РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

судді Андреєва В. В.,

при секретарі Петровій С.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дзержинська цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгородський комбінат комунального господарства» до ОСОБА_1 про виселення з житлового приміщення без надання іншого жилого приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

28.01.2015 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому ставить питання про виселення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 з житлового приміщення за адресою АДРЕСА_2, без надання іншого жилого приміщення.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що квартира за адресою АДРЕСА_2, є власністю територіальної громади с. Новгородська і знаходиться на балансі TOB «НККГ». Раніше в даному житловому приміщені проживав ОСОБА_1 При проведенні перевірки даної квартири комісією було встановлено, що відповідач з 2008 року у квартирі за вказаною адресою не проживає, квартира знаходиться у занедбаному стані.

04 лютого 2014 року Дзержинський міський суд визнав ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

З метою розподілу квартири особам, які потребують поліпшення житлових умов, позивач просив суд виселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 з житлового приміщення за адресою АДРЕСА_2, без надання іншого жилого приміщення.

Представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про розгляд справи був належним чином повідомлений.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 71, ст. 72 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Особа визнається такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.

Рішенням від 04 лютого 2014 року Дзержинський міський суд визнав ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням (а.с. 12).

Із змісту даного рішення суду вбачається, що відповідач по справі був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2. Підставами визнання відповідача особою, що втратила право на користування житловим приміщенням було те, що він тривалий час не проживав за вказаною адресою, квартира за призначенням не використовується, стоїть закрита, ніхто в ній не проживає.

В ст.47 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ч. 1 ст. 116 ЖК Української РСР якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення.

В той же час, посилаючись на зазначені вище обставини як на підставу виселення відповідача із спірної квартири, позивач не надав суду будь - яких доказів дійсного його проживання в цій квартирі, порушення ним правил співжиття, систематичного руйнування чи псування жилого приміщення, наявності заходів попередження, що застосовувалися компетентними органами або самовільного вселення відповідача після прийняття судом рішення визнання його таким, що втратив право на користування житлом та зняття його з реєстраційного обліку.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи з цього, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про виселення ОСОБА_1 з квартири без надання іншого жилого приміщення заявлені позивачем необґрунтовано. За таких підстав такі вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212 ЦПК України, ст. 116 ЖК Української РСР, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Новгородський комбінат комунального господарства» до ОСОБА_1 про виселення з житлового приміщення без надання іншого жилого приміщення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: