АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц /796/ 276/2015р. Головуючий у І інстанції Юзькова О.Л.
Доповідач Котула Л.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - судді Котули Л.Г.

Суддів: Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

За участю секретаря Круглика В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення понесених витрат на утримання квартири ,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення понесених витрат на утримання об'єкта нерухомості .

При цьому посилався на те , що сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .

За рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ позивачу належить 1/40 частина зазначеної квартири , а відповідачу - 39/40 цієї квартири.

Позивач приймає участь в обов'язкових витратах на утримання квартири і його доля в цих витратах складає більше, ніж 95 % , а відповідач несе витрати на утримання квартири менше 5% , що не відповідає її частці у власності .

Посилаючись на зазначенні обставини , позивач з урахуванням уточнених вимог просив стягнути з відповідача на користь позивача сплачені ним витрати по утриманню квартири в сумі 12 900,83 грн. та вирішити питання судових витрат( а.с. 144).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року в задоволені позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки судом порушені вимоги матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду у судове засідання не з'явився і причини неявки суду не повідомив , а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу у його відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги , вказуючи на те, що відповідач не уповноважувала позивача на оплату житлово-комунальних послуг, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги , колегія суддів дійшла висновку , що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи у задоволені позову , суд виходив з того , що відповідач не уповноважувала позивача на оплату житлово-комунальних послуг і доказів в підтвердження підстав , передбачених ч.1 ст. 1158 ЦК України для вчинення зазначених дій позивач суду не надав , а тому суд вважав , що вимоги позивача є необґрунтованими.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна, оскільки суд дійшов їх з порушенням вимог матеріального права , а тому дійшов помилкового висновку.

Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю

Положенням ст. 360 ЦК України передбачено , що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Виходячи з наведеного, кожний співвласник відповідно до розміру своєї частки мусить брати участь у витратах на управління , утримання та збереження спільного майна , а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями.

Якщо один із співвласників відмовився брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно й вимагати від цього співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, відшкодування понесених витрат у судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28 серпня 2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.( а.с. 33)

Рішенням Вищого спеціалізованого суду м. Києва від 25 грудня 2013 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 грудня 2012 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2013 року змінено і викладено резолютивну частину рішення в наступній редакції .

Поділено спільне майно ОСОБА_2. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/40 частини квартири АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 39/40 частини квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 грудня 2012 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2013 року залишено без змін.( а.с. 18-20).

Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення витрат на утримання квартири і в уточненій заяві просив стягнути з неї за період з 01.11.2007 року по 23.05. 2013 року різницю між фактично сплаченими сторонами сумами витрат відповідно до пропорції 50%/50% , а саме : з відповідача 10 009,39 грн.( а.с. 143,144).

А з часу набуття чинності ухвали Апеляційного суду м. Києва у справі про поділ майна подружжя , тобто з 24.05.2013 року по 04.04. 2014 року стягнути з відповідача на його користь 2 891,44 грн. та судові витрати в сумі 284 грн. 20 коп.

У судовому засіданні представник відповідача просила застосувати позовну давність.

За змістом ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі , зробленою до винесення ним рішення.

З матеріалів справи вбачається , що позивач звернувся з позовом 04 квітня 2014 року , а тому виходячи з положень ст. 257 ЦК України та ч.3 ст. 267 ЦК України вимоги позивача можуть бути задоволені в межах строку позовної давності , тобто з 04 квітня 2011 року.

Сторони перебували у шлюбі до 28 серпня 2012 року .

Позивач в уточненій позовній заяві від 23 жовтня 2014 року просив витрати по оплаті за житлово-комунальні послуги по 23.05.2013 року покласти на сторін в рівних частках.

З пояснень позивача та представника відповідача випливає, що відповідач не проживала в квартирі , а тому вона не повинна оплачувати за холодне водопостачання та водовідведення і гаряче водопостачання та водовідведення, тобто за послуги , які вона не отримувала.

В уточненій заяві позивач просив не стягувати з відповідач витрати за послуги телебачення , конс'єржа та ЗПП, а тому з урахуванням зазначеної обставини витрати на житлово-комунальні послуги з квітня 2011 року по 01 лютого 2014 року підлягають зменшенню на 125,94 коп.

При вирішенні питання про відшкодування понесених позивачем витрат за житлово-комунальні послуги , колегія суддів бере до уваги розрахунок нарахування житлово-комунальних послуг за квітень 2011 - березень 2014 року , оскільки дані цього розрахунку співпадають з наявними розрахунками на сплату житлово-комунальних послуг, а також даних розрахунків про оплату позивачем житлово-комунальних послуг.

Виходячи з наведеного, з квітня 2011 року по 23 травня 2013 року сторони повинні оплачувати житлово-комунальні послуги в рівних частках, тобто по 5194,92 грн. ( 10442,74 грн. - ЗПП 52,91 грн = 10 389,83 :2 ).

Крім того, позивач за вказаний період повинен сплачувати зазначену суму з урахуванням ЗПП, яке становить 52,91 грн., а всього 5247,83 грн.

А з червня 2013 року по 01.02.2014 року витрати за житлово - комунальні послуги становлять 3551,07 грн. і відповідно до встановлених рішенням суду часток: позивач 1/40 частину цих витрат, що складає 125,33 грн. з врахуванням ЗПП, а відповідач - 39/40 частин - 3 425,73 грн.

Таким чином , позивач з 04 квітня 2011 року по 01 лютого 2014 року повинен сплатити за житло-комунальні послуги 5373,16 ( 125,33 + 5247,83)грн., а відповідач - 8 620,65 (5194,92 +3425,73) грн.

Згідно наданих рахунків на сплату комунальних послуг з квітня 2011 року по 01.02.2014 року позивач сплатив - 11 697,28 грн. ( а.с. 48,50,52, 54, 55, 56, 57, 58, 60, 63), а відповідач - 900 грн.( 6 квитанцій по 150 ,00 грн. від 03 липня 2012 року) ( а.с.124-126).

Встановлюючи розмір витрати , які понесені позивачем на оплату житлово-комунальних послуг , колегія суддів виходила з того , що позивач 09 вересня 2011 року оплатив заборгованість в сумі 3040, 59 грн. , із яких: 206,39 коп. це плата за житлово-комунальні послуги за серпень 2011 року. Із квітня 2011 року по 01 вересня 2011 року заборгованість за житлово-комунальні послуги становила - 1054,16 грн., а тому колегія суддів саме цю суму врахувала як сплату позивачем за житлово-комунальні послуги з квітня по 01 вересня 2011 року, а не 3040,59 грн.( а.с. 63).

15 серпня 2012 року позивач сплатив борг , який на 01.08.2012 року становить 3 159,21 грн. та 1174,78 грн. за 48 куб.м холодної та 50 куб.м гарячої води та ЗПП - 3,75 грн., а тому колегія суддів враховує лише сплачену заборгованість в сумі 3 159,21 грн.(а.с.59).

18 листопада 2011 року позивачем сплачено 519,66 грн. і у акті звіряння розрахунків з ОСОБА_2 вказано , що у зазначену суму включено оплату за холодну воду та гарячу воду, що також підтверджується розрахунком на оплату комунальних послуг.

Зі змісту цього розрахунку видно , що витрати на оплату холодної та гарячої води становлять 119,79 грн. та інші платежі , а витрати на утримання будинку та прибудинкової території і опалення становлять 306, 97 грн., оскільки на відповідача лише в цих межах може бути покладений обов'язок по відшкодуванні витрат по оплаті житлово-комунальних послуг ( а.с. 59).

У розрахунку ТОВ " Явір-Житлобуд-2" вказано , що за надані послуги ОСОБА_2 у вересні 2011 року сплачено 3040,59 грн. і у листопаді 519,66 грн., але позивач надав суду розрахунок на сплату комунальних послуг , згідно якого ці суми сплачені позивачем. ( а.с.59, 63).

Квитанції про сплату за житлово-комунальні послуги за лютий , березень , квітень 2014 року позивачем не надано і такі дані відсутні у розрахунку позивача від 29 вересня 2014 року, а тому підстави до задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат по оплаті житлово-комунальних послуг за вказаний період відсутні (а.с. 147).

Виходячи з наведеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 7 720,66 грн. .

Вимоги позивача про відшкодування витрат з урахуванням індексу інфляції не підлягають задоволенню, оскільки позивач є співвласником квартири зобов'язаний був нести витрати по її утриманню і оплачуючи житлово-комунальні послуги не пред'являв до відповідача вимоги про відшкодування цих витрат, а відтак відсутні підстави до задоволення в цій частині вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З огляду на те , що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 243,60 грн.

Керуючись ст. 303,304,307,309,316 ЦПК України , колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 , яка мешкає в АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 1 292( одна тисяча двісті дев'яносто дві ) грн. 74 коп. та судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: