Номер провадження: 22-ц/785/6078/15
Головуючий у першій інстанції Пепеляшков О. С.
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів- Доценко Л.І., Заїкін А.П.

При секретарі - Давидов Д.Б.

Розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 травня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторінг Україна» до ОСОБА_5

-про стягнення заборгованості за кредитним договором ,-

ВСТАНОВИЛА:

14.07.2015 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з вищезазначеним позовом в котрому зазначало, що 26.09.2005р. між Райффайзеннбанк Україна (правонаступником якого є ЗАТ „ОТП Банк", який в свою чергу став ПАТ „ОТП Банк" ) та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № СL-500/077/2005, відповідно до умов якого позичальникові було надано кредит в розмірі 13 292 доларів США з графіком повернення щомісячних платежів відповідно до графіку та сплати процентів 11% річних із кінцевим терміном повернення 26 вересня 2010 року.

Посилаючись на те, що відповідач своїх зобов'язань повернути кредит не виконав, просив суд стягнути з ОСОБА_5:

-заборгованість по кредиту 1 771, 92 долара США( еквівалент по курсу НБУ 26 592,86 грн.

- заборгованість по відсотках-224,46 дол. США з 26.01.2010-18.03.2011 (еквівалент по курсу НБУ 3 368,68 грн.)

-заборгованість за пенею-7 286,79 дол.США з 26.11.2013 по 26.11.2014 року ( еквівалент по курсу НБУ 109 359,65 грн.) , а всього 9 283,17 долара США, що складає еквівалент 139 321,19 грн.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 травня 2015 року позов товариства з обмеженою відповідальністю „ОТП ФакторингУкраїна"- задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь товариства з обмеженою відповідальністю „ОТП Факторинг Україна" :

-залишок заборгованості за кредитом 26 592,86 грн.

- суму несплачених відсотків за користування кредитом - 3 368,68 грн., --суму пені за прострочення виконання зобов'язань - 109 359,65 грн., -судові витрати в сумі 3654грн.,а всього 142 975,19 грн.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового, про відмову в заявлених вимогах, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на те, що останній платіж ним сплачено 19.02.2010 року та строк позовної давності обчислюється з моменту настання строку погашення чергового платежу який сплив у лютому 2013 року.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, яка доповіла зміст рішення, вислухавши пояснення сторін, що з'явились, перевіривши доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні проводитися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

За правилами ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення додержанням норм матеріального і процесуального права.

Матеріалами справи встановлено, сторонами не оспорюється, що ОСОБА_5 було укладено кредитний договір з Райффайзенбанк Україна № СL-500/077/2005, відповідно до умов якого позичальникові було надано кредит в розмірі 13 292 доларів США з графіком повернення щомісячних платежів та сплати процентів 11% річних із кінцевим терміном повернення 26 вересня 2010 року.

Відповідно до статуту ПАТ «ОТП Банк» правонаступником є ЗАТ „ОТП Банк", який в свою чергу став ПАТ „ОТП Банк"( а.с. 21-45)

Відповідно до ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем сплачено останній платіж 19.02.2010 року та залишок суми заборгованості склав 1771 , 92 дол.США ( а.с.5)

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України.

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі, позовна давність судом не застосовується.

Тобто цією нормою встановлені суб'єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі.

Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного суду України від 24 червня 2015 року відповідно до якої судова палата у цивільних справах виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, дійшла висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність. Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за

жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що районний суд за власною ініціативою не міг застосувати позовну давність так як в матеріалах справи відсутня заява ОСОБА_5 про застосування строків позовної давності, яка подається до винесення місцевим судом рішення, згідно вимог частини третьої статті 267 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що заява відповідачем не подана так як розгляд справи відбувся за відсутності відповідача судова колегія не приймає до уваги з врахуванням того, що 05.03.2015 року ОСОБА_5 був присутнім в судовому засіданні та за його клопотання справа відкладена на 21.05.2015 року( а.с.54)

Відповідно до розписки відповідач ОСОБА_5 належним чином сповіщений про час та місце розгляду справи на 21.05.2015 року( а.с.55)

Верховний Суд України у справі 6-126цс-13 зробив правовий висновок, відповідно до якого пункт 7 частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою частиною 11 статті 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Виходячи з вищезазначеного та враховуючи правові позиції Верховного суду України, судова колегія приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_5, належним чином був сповіщений про час та місце судового розгляду справи на 21.05.2015 року, в судове засідання не з'явився та не скористався своїм правом щодо подачі заяви для застосування строку позовної давності.

За таких обставин, так як відповідач не сплатив суму заборгованості, заяву для застосування строку позовної давності не надав, районний суд прийшов до вірного висновку про стягнення кредитної заборгованості відповідно до умов кредитних зобовязань .

Судова колегія не знайшла підстав для зменшення суми пені, у відповідності до вимог ст.551 ч.3 ЦПК України виходячи з строку та суми її нарахування.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищезазначеного, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи

Керуючись ст.ст. 308,315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена на протязі 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Голодуючий суддя - Л.А.Гірняк

Судді А.П.Заїкін

Л.І.Доценко