Справа № 454/308/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2015 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Веремчук О. А. ,

при секретарі Баран О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі, цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підприємства « Сокальжитлокомунсервіс» , третя особа директор ОСОБА_2 підприємства « Сокальжитлокомунсервіс» ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення , поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за період перебування у вимушеному прогулі , моральної шкоди та витрат на правову допомогу -,

в с т а н о в и в:

позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до КП «Сокальжитлкомунсервіс» про поновлення на роботі з наступних підстав: позивач близько 30 років пропрацювала на посаді бухгалтера в КП «Сокальжитлокомунсервіс». З 07.07.2004 року позивачу присвоєно першу категорію бухгалтера. 29.09.2014 року ОСОБА_1 звернулась до директора КП «Сокальжитлокомунсервіс» ОСОБА_3 із заявою про зміну свого робочого часу. Просила керівника дозволити починати робочий день із 08 год. 30 хв. проте зменшити обідню перерву на 30 хв. Про те, наказом від 01.10.2014 року № 318-к їй скоротили робочий день на пів години. Після цього вона повторно звернулася до директора із заявою від 16.10.2014 року в якій просила скоротити перерву, а не робочий день. Так як, на підприємстві вже був введений скорочений робочий тиждень раніше, тому керівник не мав права, ще раз скорочувати їй робочий тиждень, тим більше без її згоди. Окрім того, таку заяву позивачка мотивувала також тим, на підприємстві раніше керівник дозволяв починати робочий тиждень із 8-30 год. за рахунок зменшення тривалості перерви для відпочинку іншим працівникам. Також 29 жовтня 2014 року, вона відмовилась на вимогу директора написати заяву про відпустку без збереження заробітної плати на 2 дні. Після цього на підприємстві був виданий наказ про скорочення штату працівників від 30.10.2014 року № 318-к. Таке скорочення не планувалось та було абсолютно безпідставне і нічим не обґрунтоване, окрім, як особистою неприязню до позивачки. Як позивачка вказувала вище, 30.10.2014 року згідно наказу № 318-к у зв'язку із змінами в організації виробництва та праці, раціоналізації робочих місць, та введення нових форм організації праці з метою оптимізації витрат на оплату праці і покращення фінансового стану підприємства скорочено посаду бухгалтера І категорії - 1 штатна одиниця. 30.10.2014 року позивача попереджено про зміну істотних умов праці, про те про звільнення із роботи вона не попереджалась.

31.12.2014 року згідно наказу № 359-к позивачку звільнено з роботи у звязку з скороченням штату працівників.

Її звільнення проведено із грубим порушення законодавства про працю тому є незаконним і позивачка підлягає поновленню на роботі.

Тому, 06.01.2014 року позивачка звернулась із скаргами з приводу незаконного звільнення в територіальну державну інспекцію з питань праці у Львівській області, обласну профспілку та органи місцевого самоврядування, оскільки підприємство є комунальним і підпорядковується виконавчому комітету Сокальської міської ради.

Звільнення із роботи позивач вважає незаконним із наступних підстав:

Згідно зі статтею 42 Кодексу законів про працю України, при скороченні чисельності штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивіністю праці, а також із більшим стажем. На посаді бухгалтера І категорії працює також дружина керівника підприємства ОСОБА_4, стаж роботи якої на підприємстві становить близько 2-ох років. Позивачки стаж роботи на підприємстві становить понад 30 років. За весь час її праці в КП «Сокальжитлокомунсервіс», вона неодноразово нагороджувалась за хороші результати в роботі. Так, 15.03.2008 року її нагородили дипломом «Ветеран житлово-комунального господарства Львівщини» багаторічну працю і вагомий внесок в розвиток житлово-комунального господа Львівщини, також в 2010, 2011, 2012, 2013, 2014 роках нагороджена грамотами за багаторічну сумлінну працю, високий професіоналізм.

При її скороченні не було враховано переважне право на залишення на роботі передбачено ст. 42 КЗпП, адже стаж у неї в декілька раз більший від іншого бухгалтера І категорії, продуктивність праці, кваліфікація також більші.

Відповідно до ст.49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівник переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Керівник КП «Сокальжитлокомунсервіс» в порушення вимог ст. 49-2 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці не запропонував позивачці іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Крім того , в порушення вимог ст. 49-2 КЗпП України позивачку не було попереджено про наступне вивільнення в порядку передбаченому статтею.

В КП «Сокальжитлокомунсервіс» питаннями захисту прав працівників займається уповноважений представник трудового колективу, який виконує функції профспілки.

Статтею 49-4 КЗпП України передбачено проведення консультацій власника, уповноваженого органу з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення, що провадиться протягом 30 днів (різниця між повідомленням профспілки за три місяці про початок вказаних вище дій згідно зі статтею 49-4 КЗпП і повідомленням конкретного працівника за два місяці про його звільнення у зв'язку зі скороченням чисельності працівників відповідно до статті 49 -2 КЗпП).

