Номер провадження: 22-ц/785/3550/15
Головуючий у першій інстанції Кочко В. К.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Троїцької Л.Л., Фальчука В.П.

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Новодолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Реєстраційна служба Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області, Відділ Держземагенства в Овідіопольському районі Одеської області, Овідіопольське бюро технічної інвентаризації про визнання права забудовника в порядку спадкування за законом та визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області з вищевказаним позовом, мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла її мати - ОСОБА_4 Після смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно у вигляді: незавершеного будівництвом садовий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 земельної ділянки площею 0,0603 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 Спадкоємцями першої черги є ОСОБА_2 У встановленому законом порядку вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у зв'язку з тим, що відсутній державний акт та не зареєстровано право власності на будинок.

З цих підстав представник позивача просила визнати за позивачкою у порядку спадкування за законом право забудовника щодо незавершеного будівництвом садового будинку, відсоток готовності якого становить 61 відсоток та визнати право власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернулася до апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 до Новодолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, про визнання права забудовника в порядку спадкування за законом та визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги щодо визнання за позивачкою у порядку спадкування за законом право забудовника щодо незавершеного будівництвом садового будинку, відсоток готовності якого становить 61 відсоток не підлягають задоволенню, оскільки не передбачено законодавством визнання права забудовника у порядку спадкування та представником позивача не наведено норму закону, яка передбачає таку можливість. Право на земельну ділянку, яке переходить до спадкоємців від спадкодавця, повинно бути підтверджено державним актом на право власності на землю, але державний акт на ім'я померлої відсутний.

Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що:

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_4 (а. с. 4). Спадкоємицею за законом першої черги є дочка померлої - ОСОБА_2 (а. с. 5, 81). Спадкоємицею за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 є внучка померлої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 92-93)

Обидві спадкоємиці у встановленому законом порядку своєчасно звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини (а. с. 62, 68).

Спору між спадкоємцями щодо спадкового майна немає.

Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шевиріною А.О. на ім`я ОСОБА_5 видано свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом від 17.12.2013 року на квартиру АДРЕСА_2 (а. с. 126).

Також тим же нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 на грошові кошти нарахованими відповідними відсотками та нарахованими компенсаційними виплатами, що знаходяться в ПАТ "ПРИВАТБАНК" в гривні та у доларах США (а. с. 134).

Разом з тим листами нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Шевиріної А.О. від 25.03.2014 року спадкомцю ОСОБА_2 повідомлено про необхідність звернення до суду з питання визнання права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно у вигляді: незавершеного будівництвом садовий будинок станом готовності 61%, що розташований за адресою: АДРЕСА_3, яке належало померлій на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Куркан Н.Ф. 30.07.2002 року; земельної ділянки площею 0,0603 га, що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Новодолинська сільська рада, садівничий кооператив "Весна", АДРЕСА_3 яка належала померлій на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Куркан Н.Ф. 30.07.2002 року. При цьому нотаріус у вказаних листах зазначила про неможливість видачі на вказане майно свідоцтва про право на спадщину з посиланням на те, що придбаний спадкодавцем ОСОБА_4 незавершений будівництвом будинок відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Овідіпольського районного нотаріального округу 30.07.2002 року (а. с. 9), не був зареєстрований в Овідіопольскому РБТІ відповідно до вимог ст. 227 ЦК УРСР 1963 року. Право власності на вказаний незавершений будівництвом будинок, що входить до спадкової м аси, рахується за даними Овідіопольского РБТІ зареєстрованим за колишнім власником ОСОБА_8 Крім того, право власності на земельну ділянку придбану за договором купівлі-продажу від 30.07.2002 року (а. с. 10), ОСОБА_4 за собою не зареєструвала, державний акт про право власності на своє ім`я не одержала. Вказана земельна ділянка зареєстрована на попередньою власницею ОСОБА_8 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 002713 (а. с. 142, 149).

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Державна реєстрація права власності зокрема на будівлі, в яких розташовані приміщення, призначені для перебування людини (літні будинки), в тому числі при незавершеному будівництві, на час набуття спадкодавцем права власності згідно із договором купівлі-продажу від 30.07.2002 року регулювалася Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами), яке передбачало державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, в тому числі і незавершене будівництвом, проте виникнення права власності на нерухомість не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Як вже зазначалося, позивач прийняла спадщину шляхом звернення до нотаріуса із відповідною заявою.

Проте нотаріусом вказано про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю державної реєстрації на придбаний літній будинок готовністю 61% (незавершене будівництво) та придбану земельну ділянку.

Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 встановлено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки входять до складу спадщини. Законодавством передбачено порядок прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно-будівельного контролю за місцем їх розташування, який не може підмінятися судовим рішенням.

Визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок відповідно до чинного законодавства України неможливе.

Отже належним способом захисту прав спадкоємця в такому випадку є визнання за ним майнових прав забудовника, як таких, що входять до складу спадщини, з правом здачі недобудованого літнього будинку в експлуатацію та отримання на своє ім'я документів, що посвідчують право власності.

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_2 вбачається, що однією із вимог, з якими та звернулася до суду є визнання в порядку спадкування за законом право забудовника щодо незавершеного будівництвом садового будинку, відсоток готовності якого становить 61 відсоток за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Новодолинська сільська рада, садівничий кооператив "Весна", АДРЕСА_3.

Згідно зі ст. 119 ЦПК України підставами позову, які відповідно до ст. ст. 31, 215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

При таких обставинах у суду першої інстанції не було підстав для відмови у заявлених ОСОБА_2 зазначених вимогах з посиланням, що не передбачено законодавством визнання права забудовника у порядку спадкування та представником позивача не наведено норму закону, яка передбачає таку можливість.

Тому рішення суду в цій частині не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вимог про визнання за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом право забудовника щодо незавершеного будівництвом садового будинку, відсоток готовності якого становить 61 відсоток за адресою: АДРЕСА_3

Крім того, судова колегія не може погодитися з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_2 про права власності в порядку спадкування на земельну ділянку за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Новодолинська сільська рада, садівничий кооператив "Весна", АДРЕСА_3, придбану спадкодавцем ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 30.07.2002 року.

Відповідно до ч.1 ст. 120 ЗК України 2002 року, в редакції, що діяла на час придбання спадкодавцем незавершеного будівництва при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Відповідно до ст. 125 ЗК України 2002 року право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується зокрема цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою.

Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавцем земельна ділянка площею 0,0603 га. придбана за окремим договором купівлі-продажу від 30.07.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Куркан Н.Ф. При цьому з договору вбачається, що придбана земельна ділянка є приватизованою і належала продавцю ОСОБА_8 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 002713, виданого на підстав рішення III сесії XXIII скликання Сухоліманської сільської ради Овідіополського району Одеської області 18.08.1998 року.

При таких обставинах рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом не ґрунтується на законі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вимог.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення заявлених вимог.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова колегія -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 лютого 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом право забудовника щодо незавершеного будівництвом садового будинку, відсоток готовності якого становить 61 відсоток за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Новодолинська сільська рада, садівничий кооператив "Весна", АДРЕСА_3.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку площею 0,0603 га. за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Новодолинська сільська рада, садівничий кооператив "Весна", АДРЕСА_3

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.Л. Троїцька

В.П. Фальчук