлена поважними причинами, якими є неправомірна поведінка відповідача, яка змусила її залишити будинок.

Судом у присутності психолога ОСОБА_15 та педагога ОСОБА_7 з"ясовувалась думка ОСОБА_5 про його бажання жити з матір"ю, на що він категорично відмовився, пояснив, що на маму у нього є велика образа, за що не вказав, яку він їй не може пробачити.

Відповідно до ст.7 СК України суд при розгляді таких справ, повинен максимально можливо враховувати інтереси дитини.

Разом з тим, бажання малолітньої дитини проживати з тим або іншим із батьків повинно враховуватися, але не мати вирішального значення для суду.

Суд вважає, що бажання дитини жити з батьком, пов"язане виключно з тим, що він має свободу, оскільки його поведінку ніхто не контролює, він робить те, що забажає, що призводить до безконтрольності та вседозволеності. Все це впливає на навчання ОСОБА_5 та поведінку, він став гірше навчатися, пропускає без поважних причин уроки, на що вказав його класний керівник. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення відповідачем від виховання дитини, свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками.

Орган опіки та піклування Миронівської РДА прийшов до висновку, що з урахуванням інтересів малолітнього ОСОБА_5, вважає за доцільне визначити його місце проживання з матір"ю ОСОБА_3 (а.с.15-16), у судовому засідання представник органу опіки та піклування вказаний висновок підтримав.

Суд також погоджується з таким висновком, оскільки він грунтується на вимогах діючого законодавства, проведених обстеженнях умов проживання позивача, відповідача та дитини, спілкуванні з самою дитиною.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має постійного заробітку (а зі слів відповідача він працює, коли є робота), зловживає спиртними напоями, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідним задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 та визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 з матір'ю.

На підставі ст.ст.141, 157, 160, 161 СК України, керуючись ст.ст.8, 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в Апеляційний суд Київської області через Миронівський районний суд в 10-денний строк з дня його проголошення.

Рішення суду в повному обсязі виготовлено 29 березня 2015року.

Суддя підпис В.М.Пархоменко

Згідно з оригіналом

Суддя В.М.Пархоменко