Згідно п.1 Розділ IV Колективного договору КП «Сокальжитлокомунсервіс», рішення про зміну в організації виробництва і праці, ліквідації, реорганізації, перепрофілювання підприємства, скорочення чисельності або штату працівників приймати лише після попереднього проведення переговорів (консультацій) з уповноваженим представником трудового колективу не пізніше, як за 3 місяці до здійснення заходів. Колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів (ст.10 КЗпП).

На думку позивачки керівником КП «Сокальжитлокомунсервіс» було порушено вимоги КЗпП України та Колективного договору під час прийняття рішення про зміну в організації праці та скорочення штату працівників, що в подальшому призвело до її звільнення роботи. 30.10.2014 року директором КП «Сокальжитлокомунсервіс» було надано їй попередження про зміну істотних умов праці з 31.12.2014 року. Проте в цьому попереджені не зазначено, які саме було змінено умови праці, про які її попереджено, а лише вказано про істотні зміни умов праці з 31.12.2014 року. Також не було запропоновано іншу роботу на тому ж підприємстві. Істотними умовами праці є зміна тривалості робочого часу, переведення іншу посаду, умови виробництва, функції працівника. При звільненні позивачки із роботи не повідомлено її належним чином про вивільнення, звільнення на підставі п. 1ст. 40 КЗпП. Також позивачці не запропоновано іншу роботу на підприємстві, що є порушенням КЗпП. Істотними умовами праці є зміна тривалості робочого часу , переведення на іншу посаду, умови виробництва, функції працівника і т.д.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення ст. 43 Конституції України.

Керівником КП «Сокальжитлокомунсервіс» було грубо порушене чинне трудове законодавство та права позивачки при звільненні , а тому вона підлягає поновленню на роботі із сплатою їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно довідки КП»Сокальжитлокомунсервіс» від 21.01.2015 року її середньомісячна заробітна плата складає 2753 грн.57 коп. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 5 Закону України « Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про поновлення на роботі.

Позивачка вважає, що їй завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що її безпідставно, незаконно звільнили із робочого місця, яке вона займала близько 30 років. Вірою та правдою вона служила підприємству, всі зусилля прикладала, для роботи і тепер її як негідного працівника, який провинився вигнали із роботи на очах у колег. Позивачка до цього часу переживає з приводу такого незаконного звільнення, не можу нормально спати, змушена приймати ліки. Всі ці дії призвели до вимушених змін у її житті. Також відповідно і погіршилось її матеріальне становище, втратились певні життєві зв'язки.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

На підставі наведеного позивачка просить суд визнати незаконним та скасувати наказ КП «Сокальжитлокомунсервіс» №395-к від 31.12.2014 року про звільнення ОСОБА_1 у зв'язку з скороченням штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України та поновити ОСОБА_1 на посаді бухгалтера І категорії КП «Сокальжитлокомунсервіс». Стягнути із КП «Сокальжитлокомунсервіс» середній заробіток за час вимушеного прогулу. Також просить стягнути з КП «Сокальжитлокомунсервіс» моральну шкоду в розмірі 4000 гривень та витрати на правову допомогу.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні неодноразово уточнили позовні вимоги , просили уточнені позовні вимоги задоволити у повному обсязі. Зокрема уточнили позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ( 5 місяців) та просили суд стягнути з відповідача в рахунок цього 14314 гривень 57 копійок .

Представник відповідача КП «Сокальжитлокомунсервіс» ОСОБА_6 в судовому засідання проти позову заперечила та подала письмове заперечення проти позову, мотивуючи тим, що 28 січня 2015 року Сокальським районним судом Львівської області відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підприємства «Сокальжитлокомунсервіс» (надалі - КП «СЖКС») про визнання незаконним та скасування наказу № 395-к від 31.12. 2014 року про звільнення ОСОБА_1 у звязку із скороченням чисельності штату, поновлення позивача на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також стягнення моральної шкоди в розмірі 4 000 грн.

ОСОБА_2 підприємство «Сокальжитлокомунсервіс» із позовними вимогами викладеними в позовній заяві не погоджується, з наступних підстав, а саме: ст.64 Господарського кодексу України надає підприємству право самостійно визначати свою організаційну структуру, чисельність працівників і штатний розпис. А це означає, що за певних обставин керівник може (а інколи змушений) змінювати чисельність або штат працівників шляхом скорочення. Тому скорочення штату представляє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами. На скороченні чисельності штату працівників, а особливо у бухгалтерському відділі, неодноразово наполягали депутати Сокальської міської ради, при здійсненні перевірки фінансово-господарської діяльності підприємства, але довгий час керівництвом зволікалось.

