Справа № 752/2464/14-ц
Провадження № 2/752/102/15
РІШЕННЯ

Іменем України

16.02.2015 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі: головуючого - судді Калініченко Л.С., при секретарі - Хмарук Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки і піклування Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 14.02.2014 року звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

У позові просить визначити місце проживання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_1.

В обґрунтування позову зазначає про те, що від шлюбу з ОСОБА_2 вона має сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказує на те, що в сім'ї часто виникали сварки та різні непорозуміння, відповідач бив позивачку, погрожував їй, принижував її, також мали місце випадки побиття й дитини. Відповідач неодноразово вивозив сина на відпочинок без повідомлення та згоди позивача, обмежував позивача у зустрічах із сином та в участі у його вихованні.

Позивач зазначає про те, що відповідач не завжди може забезпечити належний догляд та виховання дитини, вказує на те, що син не хоче проживати разом із батьком, за час окремого від батька проживання став спокійнішим, успішнішим у навчанні та проявляє більшу зацікавленість у своїх успіхах.

Як вказує позивач, з 2013 року син проживає разом із нею, однак вона не впевнена в тому, що відповідач знову не буде вдаватися до відібрання дитини. У зв'язку з неможливістю вирішити питання про місце проживання дитини мирним шляхом, позивач звернулася за його вирішенням до суду. Посилається на норми Декларації прав дитини, згідно з якою дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації.

Відповідачем подано заперечення на позов, в яких він зазначає про необґрунтованість та безпідставність позову, вказує на те, що твердження позивача про його відносини із сином не відповідають дійсності. Як зазначає відповідач, вони з позивачем дійсно проживають окремо, однак мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Вказує на те, що визначення місця проживання дитини з батьком є рішенням, яке максимально задовольнить потреби дитини у її вихованні, навчанні, утриманні, створить їй найсприятливіші умови для цього.

Відповідач зазначає про те, що позивач одноособово прийняла рішення про переведення дитини на навчання до м.Чернігів, де проживає її мати. Вважає, що перевезення дитини до м.Чернігів здійснено виключно для того, щоб позбавити батька права на виховання дитини та побачення із сином, залишивши йому тільки обов'язки з утримання дитини.

Як вказує відповідач, твердження відповідачки про побиття її та сина не відповідають дійсності, вказує на факт нанесення йому позивачкою тілесних ушкоджень.

Відповідач зазначає про те, що має кращі умови та можливості для виховання та утримання дитини, вказує на бажання дитини проживати саме разом з ним, про викрадення позивачем дитини та її переховування від батька. Вважає, що одним із визначальних факторів у вирішенні питання про визначення місця проживання дитини буде об'єктивна думка органу опіки і піклування, який повинен надати суду свій висновок, просить у позові відмовити та залишити дитину проживати разом із батьком.

13.05.2014 року відповідачем ОСОБА_2 подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про відібрання малолітньої дитини та визначення місця її проживання.

Ухвалою від 16.02.2015 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити, визначити місце проживання дитини разом із матір'ю.

Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши і оцінивши в сукупності наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Судом встановлено, що сторони у справі проживали разом та перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.05.2006 року.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з позивачем за адресою : АДРЕСА_1. Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов за цією адресою від 26.05.2014 року, складеним комісією Служби у справах дітей Деснянської районної в місті Чернігові ради (а.с.72), ОСОБА_1 створено усі умови для проживання та всебічного розвитку свого малолітнього сина - ОСОБА_3. За вказаною адресою знаходиться двокімнатна квартира, яка належить дідусю ОСОБА_1 - ОСОБА_5, який проживає за іншою адресою. У квартирі проживають ОСОБА_1 та її син ОСОБА_3, є всі необхідні меблі, побутова техніка, квартира в хорошому санітарному стані. Дитина займає в квартирі окрему кімнату, облаштовану необхідними меблями, забезпечена необхідним шкільним приладдям, одягом та взуттям.

Відповідач ОСОБА_2 проживає окремо за адресою: АДРЕСА_2. Як свідчить акт обстеження житлово-побутових умов проживання, складений спеціалістами Служби у справах дітей Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації (а.с.76), зазначене житло складається з однієї кімнати, в якій створені належні умови для проживання малолітнього ОСОБА_3. В кімнаті зроблено косметичний ремонт, є диван, розкладне крісло, письмовий стіл, полиці для речей та книжок, шведська стінка. Для дитини в кімнаті виділено окреме ліжко, достатньо місця для ігор, наявні іграшки та речі.

Власного житла сторони у справі не мають. Зі змісту вказаних актів обстеження житлово-побутових умов проживання, суд приходить до висновку про те, що у квартирі, де дитина буде мати окрему кімнату, її умови проживання є кращими, більш сприятливими належному її розвитку та вихованню.

Згідно з висновком комісії з питань захисту прав дитини та служби у справах дітей щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, затвердженим рішенням виконкому Деснянської районної в місті Чернігові ради 26.01.2015 року, виконком як орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 з матір'ю - ОСОБА_1.

За інформацією Чернігівського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, наданої в листі від 13.06.2014 року №897 (а.с.73), дитина віддає перевагу у спілкуванні та перебуванні з матір'ю, довіри батькові не виказує. З метою попередження психотравмуючого впливу на дитину фахівцями центру рекомендовано проживання дитини з матір'ю.

Судом встановлено, що позивач працює на посаді доцента Національного університету біоресурсів і природокористування України, має постійний дохід, що дозволяє їй утримувати дитину, за місцем роботи характеризується позитивно. Відповідач працює професором Київського національного університету ім. Тараса Шевченка, також має постійний дохід, який значно перевищує доходи позивача.

За приписами ст.7 СК України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом ст. 150 СК України одним із основних батьківських обов'язків є обов'язок належного виховання та розвитку дитини. Батьки зобов'язані піклуватися, зокрема, про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток , поважати дитину. Зазначена норма встановлює заборону фізичних покарань дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Частиною 3 ст.151 СК України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Згідно з ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Під час вирішення питання про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд враховує ставлення його батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, матеріальний стан батьків, умови їхнього проживання, вік дитини.

Крім цього, суд враховує інтереси дитини - виявлені спеціалістами потреби та бажання жити з матір'ю, відсутність проявів довіри до батька та висновок стосовно доцільності визначення місця проживання дитини разом із матір'ю.

При цьому судом не можуть бути взяті до уваги твердження відповідача про те, що син більше схильний проживати разом із батьком, а не з матір'ю, оскільки жодного доказу на підтвердження цієї обставини суду не надано.

Оскільки мати малолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_1 працевлаштована, має постійні дохід, місце проживання, створила належні умови для проживання дитини, її виховання і утримання, враховуючи особисту прихильність дитини до матері, рекомендації психолога щодо необхідності попередження психотравмуючого впливу на дитину, суд приходить до висновку про те, що визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 разом із матір'ю ОСОБА_1 максимально забезпечить інтереси та потреби дитини, у зв'язку з чим позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини необхідно задовольнити.

Судові витрати між сторонами розподіляються відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.3,4, 10, 11, 57- 61, 88, 208-209, 212-218, 292, 294 ЦПК України, ст.ст. 141, 142, 150, 151, 155, 160, 161 Сімейного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки і піклування Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з його матір'ю ОСОБА_1 за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1; АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2; проживає: АДРЕСА_1) суму сплаченого за подання позову судового збору - 229 (двісті двадцять девять) гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Голосіївський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя