Справа № 496/339/15-ц
Провадження № 2/496/489/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року

Біляївський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Буран В.М.

секретар - Рогачко О.С.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, та стягнення судових витрат, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, яка розташована за адресою: Одеська область Біляївський район селище Набережне ділянка №73 СК «Гідропорт», укладений 18.09.2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь суму судових витрат.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що з березня 2006 року він з ОСОБА_2 проживали однією сім'єю, вели спільне господарство та мали спільний побут, проживаючи разом за адресою: АДРЕСА_1, в квартирі матері позивача - ОСОБА_4. 17.09.2008р. між ним та ОСОБА_2 був укладений шлюб. Сімейне життя не склалось вже більше року сторони проживають окремо один від одного. При вирішенні питання про поділ майна йому стало відомо що земельна ділянка яка розташована за адресою АДРЕСА_2 належить його дружині на підставі договору дарування. Весь час проживання з дружиною він був впевнений, що зазначена земельна ділянка була придбана на підставі договору купівлі - продажу, оскільки він фактично купив земельну ділянку у ОСОБА_3 що підтверджується розпискою від 17.09.2006року, згідно якої ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 кошти за земельну ділянку у сумі 25250 грн., що було еквівалентно 5000 доларів США, та домовився з ОСОБА_3 що 18.09.2006 року ОСОБА_3 зустрінеться з його дружиною у нотаріуса для посвідчення договору купівлі-продажу, оскільки при здійсненні даного правочину він особисто присутнім не міг.

18.09.2006 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено не договір купівлі-продажу земельної ділянки, а договір дарування.

На підставі вищезазначеного, позивач був змушений звернутись до суду з вищевказаним позовом.

Представник позивача в судове засідання з'явився, на позовних вимогах наполягав.

Відповідачка та її представник до судового засідання з'явились, позовні вимоги позивача не визнали та просили у позові відмовити, та надали до суду заперечення.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засідання яке було 17.03.2015 року пояснив що позовні вимоги позивача визнає повністю.

Вислухавши сторони, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 17.09.2008 року другим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №409 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб що підтверджується свідоцтвом про одруження НОМЕР_1 (а.с.10).

18.09.2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, було укладено договір дарування земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 СК «Гідропорт» (а.с.59).

Згідно розписці про отримання грошових коштів від 17.09.2006 року ОСОБА_3 отримав грошові кошти за продаж земельної ділянки від ОСОБА_1 (а.с.11).

Відповідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього Кодексу, якою встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести і надати суду докази в чому недійсність договору, який вона оспорює.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Так, відповідно до частини 1 стаття 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи 18.09.2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, було укладено договір дарування земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 СК «Гідропорт».

Позивач і його представник не надали належних та допустимих доказів про те, щоб визнати договір дарування земельної ділянки недійсним.

Суд не приймає до уваги, визнання ОСОБА_3 позовних вимог, оскільки це суперечить обставинам справи та порушує права інших осіб.

Суд дійшов висновку, що відповідач по справі - ОСОБА_5, порушив домовленість яка існувала між ним та ОСОБА_1 - позивачем по справі, але ця обставина не визнається судом такою що вказує на недійсність договору дарування.

Суд також вважає не доведеним, що спірний договір дарування укладався в період фактичного проживання однією сім'єю. Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6, та ОСОБА_7, пояснили, що ОСОБА_2 в зазначений позивачем період мешкала в с. Котовка, відносини які були у відповідачки з позивачем не носили ознак, фактичних шлюбних відносин.

Позивачем не доведено що вони з відповідачкою вели спільне господарство, разом мешкали, мали спільний бюджет.

Крім іншого, слід зазначити, що розписка яка була надана ОСОБА_3, позивачу, про отримання коштів з зазначенням що вони отримані за продаж земельної ділянки, за своєю правовою природою та змістом ні є документом відповідно до якого у ОСОБА_3 виник обов'язок продати земельну ділянку, оскільки зазначена розписка укладена з порушенням вимог до нотаріальної форми укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна відповідно до закону та його змісту щодо обов'язкових умов.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 215, 202, 236, ЦК України , ст.ст. 10, 60, 208, 209 , 212-215, 223 ЦПК України, Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" суд,-

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, та стягнення судових витрат - відмовити повністю.

На рішення суду може бути подано Апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області Буран В.М.