АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30042015 м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Литвинюк І.М., Міцнея В.Ф.

секретар: Лук»янишина М.В.

за участю: ОСОБА_1, представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Сокирянський районний сектор Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах та за довіреністю якого діє ОСОБА_2, на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 23 березня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа Сокирянський районний сектор Управління Державної міграційної служби України в Чернівецькій області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Посилався на те, що він є власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

На даний час у вказаному будинку зареєстровані: він, його колишня дружина - відповідачка ОСОБА_3 та їх малолітня донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 25.11.2013 року було розірвано шлюб між ним та відповідачкою.

З серпня 2012 року відповідачка ОСОБА_3 за місцем своєї реєстрації не проживає, а проживає в будинку свого батька за адресою: АДРЕСА_2.

05.12.2014 року він звернувся в Сокирянський районний сектор Управління ДМС України в Чернівецькій області із заявою про зняття відповідачки із реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, але 17.12.2014 року йому було відмовлено у цьому та роз'яснено про можливість вирішення даного питання в судовому порядку.

Відповідачка ОСОБА_3, забравши свої речі із будинку, в добровільному порядку знятись з реєстрації в ньому відмовляється. Проте, її реєстрація створює йому, як власнику житлового будинку, незручності у соціальній та побутовій сфері. Крім цього, він як власник житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами не може в повному обсязі володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому на праві приватної власності майном.

Просив визнати відповідачку ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1, який належить йому на праві власності.

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 23 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та постановити рішення про задоволення позовних вимог. Посилався на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка ОСОБА_3 є співвласницею житлового будинку по АДРЕСА_1, має рівні з позивачем права на володіння, користування і розпорядження нерухомим майном, а тому не може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Такий висновок суду є вірним.

Як встановлено судом, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.09.2007 року по 25.11.2013 року.

Під час шлюбу, 17.10.2007 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, який діяв на підставі довіреності від імені позивача ОСОБА_1, укладено договір купівлі-продажу житлового будинку.

Як вбачається із довідки Романковецької сільської ради №3667 від 22.12.2014 року, згідно погосподарської книги 1/44 в господарстві по АДРЕСА_1 зареєстровані позивач ОСОБА_1, відповідачка ОСОБА_3 та їх малолітня донька ОСОБА_4.

Згідно зі ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Таким чином, вищенаведеним презюмується право власності сторін на спірний будинок.

Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги про те, що спірний житловий будинок є власністю лише позивача, оскільки куплений за кошти його батьків, є безпідставними та не підтверджені доказами по справі. Крім цього, в судовому засіданні апеляційної інстанції позивач пояснив, що частина коштів, яка була використана на придбання житлового будинку, була подарована сторонам на весіллі. Отже, ці кошти були спільною сумісною власністю подружжя.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах та за довіреністю якого діє ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 23 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту вступу її в законну силу.

Головуючий: підпис

Судді: підписи