Справа № 500/3071/14-ц
Провадження № 2/500/432/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого - судді Присакар О.Я.,

при секретарі - Сирбу Г.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3, представника відповідача - ОСОБА_4,

представника третьої особи - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізмаїлі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Ізмаїльська міська рада Одеської області, ОСОБА_8 про встановлення факту, що має юридичне значення та зміну черговості одержання права на спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_7 про встановлення факту, що має юридичне значення та зміну черговості одержання права на спадкування, заявою від 26.07.2014 року (а.с. 202) вона доповнила позов та просила встановити факт спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_9 та ОСОБА_1, що не перебували у шлюбі, в період з 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 року в м. Ізмаїлі Одеської області по АДРЕСА_3; встановити факт спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_9 та ОСОБА_1 не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, в період з 1988 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 року в м. Ізмаїлі Одеської області, по АДРЕСА_3; змінити черговість отримання права на спадкування майна, що відкрилось після смерті ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року та отримання права ОСОБА_1 на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги ОСОБА_3, який має право на спадкування, мотивуючи тим, що з 1988 року вона стала спільно проживати однією сім'єю з ОСОБА_9 м. Ізмаїлі Одеської області по АДРЕСА_3, де вона мешкає до теперішнього часу. В період проживання однією сім'єю з ОСОБА_9 вони разом вели спільне господарство, у них був єдиний спільний бюджет, їх відносини сприймалися третіми особами як подружні. У 1990 - 1992 роках були виконані роботи по капітальному ремонту з добудовою житлового будинку по АДРЕСА_3 із збільшенням житлової площі, також були виконані роботи по проведенню водопроводу та газифікації будинку, всі роботи здійснювалися за спільні грошові кошти. З 11.07.2002 року місце проживання ОСОБА_1 було зареєстровано АДРЕСА_3, разом з нею та спадкодавцем проживала донька ОСОБА_10 та онучка ОСОБА_11, які також були зареєстровані за цією адресою. В період з 2005 року по 2007 рік ними за спільні кошти були виконані роботи по капітальному ремонту 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_3, а у 2012 році була встановлена металева огорожа. У ОСОБА_1 знаходяться документи про смерть батьків спадкодавця, документи на будинок, трудова книжка спадкодавця, військовий квіток, посвідчення, ощадні книжки, що підтверджує обставини спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю. У лютому 2000 року ОСОБА_3 тяжко захворів- інсульт головного мозку і з цього часу до дня смерті вона піклувалась за ним, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу (готувала, прибирала, прасувала, піклувалась про зовнішній вигляд, стан здоров'я, комфорт) у повсякденному житті спадкодавця, який через похилий вік і тяжку хворобу був у безпорадному стані.

Позивачка та її представник в судовому засіданні уточненні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник заперечували проти позову та просили відмовити у його задоволенні мотивуючи тим, що ОСОБА_9 познайомився з ОСОБА_1 у 1988 року, в зв'язку з тим, що вона здійснювала догляд за його батьками - ОСОБА_12 та ОСОБА_13. Дідусь ОСОБА_15 дуже хворів, у нього був рак прямої кишки, йому був необхідний додатковий догляд, який за гроші здійснювала позивачка. Дідусь помер ІНФОРМАЦІЯ_6 року, після смерті дідуся ОСОБА_1 продовжувала здійснювати догляд за бабусею ОСОБА_13, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року. Твердження, що ОСОБА_1 стала проживати однією сім'єю з батьком з 1988 року не відповідає дійсності, оскільки батько був одружений на матері і проживав з ними за адресою: АДРЕСА_1. Шлюб між батьком та матір'ю був розірваний за рішенням Ізмаїльського міського суду у травні 1989 року, батько ніколи не вважав позивачку своєю дружиною, вона дня нього залишалась наймичкою по господарству. Батько намагався наладити стосунки між ним та матір'ю до грудня 1998 року, до цього часу він був прописаний за адресою де проживав він, сестра та мати, а саме: АДРЕСА_2, що підтверджується записами у будинкової книжки на домоволодіння АДРЕСА_3 в м.Ізмаїлі. Позивачка не мала матеріальної можливості надавати батьку матеріальної допомоги. ОСОБА_1 працювала тільки 12,5 років з 1967 рік по 1988 рік. З 1988 року вона стала доглядати бабусю та дідуся і була на їх матеріальному забезпеченні. З матеріалів інвентарної справи по домоволодінню АДРЕСА_3 у м. Ізмаїлі вбачається, що всі прибудови добудови були зроблені ще дідусем та бабусею станом на 1988 рік. Даний факт підтверджується: генеральним планом домоволодіння по АДРЕСА_3 у м. Ізмаїлі станом на 1959 рік, поверховим планом житлового будинку станом на 1974 рік, генеральним планом вказаного домоволодіння станом на 1988 рік, поверховим планом житлового будинку по даному домоволодінню станом на 1988 рік; актом про самовільну забудову веранди ОСОБА_16 станом на 1988 рік; дозвіл на будування веранди на ім'я ОСОБА_13 станом на 1989 рік; поверховим планом житлового будинку станом на 2008 рік, генеральним планом домоволодіння станом на 2008 рік, тобто ОСОБА_1 ніякого відношення до прибудов, будівлі господарських будівель та споруд за цією адресою відношення не має. ОСОБА_1 стверджує, що батько ОСОБА_9 у 2000 році захворів тяжкою хворобою, але ніяких документів в якості доказів не надає. Згідно відповіді Дунайської басейнової лікарні на водному транспорті м. Ізмаїл № 476 від 08.09.2014р. дані відносно хвороби ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, в архіві Дунайської басейнової лікарні відсутні, батько не був інвалідом. Згідно довідки Комунальної установи «Ізмаїльська міська центральна лікарня» № 07/01-06-1564 від 14.10.2014р. згідно з записами амбулаторної картки гр. ОСОБА_9 останній раз звертався до поліклініки 13.03.2013р. тобто за 17 днів до смерті.

Відповідач ОСОБА_7 в судове засідання повторно не з'явилась про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала письмові заперечення на позов у яких підтримала правову позицію ОСОБА_3 (а.с. 171).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_8 в судове засідання не з'явилась, надала заяву від 26.08.2014 року (а.с. 81) про розгляд справи за її відсутності.

В судовому засіданні представник Ізмаїльської міської ради Одеської області заперечував проти задоволення позову та підтримав правову позицію відповідача ОСОБА_3

Вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_9, згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 11) помер ІНФОРМАЦІЯ_8 року у віці 83 років.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 25.02.2009 року (а.с. 125) ОСОБА_3 є сином померлого ОСОБА_9.

На підставі свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 від 13.09.1963 року (а.с. 124) було укладено шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_17.

Рішенням Ізмаїльського міського суду Одеської області від 05.05.1989 року (а.с. 133) було розірвано шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_17.

ОСОБА_9 був власником 1/4 частини житлового будинку в м. Ізмаїлі Одеської області по АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 13.12.1988 року, реєстр № 1-1858 (а.с. 68) та 1/4 частини житлового будинку в м. Ізмаїлі Одеської області по АДРЕСА_3 на підставі договору дарування від 26.07.1989 року, реєстр № 1-2172 (а.с. 69).

Згідно відповіді Ізмаїльської державної нотаріальної контори від 05.06.2014 року (а.с. 35) після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_9 надійшла заява про прийняття спадщини від імені ОСОБА_3 та ОСОБА_1, свідоцтво про право на спадщину не видавались, заповіти від імені ОСОБА_9 не посвідчувалися.

Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

СК України набрав чинності з 01 січня 2004 року і зворотної сили не має, а тому положення ст. 74 цього Кодексу застосовуються виключно до правовідносин, які виникли після дати набрання ним законної сили. Нормами КпШС України не передбачалося визнання факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та виникнення права спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які сумісно проживають.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що згідно будинкової книги (а.с. 16) з 11.07.2002 року місце проживання ОСОБА_1 було зареєстровано АДРЕСА_3, також за цією адресою була зареєстрована її донька - ОСОБА_10 та онучка - ОСОБА_11.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків сусідка ОСОБА_1 - ОСОБА_18, онука ОСОБА_1 - ОСОБА_19, пояснили, що ОСОБА_9 та ОСОБА_1 тривалий час проживали однією сім'єю як подружжя, вели спільне господарство.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка лікар ОСОБА_6, пояснив, що взимку 2001 року у померлого ОСОБА_9 трапився інсульт, він його лікував вдома, відвідуючи ОСОБА_9 у нього склалося враження, що ОСОБА_9 та ОСОБА_1 є подружжям.

Враховуючи дані будинкової книги та свідчення свідків, суд вважає доведеним факт спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_9 та ОСОБА_1, що не перебували у шлюбі, в період з 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 року в м. Ізмаїлі Одеської області по АДРЕСА_3 та в цієї частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вищезазначений висновок суду співпадає з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (ухвала від 18.03.2015 року, № рішення 43226568, головуючий - Ткачука О.С.)

