У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Мостової Г.І.,
Кадєтової О.В.,Ситнік О.М.,-
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 вересня 2014 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних спрвах апеляційного суду Закарпатської області від 21 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, просило у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 167 264,28 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру № 1 загальною площею 165 кв.м по АДРЕСА_1 шляхом продажу банком предмета іпотеки з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом із особою-покупцем, із отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з державною реєстрацією цього договору, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення банком усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки, а також виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у цій квартирі.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № МКМOG00000228, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 88 000 доларів США зі сплатою 11,04 % річних строком до 31 липня 2017 року.

У забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між банком та позичальником було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира № 1 загальною площею 165 кв.м по АДРЕСА_1.

Внаслідок невиконання зобов'язання заборгованість за кредитним договором станом на 27 червня 2014 року становить 167 264 доларів США, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 103 890,55 доларів США, процентів за користування кредитом - 18 406,29 доларів США, комісії - 3 157,50 доларів США, пені - 33 825,03 доларів США, штрафу (фіксована частина) - 21,15 доларів США, штрафу (процентна складова) - 7 963,96 доларів США.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 вересня 2014 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 21 січня 2015 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 1 серпня 2007 року № MKMOGA00000228 станом на 27 червня 2014 року у розмірі 167 264 доларів США 28 центів, що еквівалентно 1 977 063 грн 78 коп., із яких: заборгованість за тілом кредиту - 103 890,35 доларів США, проценти за користування кредитом - 18 406,29 доларів США, комісія - 3 157,50 доларів США, пеня - 33 825,03 доларів, штраф (фіксована частина) - 21,15 доларів США, штраф (процентна складова) - 7 963,96 доларів США; звернено стягнення на предмет іпотеки - належну ОСОБА_6 на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1. Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, але не менше вартості, визначеної іпотечним договором. Виселено ОСОБА_6 із спірної квартири без надання іншого жилого приміщення. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із того, що при вирішенні спору підлягає застосуванню Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно із яким предмет іпотеки не може бути примусово стягнутий (відчужений без згоди власника), у конкретній ситуації є всі умови для застосування цього Закону України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову частково, апеляційний суд виходив із того, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюється на спірні правовідносини, оскільки площа квартири більше 140 кв.м; внаслідок невиконання зобов'язання за кредитним договором виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з позичальника; невиконання боржником зобов'язання за кредитним договором є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та виселення ОСОБА_6, який проживає у спірній квартирі.

Відмовляючи в позові про виселення інших осіб, апеляційний суд виходив із того, що відсутні докази про реєстрацію та/або проживання інших осіб у цій квартирі.

Із висновками апеляційного суду не можна погодитися з огляду на таке.

Судами встановлено, що 01 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № МКМOG00000228, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 88 000 доларів США зі сплатою 11,04 % річних строком до 31 липня 2017 року.

У забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 01 серпня 2007 року між банком та позичальником було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира № 1 загальною площею 165 кв. м по АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 16.7.1 іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані.

20 вересня 2012 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору, відповідно до умов якої сума заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшено на 25 713,02 доларів США, а саме: проценти у розмірі 0 доларів США, комісія у розмірі 0 доларів США, пеня в розмірі 25 713,02 доларів США. Зі змісту цієї угоди (п. 7.1) вбачається, що банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 21 листопада 2006 року до 20 листопада 2026 року включно у вигляді не поновлювальної кредитної лінії кредиту у розмірі 130 465,36 доларів США.

Внаслідок невиконання зобов'язання заборгованість за кредитним договором станом на 27 червня 2014 року становить 167 264 доларів США, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 103 890,55 доларів США, процентів за користування кредитом - 18 406,29 доларів США, комісії - 3 157,50 доларів США, пені - 33 825,03 доларів США, штрафу (фіксована частина) - 21,15 доларів США, штрафу (процентна складова) - 7 963,96 доларів США.

За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».

Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 39 цього Закону, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ч. 3 ст.109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Як убачається із матеріалів справи, відповідно до п. 7.1 кредитного договору банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк із 01 серпня 2007 року до 31 липня 2017 року включно у вигляді не поновлюваної лінії в розмірі 80 000 доларів США на наступні цілі: споживчі цілі, а також у розмірі 8 000 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п. п. 2.1.3, 2.2.7 цього договору зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту - 1,5 % від суми виданого кредиту в момент надання кредиту, щомісяця в період сплати 0,20 % від суми виданого кредиту, проценти за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 цього договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно з п. 6.2 цього договору (а.с. 16-18).

Згідно із п. 33.3 договору іпотеки у забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_6 надав в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення Ужгородського МВК від 24 липня 2007 року, виданого на підставі рішення Ужгородського МВК від 13 липня 2007 року № 243 та зареєстрованого в комунальному підприємстві «Ужгородське міжрегіональне бюро технічної інвентаризації», реєстраційний № 19647500 (а.с. 23-25).

Апеляційним судом неналежним чином повідомлено ОСОБА_6 про розгляд справи 21 січня 2015 року о 09 год 30 хв.

Відповідно до ч. 4 ст. 74 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Положення цієї частини не поширюються на випадки, передбачені абзацом другим частини третьої статті 191 цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів справи, відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_6 особисто отримав судову повістку 19 січня 2015 року (а.с. 91).

Неналежне повідомлення ОСОБА_6 про час і місце слухання справи апеляційним судом порушує його процесуальні права на належну підготовку до участі в судовому розгляді справи.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 посилається на те, що заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 травня 2014 року у справі № 308/1781/14-ц, за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором, в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки - спірну квартиру АДРЕСА_1 та виселено відповідача з цієї квартири.

Зазначені доводи потребують перевірки з установленням обставин справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_6 про те, що не може бути звернено стягнення на спірну квартиру відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є необґрунтованими та спростовуються встановленими апеляційним судом обставинами справи.

Як установлено апеляційним судом, площа предмета іпотеки - спірної квартири складає 165,8 кв.м, тому дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюється на спірні правовідносини.

Оскільки допущені апеляційним судом порушення норм матеріального та процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 21 січня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова
О.М. Ситнік