Справа № 155/1789/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Шмідт С.А.
Провадження № 22-ц/773/545/15 Категорія: 39 Доповідач: Мудренко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Мудренко Л. І.,

суддів - Русинчука М. М., Матвійчук Л. В.,

при секретарі - Кирилюку О. О,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватний нотаріус Горохівського районного нотаріального округу Волинської області Волошин Сергій Анатолійович, про визнання заповіту недійсним за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 16 лютого 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватний нотаріус Горохівського районного нотаріального округу Волинської області Волошин С. А. про визнання заповіту недійсним.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_7, який з 2006 року по день смерті хворів на онкологічне захворювання у зв'язку з чим перебував на обліку у Волинському обласному онкологічному диспансері, неодноразово проходив лікування в Національному інституті раку. Всі курси лікування супроводжувалися сеансами хіміотерапії та прийняттям знеболюючих лікарських препаратів, що позначилося на психічному стані батька. У зв'язку з різким загостренням хвороби 11 травня 2011 року ОСОБА_7 був доставлений до Горохівської центральної районної лікарні, де перебував до дня своєї смерті. Лікування результатів не давало, хвороба прогресувала, в результаті чого поведінка батька стала неадекватною. За її проханням лікар-онколог призначив батькові знеболюючі наркотичні засоби, першу ін'єкцію яких він отримав о 6 годині ранку 20 травня 2011 року. За життя ОСОБА_7 був керівником фермерського господарства "З відокремленою садибою - Ніка". У 2008 році на території господарства з'явилася відповідач ОСОБА_3, яка на думку позивача, мала намір скористатися важким станом здоров'я її батька та привласнити майно останнього. При оформленні спадщини виявила, що її батько склав заповіт, в якому серед спадкоємців вказано і ОСОБА_3 Вищевказаний заповіт був складений о 10 годині 55 хвилин 20 травня 2011 року та посвідчений приватним нотаріусом Горохівського районного нотаріального округу Волинської області Волошиним С. А. Позивач ставить під сумнів законність цього заповіту, оскільки спадкодавцю в цей день почали колоти наркотичні засоби, а тому, на думку позивача, він фактично не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У зв'язку з вищевикладеним позивач просить визнати складений ОСОБА_7 заповіт недійсним.

Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 16 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Покликаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання особи, які беруть участь у справі, не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити та залишити рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК Ураїни правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Судом першої інстанції із наявних у матеріалах справи письмових доказів встановлено, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 15). Після його смерті відкрилася спадщина. При житті ОСОБА_7 заповів усе своє майно в рівних частинах ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_3, що вбачається із заповіту, посвідченого 20 травня 2011 року приватним нотаріусом Горохівського районного нотаріального округу Волинської області Волошиним С. А. (а.с. 14).

Позивач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_4 є дітьми спадкодавця ОСОБА_7 (а.с. 8).

Випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 2101/416, виданої Горохівською центральною районною лікарнею Волинської області (а.с. 16) підтверджується, що ОСОБА_7 хворів на рак сечового міхура IV ст. з метастазами в печінку ДН ІІ, виражений больовий синдром. З 20 травня 2011 року ОСОБА_7 почав отримувати наркотичні знеболюючі кожні 6 годин (06.00-12.00-18.00-00.00).

Разом з тим, доводи позивача що ОСОБА_7, будучи в тяжкому фізичному та психічному стані, при складанні заповіту фактично не міг усвідомлювати своїх дій та керувати ними через сильні болі та приймання наркотичних знеболюючих препаратів спростовуються висновком судово-психіатричної експертизи від 24 грудня 2014 року № 361 (а.с. 116-119), з якого вбачається, що у ОСОБА_7 на час складання заповіту 20 травня 2011 року виявлялися ознаки психічної патології (вираженої астенії) внаслідок інтоксикаційного синдрому та емоційної реакції на больовий синдром викликаного онкологічним захворюванням. Однак, в наданих матеріалах відсутні дані про суттєву вираженість розладів зі сторони психіки, тому ОСОБА_7 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними 20 травня 2011 року при складанні заповіту.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач не навела беззаперечних доказів щодо наявності підстав для визнання заповіту недійсним.

Наведені в апеляційній скарзі доводи щодо оцінки судом акту судово-психіатричного експерта та пояснень позивача ОСОБА_2 не спростовують висновків суду, вони були предметом розгляду в суді першої інстанції і їм дана правильна правова оцінка. Треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на виклики в судове засідання не з'являлися і жодних пояснень про відомі їм обставини справи не давали, а відтак суд був позбавлений можливості дати їм відповідну оцінку.

Отже, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Горохівського районного суду Волинської області від 16 лютого 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: