АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9920/15 Справа № 199/1657/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Колодяжна Н.Є.
Категорія 43
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Колодяжної Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Лисичної Н.М.

при секретарі Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу - про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2015 року, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає рішення законним, таким, що повинне бути залишене без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ухваленим по іншій справі рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська було задоволено позов ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, зокрема, стягнуто з ОСОБА_3 303364 грн.

З метою забезпечення вказаного позову ухвалою зазначеного суду від 14 квітня 2010 року була накладена заборона на відчуження нерухомого майна, належного на праві власності відповідачам, у тому числі, відповідачці ОСОБА_3, а саме, квартири АДРЕСА_1Правда» в м. Дніпропетровську.

03 липня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу, на підставі якого ОСОБА_3 здійснила відчуження вказаної квартири ОСОБА_4

Відмовляючи у позові про визнання даного договору недійсним, суд обгрунтовано не взяв до уваги посилання позивача на ті обставини, що ОСОБА_3 при укладенні правочину свідомо не повідомила про існування заборони на відчуження належного їй нерухомого майна, а нотаріус при посвідченні правочину не перевірила наявність заборони в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», куди судом направлялась ухвала про заборону від 14 квітня 2010 р.,- оскільки встановив, що при посвідченні даного правочину нотаріусом перевірялась і встановлена відсутність заборони відчуження або арешту майна за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Так, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 3 липня 2013 року відомості про заборону відчуження або арешт нерухомого майна у вигляді квартири АДРЕСА_1Правда» були відсутні, а діючими на той момент нормативно-правовими актами не передбачалось обов'язкове надання нотаріусу довідок Бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до частини 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьої, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст.230 ЦК одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Перевіряючи доводи та заперечення сторін по обставинам, на які посилався позивач на підставі наведених норм закону, зокрема, ст.230 ЦК (обман),суд порушень правил вказаних норм матеріального права не встановив та вважав, що не було доведено укладення 3 липня 2013 року договору купівлі-продажу квартири під впливом обману з боку відповідачкМарагулової Г.А. внаслідок замовчування нею існування обставин, які перешкоджали вчиненню правочину, оскільки Реєстрація обтяження належної ОСОБА_3 квартири у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна не була здійснена. Крім того, підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ст.230 ЦК є введення однією стороною іншої сторони правочину в оману щодо обставин, які мають істотне значення. У даному ж випадку позивач не є стороною спірного правочину, а тому підстав вважати обґрунтованими його вимоги немає.

Доводи апеляційної скарги перевірені і визнані такими, що не відповідають чинному законодавству та спростовуються наявними у справі доказами.

Та обставина, що ОСОБА_3 була обізнана про наявність ухвали про накладення заборони на її майно, з огляду на те, що дана ухвала не була виконана у встановленому законом порядку та сам позивач не прослідкував упродовж тривалого часу до укладення угоди про її належне виконання,- не може давати підстави для визнання угоди недійсною.

Посилання у скарзі на внесення нотаріусом відомостей до Реєстру про реєстрацію права власності відповідачки не може прийматись до уваги, оскільки доведено, що нотаріусом перевірялась і встановлена відсутність заборони відчуження або арешту майна (а.с. 39)

В в*язку з наведеним рішення повинне бути залишеним без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту проголошення, може бути оскаржена у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Колодяжна

Судді: О.П. Бараннік

ОСОБА_5