Справа № 758/8079/14-ц
Д О Д А Т КО В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 березня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді -Шаховніної М. О. ,
при секретарі - Матіос А. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про стягнення витрат на правову допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оазіс Тревел Україна», фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оазіс Тревел Україна», фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди було відмовлено.

05 березня 2015 року до суду надійшла заява ФОП ОСОБА_3 про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 4 950 грн., яка обґрунтована тим, що при винесенні рішення суд не вирішив питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

У судовому засіданні представник заявника заяву підтримала, з тих же підстав просила її задовольнити.

Представник ТОВ «Оазіс Тревел Україна» у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення даної заяви.

Позивачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Суд, заслухавши пояснення представника заявника та представника ТОВ «Оазіс Тревел Україна», дослідивши докази у праві в їх сукупності, дійшов висновку про необхідність задоволення заяви частково, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно роз'яснень у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.09 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у тому разі, коли питання про судові витрати не було вирішено при ухваленні рішення, суд, що його ухвалив, вирішує це питання відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухваленням додаткового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України сторони, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

У ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України зазначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

Постановою Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» (чинною на час звернення) витрати, пов'язані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено рішення, компенсуються іншою стороною у сумі, що не перевищує 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Згідно роз'яснень у п. 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року N 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року N 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року N 6-рп/2013).

Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року N 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

У п. 48 вищевказаної Постанови зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч.3 ст. 79, ст. ст. 84, 88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи 01 жовтня 2014 року між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 було укладено договір № 1/10-2014 про надання юридичних послуг (а.с. 84).

Інтереси ФОП ОСОБА_3 на підставі довіреності представляла ОСОБА_5 (а.с. 91), яка є фахівцем у галузі права (а.с. 90) та яка перебуває у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_4 (а.с. 88-89).

В акті прийняття виконаних робіт та рахунку № 1/10-14 від 08.10.2014 року (а.с. 85, 87) розписано скільки часу було витрачено ОСОБА_5 на послуги з надання правової допомоги.

Відповідно до квитанції від 08.10.2014 року ФОП ОСОБА_3 за правову допомогу сплатила ФОП ОСОБА_4 4 275 грн. (а.с. 86)

Згідно рахунку № 2/10-14 від 16.10.2014 року (а.с. 122) вбачається, що ФОП ОСОБА_3 просить стягнути витрати за участь представника у судовому засіданні за 1,5 години у розмірі 675 грн. 00 коп., однак як вбачається з журналу судових засідань загальна кількість хвилин участі у судових засіданнях представником ОСОБА_5 становить 51 хв., а тому стягненню підлягає 382 грн. 50 коп.

Крім того, солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

З урахуванням кількості годин, витрачених на ознайомлення з матеріалами справи, вивченням документів, складанням заперечень проти вимог позивачів та участі в судових засіданнях, суд приходить до висновку про задоволення заяви про стягнення витрат на правову допомогу частково та необхідність стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 витрат на правову допомогу по 2 328 грн. 75 коп. з кожного.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 56, 58-59, 60, 61, 79, 84, 88, 220 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Заяву задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) витрати на правову допомогу у розмірі 2 328 грн. 75 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) витрати на правову допомогу у розмірі 2 328 грн. 75 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання через Подільський районний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М. О. Шаховніна