Ухвала

іменем україни

25 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Кафідової О.В., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «МТД груп» про заміну стягувача за рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10 квітня 2009 року у справі за позовом Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівський завод будівельних матеріалів», Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Полісся», Відкритого акціонерного товариства «Промтехмонтаж-2», ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «МТД груп» на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «МТД груп» (далі - ТОВ «ЮК «МТД груп») звернулося до суду із указаною заявою, у якій з посиланням на ст. 378 ЦПК України просило замінити сторону (стягувача) у зазначеній цивільній справі.

В обґрунтування заяви зазначило, що 09 вересня 2013 року Акціонерний банк «Банк регіонального розвитку» уклав з ТОВ «ЮК «МТД груп» договір про відступлення права вимоги за кредитним договором від 31 січня 2008 року, тому стягнення коштів з боржників ОСОБА_3, ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів», ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Полісся», ВАТ «Промтехмонтаж-2» та ОСОБА_4 на підставі рішення суду від 10 квітня 2009 року має здійснюватися на користь ТОВ «ЮК «МТД груп».

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2014 року, яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року, у задоволенні заяви про заміну стягувача відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року, постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10 квітня 2009 року позов Акціонерного банку «Банк регіонального розвитку» задоволено, стягнуто на користь останнього солідарно з ОСОБА_3, ТОВ «Чернігівський завод будівельних матеріалів», ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Полісся», ВАТ «Промтехмонтаж-2», ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором від 31 січня 2008 року № 27/10/9431 в сумі 1 721 777 грн 05 коп.

У жовтні 2014 року ТОВ «ЮК «МТД груп» звернулося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, оскільки Акціонерний банк «Банк регіонального розвитку» 09 вересня 2013 року відступив йому право вимоги за кредитним договором від 31 січня 2008 року № 27/10/9431 та додатковими угодами до нього, а також угодами, що забезпечують виконання зобов'язань за договором (за наявності), що був укладений між Акціонерним банком «Банк регіонального розвитку» та ОСОБА_3

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відсутні підстави для заміни сторони у виконавчому провадженні, оскільки виконавче провадження з виконання виконавчого листа від 25 травня 2009 року щодо боржника ОСОБА_3 завершено у зв'язку з поверненням виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», а доказів наявності інших відкритих виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчих листів, виданих стосовно інших боржників, суду не надано.

Проте з такими висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ч. ч. 1, 2, 5 ст. 8 Закону сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом. У разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема й виконавчі листи, що видаються судами.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Частиною 1 ст. 378 ЦПК України визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Разом із тим суди, вирішуючи питання про заміну сторони виконавчого провадження, неправильно витлумачили вищезазначені положення закону та дійшли помилкового висновку про те, що заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником має відбуватися лише у відкритому виконавчому провадженні, та залишили поза увагою те, що процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв'язку з вибуттям правопопередника після постановлення щодо нього судового рішення i заміни його правонаступником, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва, в тому числі й у виконавчому провадженні, є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов'язки, або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

При цьому посилання судів на те, що виконавче провадження завершено, а тому неможлива заміна сторони виконавчого провадження, є неправильним, так як не замінивши сторону, вона не зможе повторно звернутися до державної виконавчої служби, що передбачено Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 342 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на ухвалу суду, суд касаційної інстанції скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції, якщо було порушено порядок, встановлений для його вирішення.

За таких обставин касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постановлені у справі ухвали підлягають скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «МТД груп» задовольнити частково.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Кафідова

О.В. Умнова