Справа № 571/80/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне рішення/

12 травня 2015 року. смт. Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області в складі: головуючої судді Денисюк М.В., з участю секретаря судового засідання Янковської Г.І.,представника позивача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Рокитне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживача, визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ТзОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживача, визнання договору недійсним та стягнення коштів. Вимоги обгрунтовує тим, що в мережі інтернет довідався про можливість придбання трактора загальною вартістю 227250 гривень на вигідних умовах, без сплати процентів при внесенні авансу в невеликому розмірі від ціни транспортного засобу.

30 грудня 2014 року представник відповідача ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» в м. Полтава пояснила, що при сплаті авансу в розмірі 26200 гривень 50 копійок на протязі 7 днів зможе отримати трактор Dongfeng 244. Аванс був сплачений і після цього було укладено договір фінансового лізингу № 00674, але в договорі був зазначений трактор Chery RK 504 cab, на що представник відповідача пояснила, що це стандартна форма договору, але потім за заявою, буде проведена заміна моделі трактора на фактично обрану. Така заява була написана і порадили на наступний день зателефонувати по питанню отримання трактора. На неодноразові звернення до відповідача отримував відповідь, щоб повторно телефонував, не зазначаючи конкретного строку отримання трактора і що про надходження буде повідомлений.

Відповідачем було роз'яснено, що після сплати 10 % вартості від трактора, йому буде переданий предмет лізингу впродовж 7 днів. Однак, відповідач відмовився передавати йому трактор, посилаючись на те, що договором передбачено інші строки передачі предмета лізингу і після сплати 50 % від вартості. Крім того, після укладення договору стало відомо, що відповідач ввів його в оману стосовно вартості трактору, занизивши його ціну, оскільки вартість трактора на момент укладання договору становила 262005 грн., а не 227250 грн. зазначає, що відповідач не надав йому необхідної інформації до укладення договору, застосував нечесну підприємницьку діяльність. Також покликається, що умови договору є несправедливими, порушують принцип добросовісності, рівності прав та обов'язків сторін договору, а тому відповідно до ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» договір підлягає визнанню недійсним.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1позовні вимоги підтримав повністю, просить визнати недійсним договір фінансового лізингу № 00674 від 30 грудня 2014 року, стягнути з відповідача на користь позивача сплачені кошти в сумі 26200 гривень 50 копійок та покласти судові витрати на відповідача.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надійшло, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, а тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 грудня 2014 року між сторонами у справі було укладено договір фінансового лізингу № 00674 з додатками № 1, 2. Відповідно до п.1.3 договору лізингодавець взяв на себе зобов'язання придбати у власність предмет лізингу - трактор Chery RK 504 cab,та передати його лізингоодержувачу на строк та умовах, передбачених цим Договором.

Пунктами 1.7, 1.8 договору передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4, 9.6, ст. 9 даного договору.

30 грудня 2014 ОСОБА_2 сплатив ТзОВ «ЛК «Автофінанс» 26200,50 грн. як аванс (а.с. 17).

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В ч.1 ст.203 ЦК України зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» права позивача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

В ст.18 цього Закону наведено перелік несправедливих умов у договорах із споживачами, який не є вичерпним та визначено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (п.п.2,3 ч.3 ст.18); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (п.4 ч.3 ст.18).

В пунктах 5, 6 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Аналіз змісту договору фінансового лізингу від 30.12. 2014 року, укладеного між сторонами дає підстави суду прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях Цивільного кодексу України, повністю виключена відповідальність відповідача за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

За змістом ст.808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Відповідно до змісту договору від 30.12.2014 року лізингоодержувач доручив вибрати продавця предмета лізингу відповідачу у справі, оскільки в договорі не зазначено, що лізингоодержувач сам вибирає продавця майна, не визначений продавець, а тому згідно з положеннями ст.808 ЦК України відповідач як лізингодавець несе солідарну відповідальність з продавцем щодо продажу позивачу предмета лізингу неналежної якості.

Однак, всупереч зазначеним положенням закону, умовами п.1.4 Договору передбачено, що лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектації, справності предмета лізингу, усунення несправностей протягом гарантійного строку. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

Також Законом України «Про фінансовий лізинг» п.п.1,4 ч.2 ст.10 передбачено обов'язок лізингодавця надати предмет лізингу, який відповідав би його призначенню, відшкодовувати лізингоодержувачу витрати на поліпшення предмета лізингу, на його утримання або усунення недоліків у порядку та випадках, передбачених законом та/або договором.

Стаття 11 цього Закону надає право лізингоодержувачу:

1) обирати предмет лізингу та продавця або встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір лізингодавцю;

2) відмовитися від прийняття предмета лізингу, який не відповідає його призначенню та/або умовам договору, специфікаціям;

3) вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках;

4) вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням умов договору лізингу.

Частина 1 статті 767 ЦПК України зобов'язує наймодавця передати наймачеві річ у комплекті і у стані, що відповідають умовам договору найму та її призначенню.

У випадку якщо у речі, яка була передана наймачеві з гарантією якості, виявляться недоліки, що перешкоджають її використанню відповідно до договору, наймач має право за своїм вибором вимагати:

1) заміни речі, якщо це можливо;

2) відповідного зменшення розміру плати за користування річчю;

3) безоплатного усунення недоліків речі або відшкодування витрат на їх усунення;

4) розірвання договору і відшкодування збитків, які були йому завдані (ч.2 ст.768 ЦК України).

Однак всупереч вищезазначених вимог закону в договорі фінансового лізингу від 30.12.2014 року не передбачено обов'язок лізингодавця надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, який би відповідав його призначенню, про що свідчить зміст договору, не встановлена та повністю виключена в договорі відповідальність лізингодавця за передачу предмета лізингу неналежної якості.

Не відповідають вимогам вищезазначених законів умови п.п 4.4, 1.8 договору, якими у випадках наявності дефектів, які роблять неможливим експлуатацію предмета лізингу надано право тільки на заміну речі шляхом укладання додаткової угоди та проведення додаткових розрахунків без зазначення права позивача на розірвання договору та відшкодування збитків.

Ч.3 ст.15 Закону України «Про фінансовий лізинг» надається право лізингоодержувачу на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості у рахунок лізингових платежів у випадку, якщо поліпшення речі зроблено за згодою лізингодавця.

В порушення положень цієї статті п. 5.5 Договору передбачено, що будь-які поліпшення речі дозволяються на підставі попереднього письмового погодження з лізингодавцем. В той же час в цьому пункті визначено, що лізингодавець у таких випадках не зобов'язаний виплачувати жодних компенсацій лізингоодержувачу, а останній не має права відшкодувати ці витрати за рахунок лізингових платежів.

В договорі взагалі неоговорені умови, які б надавали право лізингоодержувачу у випадку невиконання умов договору відповідачем розірвати договір з ініціативи позивача та ставити питання щодо відшкодування шкоди.

Не передбачено право лізингоодержувача відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку у разі прострочення передачі предмета лізингу більше 30 днів та вимагати у зв'язку з цим відшкодування збитків та повернення платежів, що були сплачені до такої відмови, тоді як ч.1 ст.7 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено право лізингоодержувача на відмову від договору в таких випадках та відшкодування збитків.

Отже, вищенаведені умови договору, якими повністю виключені права лізингоодержувача стосовно лізингодавця у разі невиконання чи неналежного виконання ним зобов'язань, включення в умови договору здійснення оплати споживача у разі порушення зобов'язань зі сторони лізингодавця є несправедливими відповідно до положень п.2 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Пунктом 13 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до несправедливих умов договору, що обмежують права споживача відноситься надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Всупереч цієї норми закону п.п. 1.6, 8.15 Договору фінансового лізингу встановлені умови, відповідно до яких у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту його укладання до повної оплати платежів, лізингоодержувач зобов'язаний доплатити різницю з перерахованими лізинговими платежами, про що складається додаткова угода. У разі відмови лізингоодержувача від підписання такої угоди лізингодавець має право розірвати договір, а лізингоодержувач зобов'язаний повернути предмет лізингу без повернення йому раніше сплачених лізингових платежів.

Тобто умовами договору не передбачено право позивача як споживача послуг розірвати договір у разі збільшення ціни з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Крім того, положеннями п.12.1 договору надана можливість лізингодавцю не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем у разі відмови укласти чи виконати договір, в той же час лізингоодержувач позбавлений відповідно до умов договору будь-якої компенсації у зв'язку з невиконанням обов'язків лізингодавцем, тому ці умови договору відповідно до п.4 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що положення договору про фінансовий лізинг обмежують права споживача передбачені Законом України «Про захист прав споживачів», «;Про фінансовий лізинг», ЦК України про лізинг, найм, не відповідають принципу добросовісності та рівності сторін у договорі, його положення в цілому містять істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін договору на шкоду споживача, і є несправедливими, порушують вимоги чинного законодавства, а тому є законні підстави відповідно до вимог ч.1 ст.215, ч.1 ст.203 ЦК України та ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів визнати договір фінансового лізингу від 30.12.2014 року, укладений між сторонами недійсним.

Відповідно до положень ч.1 ст.216 ЦК України стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь ОСОБА_2 сплачену ним суму на виконання договору в розмірі 26200,50 гривень.

Керуючись ст. ст. 214 -215, 224 - 228 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживача, визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, задовольнити.

Визнати договір фінансового лізингу № 00674 від 30 грудня 2014 року, укладеного між ОСОБА_2 Анатолієвичем та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» недійсним.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс»( 01001, м. Київ, вул. Шовковична, 42-44, офіс 9СД2, , рахунок 3 в ПАТ ОСОБА_3 Аваль, МФО 380805) на користь ОСОБА_2 26200,50 ( двадцять шість тисяч двісті гривень 50 копійок), сплачених по договору.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс»( 01001, м. Київ, вул. Шовковична, 42-44, офіс 9СД2, , рахунок 3 в ПАТ ОСОБА_3 Аваль, МФО 380805) судовий збір в розмірі 262, 01( двісті шістдесят дві гривні 01копійка).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, за письмоворю заявою відповідача, поданою до Рокитнівського районного суду Рівненської області протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Рівненської області через Рокитнівський районний суд Рівненської області з поданням в десятиденний строк з моменту проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Рокитнівського районного суду

Рівненської області ОСОБА_4

Повне рішення виготовлено 15 травня 2015 року.