Встановивши факт спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_9 та ОСОБА_1, що не перебували у шлюбі, в період з 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 року в м. Ізмаїлі Одеської області по АДРЕСА_3 суд зазначає, що відсутня необхідність повторно встановлювати факт спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_9 та ОСОБА_1 не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, в період з 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 року в м. Ізмаїлі Одеської області по АДРЕСА_3

Позивачем не було надано доказів спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_9 та ОСОБА_1 не менш як п'ять років, в період з 1988 року по 2003 рік в м. Ізмаїлі Одеської області по АДРЕСА_3.

За таких обставив, в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині встановлення факту спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_9 та ОСОБА_1 не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, в період з 1988 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 року в м. Ізмаїлі Одеської області по АДРЕСА_3 необхідно відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Частиною 2 ст. 1259 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Застосування наведеної норми матеріального права з урахуванням вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України вимагає доведення позивачем факту опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу, а також перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Згідно п. 5.2. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК), або на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК). Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин. В зазначеній категорії справ підлягає встановленню судом також факт належності сторін до спадкоємців за законом різних черг.

Згідно довідки управління пенсійного фонду України в м.Ізмаїлі та Ізмаїльському районі Одеської області за № 19258/06 від 12.11.2014 року (а.с. 144) ОСОБА_9 була призначена пенсія за віком з 10.04.1984 року, ОСОБА_1, отримає пенсію за віком з 02.03.2007 року, врахований стаж роботи складає 12 років 5 місяців 12 днів., врахований стаж з 14.09.1967 року по 24.06.1984 року. Розмір пенсії ОСОБА_9 зазначений в довідці від 31.10.2014 року (а.с. 145), розмір пенсії ОСОБА_1, зазначений в довідці від 31.10.2014 року (а.с. 148).

Позивачкою не було надано доказів наявності іншого доходу ніж пенсія.

Враховуючи, що розмір пенсії ОСОБА_9 значно перевищував розмір пенсії ОСОБА_1, суд вважає, недоведеним факт матеріального забезпечення ОСОБА_9 позивачкою.

З довідки Комунальної установи «Ізмаїльська міська центральна лікарня» № 07/01-06-1564 від 14.10.2014р. вбачається, що згідно з записами амбулаторної картки ОСОБА_9 знаходився на диспансерному обліку з діагнозом: ІБС. Тахіаритмія СН ПБ, Гіпертонічна хвороба II ступеню, останній раз звертався до поліклініки 13.03.2013 року, за станом здоров'я та перебігом захворювань потребував стороннього догляду.

В довідці відсутня інформація як часто ОСОБА_9 звертався до поліклініки в період з 2000 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 рік. З якого часу він знаходився на диспансерному обліку та потребував стороннього догляду. Крім цього з діагнозу: ІБС. Тахіаритмія СН ПБ, Гіпертонічна хвороба II ступеню не вбачається, що ОСОБА_9 потребував стороннього догляду, мав безпорадний стан здоров'я та був неспроможний самостійно забезпечувати свої потреби.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка сусідка ОСОБА_1 - ОСОБА_18, пояснила, що після інсульту ОСОБА_9 погано ходив, весь час сидів під навісом, працювати він не міг, при цьому свідок у будинок по АДРЕСА_3 ніколи не заходила тільки у двір. Останні півтора - два роки ОСОБА_1 пересувається із паличкою.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка онука ОСОБА_1 - ОСОБА_19, пояснила, що часто бувала у ОСОБА_1 та ОСОБА_9, у ОСОБА_9 було хворе серце, він не працював, пересувався тільки по двору, однак міг самостійно їсти, умитися, відкрити кран.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка лікар ОСОБА_6, пояснив, що після перенесеного у 2001 році інсульту ОСОБА_9 потребував догляду, через три тижні після інсульту він вже самостійно пересувався із паличкою, після закінчення лікування він не зустрічався з померлим.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_20, яка пояснила, що у 2000 - 2001 році ОСОБА_9 переніс інсульт і вона будучи медичною сестрою ставила йому крапельниці на протязі двох тижнів, після цього вона неодноразово проходила біля будинку по АДРЕСА_3 і бачила стоячого з паличкою ОСОБА_9, вона бачила його до 2010 року.

Із показань свідків не вбачається, що ОСОБА_9 протягом тривалого часу був у безпорадному стані.

Таким чином, позивачкою не було надано доказів на підтвердження знаходження ОСОБА_9, протягом тривалого часу у безпорадному стані.

За таких, обставин в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині зміни черговість отримання права на спадкування майна, що відкрилось після смерті ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року та отримання права ОСОБА_1 на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги ОСОБА_3, який має право на спадкування необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст.10, 57, 60, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_9 та ОСОБА_1, що не перебували у шлюбі, в період з 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 року в м. Ізмаїлі Одеської області по АДРЕСА_3.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.Я.Присакар