З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 квітня 2015 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Колодяжної І.М.
при секретарі - Гончарову С.В.,
за участю прокурора - Карагодіної (Зачепило) Л.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано. Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 . З 2003 року сторони мешкають окремо. На даний час неповнолітня ОСОБА_3 проживає разом з позивачкою, її чоловіком ОСОБА_4, їх донькою та перебуває на утриманні позивачки, яка дбає про отримання ОСОБА_3 гідної освіти, про її виховання та належні для неї побутові умови. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов,язків по вихованню дитини, не піклується про дитину, про її здоров,я , фізичний , духовний та моральний розвиток, не приймає жодної участі в утриманні та забезпеченні дитини. Крім того, відповідач чинить перешкоди позивачеві щодо надання дозволу на виїзд неповнолітньої доньки на відпочинок за кордон.
Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з′явився. Зі згоди позивача та його представника суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Представник третьої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не з,явилася.
Подавши відповідну заяву, у справу вступила прокуратура Комінтернівського району м. Харкова.
Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі , який розірвано , про що в книзі реєстрації розірвань шлюбу зроблено відповідний актовий запис за №158 від 28 березня 2003 року. Після розірвання шлюбу позивачу залишено прізвище - ОСОБА_1.
Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Феодосійського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим дитини - ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, в графі батьки вказані: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
16 липня 2013 року позивач ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 у Київському відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції , про що зроблено актовий запис № 371, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 народилася донька ОСОБА_6.
Згідно з характеристикою від 23.10.2014 року за №999 ОСОБА_3, 2001 року народження, навчається в Харківському педагогічному ліцеї №4 . Мати ОСОБА_1 та чоловік матері ОСОБА_4 систематично відвідують ліцей , цікавляться навчальними досягненнями дитини, постійно спілкуються з класним керівником у телефонному режимі , цікавляться її поведінкою та стосунками у класі , беруть активну участь у класному житті, регулярно відвідують батьківські збори .
Відповідно до сертифікату Харківського педагогічного ліцею №4, виданого в лютому 2014 року, засвідчено високий рівень естетичного розвитку ОСОБА_3.
Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21. 06. 2001 року №-2558-111, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.
Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.
Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані приймати участь у вихованні дитини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16, 17 постанови від 30 березня 2007 року № «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Так, п. 16 вказаної Постанови передбачає, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкуються в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти.
Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків можливе лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
З висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради від 12.03.2015 року № 142 вбачається, що батьки дитини проживали у зареєстрованому шлюбі , але подружнє життя не склалося. Батьки малолітньої ОСОБА_3 проживають окремо. З 2003 року малолітня ОСОБА_3 постійно проживає з матір,ю за адресою: АДРЕСА_1. Мати дитини , ОСОБА_1 на засіданні комісії пояснила, що позбавлення батька дитини ОСОБА_2 батьківських прав відповідає інтересам її доньки, через те , що він не займається її вихованням , не цікавиться життям дитини , не виконує свій обов»язок щодо матеріального утримання доньки. Вона та її батьки самостійно піклуються про стан здоров,я ОСОБА_3 , її розвиток , виховання, навчання та оздоровлення. Батько дитини, ОСОБА_2 за місцем реєстрації про засідання Комісії був належним чином повідомлений, але не з»явився, про причину неявки не повідомив.
Однак, суд критично оцінює даний висновок Управління служб, оскільки відповідач ОСОБА_2 на засідання комісії не з»явився, причину його неявки не з»ясовано. Висновок постановлено без отримання пояснень відповідача ОСОБА_2 та з»ясування причин його поведінки.
У відповідності до приписів ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
За таких обставин, в розумінні ст. 164 Сімейного кодексу України, ухилення від виконання батьківських обов»язків, передбачає, що така поведінка має бути винною.
Однак, саме та обставина, що відповідач ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків, позивачем та її представником не доведено достовірними і переконливими доказами.
З огляду на вищевикладене, суд відмовляє позивачеві в задоволенні позову.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 209, 214-215, 224 -226 ЦПК України, -
В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення апеляційної скарги , а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: І. М. Колодяжна