пр. № 4-с/759/15/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Борденюка В.В.,

при секретарі - Трегубенку М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ПАТ «СК «ПЗУ Україна» на дії Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2014 року скаржник звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Відділу ДВС Святошинського РУЮ у м.Києві і просив зобов'язати державного виконавця відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа.

В судове засідання скаржник не з'явився, просив слухати справу у його відсутність.

Представник виконавчої служби в судове засідання не з'явився, матеріали виконавчого провадження на вимогу суду не надіслав, про час та місце слухання справи виконавча служба повідомлялась належним чином, а тому суд вважає за можливе розглянути скаргу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Вислухавши пояснення представника скаржника та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо необхідності задоволення скарги з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, Святошинським районним судом м. Києва 04.09.2014 року видано виконавчий лист № 2/759290/14 про стягнення боргу у розмірі 23 802,67 грн. та судового збору з ОСОБА_1 на користь ПАТ «СК «ПЗУ Україна». Згідно вищевказаного виконавчого листа, старшим державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ Гопкало О.Г. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з тим, що будинку, у якому проживає боржник не існує.

Відповідно до статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення (ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження).

Відповідно до статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Також слід зазначити, що виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, в даному випадку порушених прав стягувача, а згідно з практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Отже, завданням ДВС є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду, що в даному випадку, при винесенні держвиконавцем оскаржуваної постанови, було залишено ним позаувагою.

Відповідно до положень ч.2 ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

З огляду на зазначене, оскільки державним виконавцем не в повній мірі були вжиті передбачені законом заходи для виконання рішення суду і встановлення місця проживання боржника за виконавчим листом, суд прийшов до висновку, що скарга ПАТ «СК «ПЗУ Україна» на постанову старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Святошинського РУЮ м.Києва Гопкало О.Г. від 16.10.2014 р. про відмову у відкритті виконавчого провадження підлягає задоволенню, оскільки вказаний виконавчий лист відповідає вимогам статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»; тобто у ньому, у тому числі, вказано адресу боржника. Водночас, встановлення дійсної адреси проживання боржника-фізичної особи відноситься до обов'язків державного виконавця у ході виконання судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 11, 60, 18, 26 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст. 10, 11, 60, 137, 179, 209, 210, 212-214, 293, 383-387 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Визнати неправомірною постанову старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Святошинського РУЮ м.Києва Гопкало О.Г. від 16.10.2014 р. про повернення виконавчого документа у межах виконавчого провадження №44921283.

Зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Святошинського РУЮ у м. Києві вирішити питання про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2/759290/14 про стягнення боргу у розмірі 23 802,67 грн. та судового збору з ОСОБА_1 на користь ПАТ «СК «ПЗУ Україна».

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом п'яти днів із дня її отримання днів, шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя: