Справа № 454/131/14 Головуючий у 1 інстанції: Пахут С.О.
Провадження № 22-ц/783/1036/15 Доповідач в 2-й інстанції:Копняк С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої - судді: Копняк С.М.,

суддів- Курій Н.М., Мельничук О.Я.,

секретаря - Матяш С.І.,

з участю апелянта - ОСОБА_3, представника апелянта - ОСОБА_4,

позивача ОСОБА_5, представника позивача - ОСОБА_6,

третя особа - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 31 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третіх осіб: нотаріуса Червоноградської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, ОСОБА_7 про визнання недійсним правочину, -

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третіх осіб: нотаріуса Червоноградської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, ОСОБА_7 про визнання недійсним правочину задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу 44/100 частин нежитлової будівлі, розташованої по АДРЕСА_1 Львівської області, укладений 17.12.2010 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посвідчений нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за №1-2078.

Визнано незаконною та скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на 44/100 частин нежитлової будівлі, розташованої по АДРЕСА_1 Львівської області.

Вирішено питання судових витрат.

Суд першої інстанції визнав недійсним договір купівлі-продажу з підстав укладення такого під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах і відмовив у задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу з підстав укладення такого під впливом насильства.

В частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу з підстав укладення такого під впливом насильства рішення суду першої інстанції не оскаржено і тому апеляційною інстанцією в цій частині не перевіряється.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 31 жовтня 2014 року в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання недійною і скасування державної реєстрації права власності оскаржила відповідач ОСОБА_3

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, без належного дослідження обставин, які мають значення для справи.

Зазначає, що судом при ухваленні рішення від 31.10.2014 року не враховано, що стороною договору купівлі-продажу 44/100 частини нежитлового приміщення телятника, укладеного 17.12.2010 року є вона, а не її чоловік та правовідносини з укладення даної угоди існували між нею та позивачем ОСОБА_5

До укладення угоди відповідач перебувала у відпустці по догляду за дитиною - дочкою ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та допомагала чоловіку, виконувала його доручення, коли останній був у від'їздах. На той момент у них вже був магазин з продажу меблевих комплектуючих в м. Червонограді і виготовлені позивачем ОСОБА_5 вітражі продавались в їхньому магазині. Апелянту було відомо, що її чоловік спільними зусиллями з ОСОБА_5 ремонтував старе приміщення телятника по АДРЕСА_1, проте у всі юридичні моменти до їхньої співпраці не вникала. Вона довіряла позивачу і поважала за його досвід і бажання спільно з її чоловіком виготовляти меблеві фасади. Неодноразово, за вказівками її чоловіка апелянт особисто надавала грошові кошти в різних сумах, оскільки знала, що ці гроші йдуть на потреби з ремонту телятника під майбутній цех. Гроші видавали позивачу також і продавці з магазину. Проживаючи у м. Червонограді, апелянт не мала змоги часто відвідувати приміщення телятника, розташованого в м. Сокалі. Проте, час від часу вона з чоловіком приїжджала в м. Сокаль до майбутнього цеху, який ремонтувався, та бачила, що ремонтні роботи проводяться повільно. Вона розуміла, що вкладені її сім»єю кошти не освоюються позивачем повністю. На її переживання з приводу вкладених у ремонт грошей, позивач запевняв її, що у будь-який час він готовий піти до нотаріуса і переписати на апелянта приміщення, в яке вкладалися кошти. Мотивує апеляційну скаргу також і тим, що на початку осені 2010 року вона помітила, що з дому пропали 10 000,00 доларів США, на що чоловік сказав, що ці гроші він дав позивачу ОСОБА_5 за частину приміщення телятника АДРЕСА_1, і що їй нема чого хвилюватися, адже ОСОБА_5 обіцяв нотаріально передати їй право власності на це приміщення.

14.10.2010 році апелянт зареєструвалась приватним підприємцем, основний вид діяльності - виробництво інших меблів, кухонних меблів, меблів для офісів, а також торгівля меблями та іншими товарами. Одночасно, апелянт просила чоловіка не затягувати час і відкласти основні справи для того, щоб піти до нотаріуса разом з ОСОБА_5 і оформити угоду з купівлі в нього частини приміщення по АДРЕСА_1, в яке ними вкладено гроші. Документи з приводу оцінки майна оформив позивач. Правовстановлюючі документи з документами про оцінку майна позивач особисто подав нотаріусу, апелянт їх не дивилася.

17.12.2010 року апелянт разом з чоловіком прийшли до нотаріуса, де вони з ОСОБА_5 уклали договір купівлі-продажу 44/100 частини нежитлового приміщення, розташованого по АДРЕСА_1. Чоловік апелянта перед підписанням договору купівлі-продажу передав позивачу ОСОБА_5 в приміщенні нотаріальної контори 13 000,00 доларів США - кінцеву суму за вказаним договором. В ціну приміщення враховувалась також і передані влітку 2010 року її чоловіком ОСОБА_5 10 000,00 доларів США на дане приміщення, а також, як пізніше з»ясувалося в чоловіка, ще 10 000,00 доларів США, які він позичив ОСОБА_5 восени 2010 року для погашення боргів. Позивач ОСОБА_5 написав позивачу розписку, що він за продані 44/100 частини нежитлового приміщення телятника кошти отримав повністю і претензій до нього немає. Все відбувалось в мирній атмосфері. Ніякого тиску, погроз ні апелянт, ні її чоловік відносно позивача ОСОБА_5 не застосовували.

Крім того, задовольняючи вказаний позов та визнаючи недійсним договір купівлі-продажу 44/100 частини нежитлової будівлі (телятника), що знаходиться по АДРЕСА_1 Львівської області, укладений 17.12.2010 року між нею та ОСОБА_5, посвідчений нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори і зареєстрований в реєстрі за №578, з підстав укладення його під впливом тяжкої обставини на вкрай невигідних умовах, на підставі ст.233 ЦК України, суд порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Щодо вартості обладнання, яке, на думку суду, не враховано при укладенні договору купівлі-продажу будівлі, то дане обладнання не було предметом оспорюваної угоди.

Також, як стало відомо апелянту, вже значно пізніше, після укладення договору купівлі-продажу телятника, її чоловік ОСОБА_10, восени 2010 року, довідавшись, що позивач ОСОБА_5 уклавши 24.06.2008 року договір з черкаським підприємцем ОСОБА_11 про купівлю промислового обладнання станка для виготовлення фасадів меблів, не розрахувався з останнім, 01.11.2010 року переуклав з підприємцем ОСОБА_11 договір купівлі-продажу №0111/10 обладнання апелянта та погасив борги ОСОБА_5 перед підприємцем ОСОБА_11 01.11.2010 року ОСОБА_11 складено акт передачі у власність чоловіку апелянта ОСОБА_10 промислового обладнання.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності осіб, які беруть участь у справі, котрі належним чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України повідомлені про час та місце розгляду справи, але не з'явилися в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4 в підтримання мотивів, викладених в апеляційній скарзі, пояснення позивача ОСОБА_5, його представника ОСОБА_6, третьої особи ОСОБА_7, проти мотивів, викладених в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення такої, з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Згідно із ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Способи захисту суб»єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів закріплений в ст.16 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги частково, а саме в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу з тих підстав, що такий був укладений під впливом тяжкої для позивача обставини і на вкрай невигідних умовах, суд першої інстанції виходив з того, що за приписами ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені ст. 216 ЦК України (двостороння реституція).

При цьому, суд посилається на те, що позивачу ОСОБА_5 на праві приватної власності належала нежитлова будівля (телятник), загальною площею 622 кв.м., розташована по АДРЕСА_1 Львівської області. Згідно розписки від 02.09.2009 року, ОСОБА_5 позичив в ОСОБА_11 448 640 грн. 00 коп., які зобов'язався повернути не пізніше ніж через двадцять місяці. А за договором купівлі-продажу №2406 від 24.06.2008 року та згідно накладної від 02.04.2009 року позивач придбав і обладнання на суму 499 890 грн. 00 коп.

Також з договорів від 01.12.2009 року та від 15.02.2010 року і розписок вбачається, що ОСОБА_5 двічі позичив у ОСОБА_7 по 20 000 доларів США із сплатою 50% річних, для капітального ремонту ферми під меблевий цех та закупівлі обладнання. За позичені кошти позивач задовго до партнерства з ОСОБА_3 купував будівельні матеріали для ремонту вищевказаної будівлі, що стверджується відповідними товарними чеками та накладними. Окрім того, у позивача існувала заборгованість за кредитним договором від 2007 року у сумі 42776,58 грн. Існування саме цих боргових зобов»язань і усунення його від бізнесу, внаслідок чого він став неспроможний повернути ці гроші, суд першої інстанції вважав тяжкими для позивача обставинами, під впливом яких ним 17.12.2010 року було укладено оспорюваний договір.

З цього договору вбачається, що позивач ОСОБА_5 передав у власність відповідачці ОСОБА_3 44/100 частини вищевказаної нежитлової будівлі (телятника), загальною площею 275,3 кв.м. Згідно договору вартість об'єкта продажу становить 142495, 28 грн., що є нижче ринкової вартості. А оскільки з розписки ОСОБА_5 не вбачається, яку саме суму він отримав за продаж телятника, а сам він стверджує, що не отримував коштів взагалі, при цьому посилається і на те, що на його рахунки жодні кошти у цей період не надходили, про що подав відповідну довідку, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оспорюваний договір був укладений на вкрай невигідних умовах.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За приписами ст. 233 ЦПК України, правочин може бути визнаний судом недійсним за обов»язкової наявності двох умов: вчинення угоди особою під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах.

Така угода вчиняється добровільно, особа усвідомлює, що вчиняє угоду на вкрай невигідних для себе умовах, але вимушена це зробити під впливом тяжкої обставини.

Підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину - ч.1 ст.215 ЦК України.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 Постанови від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім»ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Особа має вчинити такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем ОСОБА_5 не надано суду, а судом не здобуто доказів існування саме в момент укладення оспорюваної угоди крайніх форм несприятливого матеріального становища, а визнані судом першої інстанції обставини, що договір купівлі-продажу, укладений 17 грудня 2010 року на вкрай невигідних умовах, які суд на момент винесення рішення вважав встановленими та доведеними, ґрунтуються на висновках, які не відповідають обставинам справи.

Щодо вкрай невигідних умов, які, на думку суду полягали у визначені вартості приміщення за оцінкою БТІ, а не за ринковими цінами, а також неврахування під час продажу частини нежитлового приміщення вартості нового обладнання, то такі висновки суду спростовуються витягом із звіту про вартість майна, замовленого позивачем ОСОБА_5 в суб»єкта оціночної діяльності ОСОБА_12

Згідно витягу із звіту про вартість майна 142 495, 28 грн. є ринковою вартістю, а не інвентарною, частини нежитлових приміщень телятника, площею 275, 30 кв.м., придбаних відповідачем ОСОБА_3 17 грудня 2010 року за оспорюваним договором купівлі -продажу. Позивач ОСОБА_5 до укладення оспорюваної угоди ознайомлювався з оцінкою вартості майна та підписував у експерта договір, тобто на момент укладення договору знав реальну ринкову вартість проданих відповідачу 44/100 частини нежитлового приміщення телятника, і,на думку колегії суддів, саме тому власноручно, з власної волі добровільно видав розписку під час підписання договору купівлі-продажу про отримання від відповідача ОСОБА_3 коштів та про те, що претензій до останнього не має.

Щодо вартості обладнання, яке на думку суду першої інстанції, не враховано при укладенні договору купівлі-продажу будівлі, то як вбачається з оспорюваної угоди, таке не було предметом договору купівлі-продажу.

Безпідставними є посилання суду і на ту обставину, що за даним договором не проведено розрахунків, оскільки у п. 2.3 такого зазначено, що підписання договору купівлі-продажу буде свідчити про те, що розрахунки за ним здійснені в повному обсязі, та про відсутність у продавця щодо покупця претензій майнового характеру, що стосувалися б питання оплати договору.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, що договір купівлі-продажу 44/100 частин нежитлової будівлі, розташованої по АДРЕСА_1 Львівської області, укладений 17.12.2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах є передчасними.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог та визнання недійсним договору купівлі-продажу з підстав укладення такого під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах та визнання недійсною і скасування державної реєстрації права власності підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог.

Оскаржуване рішення в частині відмови у визнанні недійсним договору купівлі - продажу 44/100 частин нежитлової будівлі, розташованої по АДРЕСА_1 Львівської області, укладеного 17.12.2010 року з підстав відчуження нежитлової будівлі під впливом погроз, ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів, оцінених судом належним чином кожного окремо на їх достовірність, допустимість та достатність, взаємний зв»язок у їх сукупності, встановлених судом обставин справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів. З висновками суду в цій частині колегія суддів погоджується.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення лише частково відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, оскільки судом першої інстанції не виконано всі вимоги цивільного судочинства, зокрема, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що полягає у помилковому визначенні юридичних наслідків обставин, і окрім того, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до вимог ст.309 ЦПК України є безумовними підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А відтак, підлягають стягненню з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_3 712 грн. 49 коп. (сімсот дванадцять гривень 49 коп.) судового збору, сплаченого нею за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 88, 209 ч. 3, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч.1 ст. 309, ст.313, ч. 2 ст.314, ст. ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 31 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третіх осіб: нотаріуса Червоноградської державної нотаріальної контори ОСОБА_8, ОСОБА_7 про визнання правочину недійсним - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 712 грн.49 коп. судового збору, сплаченого нею за подачу апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Курій Н.М.

Мельничук О.Я.