Підставою для проведення скорочення штату працівників є зміни в організації виробництва та праці, раціоналізація робочих місць, та введення нових форм організації праці з метою оптимізації витрат на оплату праці і покращення фінансового стану підприємства. Така необхідність в скороченні штату працівників зумовлена багатьма факторами і це повязано з тим, що керівник КП «СЖКС» мав намір матеріально стимулювати працівників для здійснення необхідного обсягу робіт, завдяки зменшеною кількості персоналу та збільшення обсягу виконуваної роботи, та утворення економії фонду заробітної плати. Скорочення також викликано вдосконаленням виробничих процесів введенням компютерної програми 1 «С», упровадження якої зумовлює зменшення кількості працівників певних професій і спеціальностей, необхідних для виконання роботи.

Тому твердження позивачки ОСОБА_1 , що таке скорочення не планувалось та було абсолютно безпідставним і нічим не обгрутоване, окрім як особистою неприязню до неї є абсолютно неправдивим.

Проведена процедура звільнення ОСОБА_1 у випадку її скорочення чітко відповідає вимогам законодавства про працю, тобто відбувалась на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України. На підприємстві було проведено таку послідовність дій при звільненні працівника, а саме: власник або уповноважений ним орган не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення проводить консультації з професійними спілками про заходи, щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення. 23 липня 2014 року на підприємстві було зібрано конференцію Первинної профспілкової організації ( надалі ППО) та винесено на порядок денний питання про самоліквідацію ППО у звязку із поданням заяв всіх працівників про вихід із членства ППО, та розпочато процедуру ліквідації.

03 жовтня 2014 року з дотриманням процедури ліквідації ППО КП «СЖКС», державним реєстратором внесено запис, до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, про припинення юридичної особи ППО КП «Сокальжитлокомунсервіс». На підставі вище зазначено, з моменту прийняття рішення про самоліквідацію до моменту припинення юридичної особи КП «Сокальжитлокомунсервіс» ( з 23.07.2014р. по 03. 10.2014 р.) повідомити голову ППО про планове скорочення штату працівників за місяць і до планового звільнення працівників, керівник не мав змоги, оскільки ППО вже не існувала . Відповідно до ст. 43 КЗпП розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках: звільнення з підприємства, установи, організації, де немає первинної профспілкової організації.

26 вересня 2014 року все ж таки було повідомлено уповноваженого представника від трудового колективу про заплановане звільнення внаслідок скорочення штату працівників, одну штатну одиницю бухгалтера І категорії. 30 жовтня 2014 року директором КП «СЖКС» було прийнято рішення про скорочення штату працівників у формі наказу по підприємству № 318 к в якому викладено обгрунтовані причини, які викликали необхідність скорочення штату працівників, а в розпорядчій частині зазначено дата і посада (професія), а саме посада бухгалтера І категорії, що підлягає скороченню з 31 грудня 2014 року (через два місяці ), дата проведення відповідних змін до штатного розпису.

Відповідно до ч.1 ст. 49-2 КЗпП України 30 жовтня 2014 року на підставі Наказу по підприємству № 318 від 30.10.2014 року було попереджено не пізніше ніж за два місяці під розписку працівників, посада яких підпадає під скорочення, про наступне вивільнення, а також зазначено, що у разі наявності вільних посад запропонувати та отримати згоду на продовження працювати на нових умовах. ст. 42 КЗпП України дає право адміністрації при скорочені чисельності штату працівників надавати переважне право на залишення на роботі працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. 23 грудня 2014 року на підставі наказу по підприємству №119-О було створено комісію для субєктивного визначення переважного права залишення на роботі працівника з найвищим рівнем кваліфікації, а також працівника з найнижчим рівнем кваліфікації. На засіданні комісії 23 грудня 2014 року були враховані такі обставини: наявність відповідної освіти, документи про підвищення кваліфікації, результати проведеної атестації, відсутність дисциплінарних стягнень, тимчасове виконання обовязків більш кваліфікованих працівників. Продуктивність праці характеризується якістю виконуваної роботи, на комісії згадали про перевірку фінансової інспекції в 2013 році, де було виявлено недоотримання працівниками заробітної плати на загальну суму 155 323,02 грн. та зайве нарахування і виплата заробітної плати на загальну суму 133 189,75 грн. Також враховано виконання працівником складних відповідальних завдань, більшого обсягу робіт порівняно з іншими працівниками, що працюють на аналогічних посадах. Комісія вирішила питання колегіально, оформлюючи своє рішення протоколом. На підставі колегіального рішення комісії було видано наказ № 395-к від 31 грудня 2014 року про звільнення ОСОБА_1 у звязку із скороченням штату п. 1. ст. 40 КЗпП України. Даний наказ був доведений до позивачки, оскільки згідно до своєї посадової інструкції вона проводила нарахування заробітної плати, нарахування компенсації за невикористану відпустку, та вихідну допомогу в розмірі середньомісячної заробітної плати згідно ст. 44 КЗпП. Комісією був складений акт про те що ОСОБА_1 було доведено до відома Наказ про звільнення № 395-к від 31 грудня 2014 року і було надано позивачці для проведення нарахування заробітної плати, нарахування компенсації за невикористану відпустку, та вихідну допомогу в розмірі середньомісячної заробітної, таким чином було повідомлено її про фактичне вивільнення. Причину повернення наказу з підписом відмовилась вказати ОСОБА_1, про що зафіксовано в акті. Тому твердження ОСОБА_1 про те, що було недотримано вимог ст. 492 КЗпП, і позивачку не було належним чином повідомлено про вивільнення згідно п.1.ст.40 КЗпП є неправдивими. КЗпП України не вказує як на обовязок керівника попереджати працівника про вивільнення у письмовій формі.

Відповідно до частини 3 ст. ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення керівник має запропонувати працівникам іншу роботу на тому ж підприємстві звісно, якщо така є. У першу чергу пропонується робота за відповідною спеціальністю, а якщо такої роботи немає, інша робота (що відповідає кваліфікації працівника, так і вакантна посада, що передбачає виконання роботи більш низької кваліфікації або з нижчим рівнем оплати праці), яку працівник може виконувати з урахуванням стану здоровя. Оскільки з моменту прийняття рішення про скорочення штату працівників і до фактичного звільнення в штатному розписі КП «СЖКС» вільних посад не було, тому пропозицій про переведення не поступали. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

КП «Сокальжилокомунсервіс» не погоджується із вимогою стягнення моральної шкоди. Можливість стягнення з власника моральної шкоди, завданої працівникові в результаті незаконного звільнення, передбачена як статтею 237-1 КЗпП України, так і загальною нормою ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України. Таке відшкодування провадиться в разі, якщо порушення законних прав працівника призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачкою не надано жодних доказів, на підтвердження того, що незаконне звільнення призвело до її моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. А тому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Крім того відповідачем ОСОБА_2 підприємством « Сокальжитлокомунсервіс» було надано додаткові письмові пояснення № 225 від 15.04.2015 року з приводу даного позову, зокрема відповідно до ст. 64 Господарського кодексу України надає підприємству право самостійно визначати свою організаційну структуру, чисельність працівників і штатний розпис. А це означає, що за певних обставин керівник може, а інколи змушений змінювати чисельність або штат працівників шляхом скорочення. Тому скорочення штату представляє собою зміну штатного розпису шляхом ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами.

Під час розгляду справи та показів свідків встоновлено, що при проведенні процедури скорочення чисельності штату працівників та вивільнення посади бухгалтера І категорії, КП «Сокальжитлокомунсервіс» було дотримано процедуру вивільнення працівників згідно трудового законодавства: а саме:

По - перше: підставою для проведення скорочення штату були зміни в організації шляхом введення нових форм організації праці, а саме програми 1»С», з метою раціоналізації робочих місць та покращення фінансового стану підприємства шляхом оптимізації витрат на оплату праці працівників. До матеріалів справ долучено фінансові звіти за 2013, 2014, 2015 роки, які свідчать про складне матеріальне становище підприємства ( КП «СЖКС» являється боржником перед бюджетом на 3 млн.грн. ). Тому керівник змушений був приймати всі можливі заходи щодо заощадження коштів, а також запобігти доведенню підприємства до банкрутства. Проведення скорочення бухгалтера І категорії в 2014 році не є поодиноким випадком. На протязі 2012-2014 років в підприємстві було проведено до семи скорочень. В лютому 2014 року, через зменшення надходження коштів з місцевого бюджету на утримання працівників благоустрою, прийнято рішення перевести дільницю благоустрою і саночистки на зменшений розмір посадових окладів ( в ході розгляду справи наказ № 36а-к від 31 січня 2014 року долучено до матеріалів справи), а в 02 лютого 2014 року за розпорядженням керівника було видано наказ № 22-О від 02 лютого 2014 року «Про відповідність нормативу штатної чисельності працівників» (в ході розгляду справи наказ № 22-о від 02 лютого 2014 року долучено до матеріалів справи), згідно якого на працівників дільниці благоустрою та саночистки було покладено збільшений обсяг виконання робіт ( розширена зона обслуговування), та надано доплату працівникам значно меншу від посадового окладу на вакантній посаді, за рахунок економії фонду заробітної плати. А також інспектору з кадрів наказано утриматись від підбору кадрів за вакантними посадами дільниці благоустрою та саночистки з метою заощадження фонду заробітної плати, до повної відміни наказу про зменшення посадових окладів цим працівникам. З 2013 року по 2015 рік на підприємстві було проведено суміщення декількох посад, а саме: юрисконсульту підприємства було вмінено виконання обовязків за посадою інспектора з кадрів згідно наказу № 567-к від 28 грудня 2012 року. Також з 01 січня 2014 року сторожам транспортної дільниці в кількості 4 штатні одиниці, вмінено виконання обовязків оператора диспетчерської служби за суміщенням. Завдяки проведенню цих заходів підприємством було заощаджено значну кількість фонду заробітної плати.

По друге: представник позивачки ОСОБА_1 стверджує що керівництво не повідомило Уповноваженого представника від колективу про вивільнення із штату бухгалтера І категорії. Відповідно до ст. 49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення про скорочення штату веде консультації з приводу скорочення. 26 вересня 2014 року ( за три місяці до скорочення яке відбулось 31 грудня 2014 року) було повідомлено уповноваженого представника про планове скорочення чисельності штату працівників відповідно до п 1.ст 40 КЗпП Украіни, а саме 1 штатну одиницю бухгалтера І категорії з 31 грудня 2014 року. Тому твердження представника позивача щодо порушення норми ст. 49-1 КЗпП України є неправдивими.

По - третє: відповідно до ч.1 ст. 49-2 КЗпП України 30 жовтня 2014 року на підставі наказу № 318 від 30.10.2014 року було попереджено не пізніше ніж за два місяці працівників ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ( попередження долучено до матеріалів справи), посада яких підпадає під скорочення про їх вивільнення з 31 грудня 2014 року, а також зазначено, що у разі наявності вільних посад запропонувати та отримати згоду на продовження працювати на нових умовах. Порушень норми ст. ч.1 ст. 49-2 КЗпП України з боку керівництва підприємства не вбачається.

Четверте: відповідно ст. 42 КЗпП України адміністрація підприємства при процедурі проведення скорочення має врахувати переважне право працівників на залишення на роботі. На підставі наказу № 119-0 від 23.12.2014 року по підприємству було створено комісію для субєктивного визначення кандидатури, яка підпадає під скорочення. Комісія винесла своє рішення колегіально, оформляючи його протоколом. З допиту свідків в ході розгляду справи вбачається, що комісія враховувала наявність вищої освіти, відсутність додаткового заробітку у працівника, виконання обовязків більш кваліфікованих працівників на час їх відсутності, відсутність догани на протязі двох років та надала перевагу залишення на роботі ОСОБА_4 Відповідно ОСОБА_1Г було звільнено у звязку із скорочення чисельності штату. Вимоги норми ст. 42 КЗпП України підприємством дотримано.

Пяте: відповідно ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення керівник має запропонувати працівнику іншу роботу за відповідною спеціальністю, якщо така є, а якщо такої немає іншу роботу, що передбачає виконання роботи нижчої кваліфікації, або яку працівник може виконувати за станом здоровя. На момент скорочення ОСОБА_1 вільних за її спеціальністю посад в штатному розкладі не було, а також посад нижчої кваліфікації, які вона могла б виконувати за станом здоровя. Згідно штатного розкладу на 2014-2015 року вбачається, що на момент скорочення згідно штатного є посади на яких працюють працівники за суміщенням, а саме: юрисконсульту підприємства було вмінено виконання обовязків за посадою інспектора з кадрів згідно наказу № 567-к від 28 грудня 2012 року. Також з 01 січня 2014 року сторожам транспортної дільниці в кількості 4 штатні одиниці, вмінено виконання обовязків оператора диспетчерської служби 3 штатні одиниці за суміщенням. Отже ці посади на момент скорочення позивачки вільними не були, і твердження представника позивача що вони є вакантними хибні. Суміщення це виконання на одному і тому ж підприємстві , в установі разом з основною роботою, обумовленою трудовим договором додаткової роботи за іншою професією (посадою) або обовязки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від основної роботи. Коментар до ст. 105 КЗпП України ( оплата праці при суміщені професій) зазначає, що правова конструкція суміщення професій (посад) виходить із того, що суміщувана посада має бути в штатному розписі але не заповнена і залишається вакантною. При відсутності вакансії встановити оплату за суміщення неможливо. Отже звідси вбачається що суміщення посад можливе лише при наявності посади в штатному розписі або якщо вона залишається вакантною. З моменту винесення наказу про суміщення посад ця посада не вважається вже вакантною, оскільки виконання обовязків за цією професією здійснює працівник за суміщенням. Скасування суміщення професій, скасування доручення додаткових обовязків розширення зони обслуговування, збільшення обсягу виконуваної роботи можливе за домовленістю сторін трудового договору, а також в порядку встановленому ч.3 ст. 32 КЗпП України - працівник був повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Інші робітничі професії, які були вакантними на момент звільнення ОСОБА_1 вимагали відповідної освіти, додаткової кваліфікації працівника, вмінь та навичок такі як : водії, слюсар-сантехніки,муляри,покрівельник, робітники благоустрою вантажні роботи, тощо.

Третя особа особа директор ОСОБА_2 підприємства « Сокальжитлокомунсервіс» ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечив та пояснив, що всі дії адміністрації підприємства є правомірними, вчинені з дотриманням вимог чинного законодавства. Зокрема, підприємством планувалося скорочення посади бухгалтера 1 категорії, щоб зекономити кошти підприємства. Ввели на підприємстві компютерну програму по веденню бухгалтерського обліку 1-с , а тому бухгалтерія підприємства після скорочення бухгалтера повністю справляється з роботою . В подальшому на підприємстві поступово будуть скорочувати ще інші посади з метою оптимізації виплати заробітної плати працівникам. Бухгалтер ОСОБА_1 хотіла і заробітну плату максимальну отримувати і використовувати робочий час на власний розсуд, тобто забирати свою внучку з дитячого садочка в робочий час. Вони звичайно йдуть на уступки працівникам в таких випадках, але це тоді коли це стосується мами і дитини, а не бабусі. На підприємстві є журнал відлучень і з нього вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово по 30-40 хвилин відлучалась з роботи і не відмічалася.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі суд приходить до висновку що в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підприємства « Сокальжитлокомунсервіс» , третя особа директор ОСОБА_2 підприємства « Сокальжитлокомунсервіс» ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення , поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за період перебування у вимушеному прогулі , моральної шкоди та витрат на правову допомогу слід відмовити з наступних підстав:

Відповідно до ст. 18 КЗпП України вбачається, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації.

Відповідно до ст. 19 КЗпП України вбачається, що контроль за виконанням колективного договору проводиться безпосередньо сторонами, які його уклали, у порядку, визначеному цим колективним договором.

Відповідно до ст. 32 КЗпП України вбачається, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 40 ч.1 п.1 КЗпП України вбачається, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст. 42 КЗпП України вбачається, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України вбачається, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України вбачається, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Відповідно до ст. 49-4 КЗпП України вбачається, що зайнятість суспільно корисною працею осіб, які припинили трудові відносини з підстав, передбачених цим Кодексом, при неможливості їх самостійного працевлаштування, забезпечується відповідно до Закону України "Про зайнятість населення".

Відповідно до ст. 105 КЗпП України вбачається, що працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов'язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника.

Розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі.

Відповідно до ст. 232 КЗпП України вбачається, що безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу;

Відповідно до ст. 233 КЗпП України вбачається, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України вбачається, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України вбачається, що працівники зобов»язані чесно і сумлінно , своєчасно точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу , додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала , що вона працює головним бухгалтером в Комунальному підприємстві « Сокальжитлокомунсервіс» і про скорочення на підприємстві знали давно. На підприємстві складне фінансове становище, скорочували робочих і їй не дуже було вигідно , щоб скорочували посаду бухгалтера, оскільки в них завжди багато роботи. Було попередження про скорочення і в жовтні був наказ по підприємству про це. ОСОБА_1Г про скорочення знала. Секретар повідомила її , що було створено комісію по скороченню посади бухгалтера.23 грудня 2014 року відбулося засідання даної комісії і попередньо було вирішено, що бухгалтерів на комісію викликати не будуть. Комісія прийняла рішення бухгалтера ОСОБА_1 скоротити, а бухгалтера ОСОБА_4 залишити на роботі. Всі члени комісії проголосували за це, а член комісії ОСОБА_8 утрималась. Перевагу віддали бухгалтеру ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1, вона працювала на різних посадах в різних органах , в тому числі і в перевіряючих. Також комісія враховувала і результати перевірки фінуправління, оскільки за наслідками перевірки було необхідно повертати багато коштів. Вона і бухгалтер ОСОБА_1 отримали догани за наслідками перевірки, оскільки допущені помилки були грубими і якби працівники не повернули кошти, то могло бути і кримінальне провадження щодо цього відносно ОСОБА_1 . Освіта в ОСОБА_1 бухгалтер, а в ОСОБА_4 спеціальність інженер економіст. ОСОБА_1 вже є на пенсії, а ОСОБА_4 не є особою пенсійного віку. Комісія нагороди не враховувала.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала , що працює на посаді заступника головного бухгалтера в Комунальному підприємстві « Сокальжитлокомунсервіс». Засідання комісії по вирішенню питання про скорочення посади бухгалтера 1 категорії було в кінці грудня 2014 року. Членами комісії були вона, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_4. Комісія обговорювала дані 2 осіб бухгалтерів 1 категорії, наявність переваг в залишення на посаді. Під час голосування комісії вона утрималась, а інші члени комісії проголосували проти ОСОБА_1 Вона утрималась від голосування, оскільки вона багато років працювала з ОСОБА_1 і на її думку остання справлялася з своєю роботою. Однак на підприємстві вводять компютерну програму по бухгалтерії, а бухгалтер ОСОБА_4 має вищу освіту , знає дану компютерну програму по бухгалтерії , і тому віддали перевагу їй. ОСОБА_4 працювала в системі, зокрема в фінвідділі. Інші посади ОСОБА_1 не пропонували. Кого притягнули до відповідальності за наслідками перевірки на підприємстві їй не відомою

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала , що вона працює на посаді начальника планового виробничого відділу в Комунальному підприємстві « Сокальжитлокомунсервіс». В кінці вересня 2014 року було повідомлено про скорочення посади бухгалтера 1 категорії . Було засідання комісії , яка вирішила кого залишити , а кого скоротити. Четверо членів комісії проголосували, щоб залишити на роботі ОСОБА_4

, а один член комісії утримався. Комісія брала до уваги дані про двох бухгалтерів, зокрема освіту, наявність підмін бухгалтером інших працівників, помилки виявлені в роботі бухгалтерів , догани враховувалися. ОСОБА_1 після акту ревізії отримала за її наслідками догану. Їй не відомо, чи ОСОБА_1 пропонували іншу роботу. Їй відомо, що була вільна одна посада інженера 1 категорії, оскільки особа перебувала в декретній відпустці. Після скорочення спочатку був страх, що бухгалтерія не справиться з об»ємом роботи , однак запровадили в бухгалтерії програму 1-с і тому напруження в роботі не виникло. ОСОБА_1 працювала з старою компютерною програмою. ОСОБА_1 ніколи нікого не підміняла, оскільки вона завжди відмовлялася заміняти когось хто йшов у відпустку тощо, оскільки говорила , що має лише свій участок роботи.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показав , що він працює на посаді головного інженера в Комунальному підприємстві « Сокальжитлокомунсервіс». Про скорочення на підприємстві йому було відомо, ще у вересні 2014 року, оскільки його повідомив уповноважений колективу. В грудні місяці був наказ про створення комісії про визначення особи, яка має бути скорочена. Комісія в складі 5 чоловік провела засідання та вирішила кого скоротити ОСОБА_1 чи ОСОБА_4 Бухгалтер ОСОБА_4 має вищу освіту, знає бухгалтерську комп»ютерну програму 1с, підміняла інших працівників, зокрема заступника головного бухгалтера, відсутність доган. Комісія брала до уваги результати перевірки підприємства фіну правлінням, оскільки бухгалтер ОСОБА_1 за допущені порушення в роботі за наслідками перевірки отримала догану. Вільних посад на підприємстві немає, оскільки йде поступове скорочення штату. На підприємстві є суміщувані посади, оскільки підприємство не може платити повну ставку деяким працівникам. Комісія не пропонувала ОСОБА_1 інші посади, оскільки це неї компетенція.

Відповідно до трудової книжки виданої 3.06.1970 року вбачається, що трудова книжка видана ОСОБА_11 та трудовий шлях позивачки.

Відповідно до наказу по КП «Сокальжитлокомунсервіс» № 277-к від 01.10.2014 року вбачається, що було скорочено графік роботи ОСОБА_1 а саме: початок робочого дня з 08.30 год., перерва на обід 13.00-14.00 год., кінець робочого дня -17.00 год.

З оглянутого в судовому засіданні наказу по КП «Сокальжитлокомунсервіс» № 318-к від 30.10.2014 року вбачається, що з 31.12.2014 року скорочено посаду бухгалтера 1 категорії одна штатна одиниця.

З оглянутого в судовому засіданні наказу по КП «Сокальжитлокомунсервіс» № 395-к від 30.10.2014 року вбачається, що бухгалтера 1 категорії ОСОБА_1 звільнено з роботи у звязку з скороченням штату.

Відповідно до диплому від 15.03.2008 року за багаторічну працю і вагомий внесок в розвиток житлово комунального господарства Львівщини вбачається, що присвоєне почесне звання «Ветеран житлового комунального господарства Львівщини» ОСОБА_1.

Відповідно до грамот виданих ОСОБА_1 2010, 2011, 2012, 2013, 2014 роках вбачається, що остання нагороджена грамотами за багаторічну сумлінну працю, високий професіоналізм.

Відповідно до довідки КП «Сокальжитлокомунсервіс» від 21.01.2015 року № 1 вбачається, що середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 складає 2753 грн. 57 коп.

Відповідно до розпорядження міського голови м.Сокаля №51 від 10.05.2012 року вбачається, що ОСОБА_3 призначено на посаду директора КП «Сокальжитлокомунсервіс».

Відповідно до штатних розписів адміністративного та виробничого персоналу ОСОБА_2 підприємства « Сокальжитлокомунсервіс» на 2014 та 2015 роки вбачається відповідні штатні розписи підприємства.

Відповідно до звітів про фінансові результати діяльності ОСОБА_2 підприємства « Сокальжитлокомунсервіс» за 2011, 2012,2013, 2014 та 2015 роки вбачаються фінансові результати діяльності підприємства.

Відповідно до листа директора КП»Сокальжитлокомунсервіс» від 26.09.2014 року № 337/01-11 вбачається, що

Відповідно до посадової інструкції бухгалтера 1 категорії КП»Сокальжитлокомунсервіс» (по зарплаті) ОСОБА_1 вбачаються її по посадові обов»язки .

Відповідно до посадової інструкції бухгалтера 1 категорії КП»Сокальжитлокомунсервіс» (по матеріалах) ОСОБА_4 вбачаються її по посадові обов»язки .

Відповідно до наказу ОСОБА_2 підприємства « Сокальжитлокомунсервіс» від 05.10 2013 року № 102-о вбачається, що бухгалтеру 1 категорії ОСОБА_1 оголошено догану.

Відповідно до листа начальника ОСОБА_2 підприємства « Сокальжитлокомунсервіс» від 26.09. 2014 року № 337/01-11 вбачається, що уповноваженого представника від трудового колективу КП попередили про скорочення посади бухгалтера 1 категорії з 31 грудня 2014 року.

Відповідно до попередження по Комунальному підприємстві « Сокальжитлокомунсервіс» від 30.10.2014 року вбачається, що ОСОБА_4 попередили про зміну істотних умов праці з 31.12.2014 року

Відповідно до попередження по Комунальному підприємстві « Сокальжитлокомунсервіс» від 30.10.2014 року вбачається, що ОСОБА_1 попередили про зміну істотних умов праці з 31.12.2014 року

Відповідно до наказу № 119-о від 23.12.2014 року по Комунальному підприємстві « Сокальжитлокомунсервіс» вбачається, що створено на підприємстві комісію для визначення переважного права на залишенні на роботі працівника з найнижчим рівнем кваліфікації (бухгалтер 1 категорії) , що підпадає під скорочення згідно наказу № 318-к від 30.10.2014 року.

Відповідно до протоколу комісії по визначенню переважного права на залишенні на роботі згідно наказу № 119-о від 23.12.2014 року вбачається, що комісія вирішила, що найбільш вищоб кваліфікацією , підтвердженою записами в трудовій книжці , наявністю вищої освіти, наявністю курсів роботи на компютері, безвідмовним виконанням іншої роботи не передбаченої посадовою інструкцією, заміщення посад вищої категорії , а також бажанням навчатися нововведень на підприємстві володіє бухгалтер 1 категорії ОСОБА_4 Проголосували 4 членів комісії за, а один член комісії утримався.

Відповідно до акту Червоноградської об»єднаної державної фінансової інспекції від 19.09.2013 року № 22-38/10 вбачається, що була проведена ревізія фінансово-господарської діяльності ОСОБА_2 підприємства « Сокальжитлокомунсервіс» та виявлено ряд порушень законодавства, зокрема і відбиралися пояснення в бухгалтера ОСОБА_1 з приводу допущених порушень.

Відповідно до листа Сокальського районного центу зайнятості від 29.01.2015 року № 151/05 вбачається, що ОСОБА_2 підприємством « Сокальжитлокомунсервіс» не повідомлявся центр зайнятості про заплановане масове вивільнення працівників упродовж 2014 року.

Відповідно до листа КП «Сокальжитлокомунсервіс» від 30.01.2015 року № 62 вбачаються дані щодо стажу роботи за спеціальністю та на підприємстві бухгалтерів ОСОБА_4 та ОСОБА_1

Відповідно до диплому серія НТ-1 від 041729 вбачається, що ОСОБА_1 в 1989 році закінчила Львівський житлово-комунальний технікум по спеціальності бухгалтерський облік.

Відповідно до диплому серія ИВ № 857889 вбачається, що ОСОБА_4 закінчила Білгородський технологічний інститут будівельних матеріалів в 1985 році по спеціальності економіка та організація промислових будівельних товарів.

Відповідно до диплому серія Я № 620590 вбачається, що ОСОБА_12 закінчила Орджонікідзівський фінансовий технікум Міністерства фінансів РСФСР в 1978 році по спеціальності державний бюджет.

Відповідно до довідки ОСОБА_2 підприємства « Сокальжитлокомунсервіс» № 678 від 24.03.2015 року вбачається, що подано кількість працівників по штату та фактичну чисельність працівників станом на 2015 рік.

Відповідно до довідки Сокальської центральної районної лікарні від 08.04.2015 р. № 804/01-3 вбачається, що ОСОБА_1Г звернулася в лікарню до лікаря-кардіолого 31.12.2014 року з погіршення стану здоров»я. згодом зверталася повторно до лікаря 12.01. 2015 р., 27.01.2015 року та 04.02.2015 року.

Заслухавши пояснення сторін та після дослідження письмових доказів по справі, судом в судовому засіданні не виявлено порушень законодавства про працю при винесенні директором ОСОБА_2 підприємства « Сокальжитлокомунсервіс» оскаржуваного наказу про звільнення позивачки ОСОБА_1 з посади, доводи позивачки не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому в позові слід відмовити в зв»язку із безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України та ст.ст. 18, 19, 32, 40 ч.1, 42, 44, 49-2, 49-4, 105, 232, 233 , 237-1 Кодексу законів про працю України, ст.48 Закону України «Про зайнятість населення», суд,-

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підприємства « Сокальжитлокомунсервіс» , третя особа директор ОСОБА_2 підприємства « Сокальжитлокомунсервіс» ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення , поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за період перебування у вимушеному прогулі , моральної шкоди та витрат на правову допомогу відмовити .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Львівської області через Сокальський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий: О. А. Веремчук