Номер провадження: 22-ц/785/818/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Виноградової Л.Є.,

ОСОБА_2А,

за участю секретаря Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2014 року у цивільній справі за поданням Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про заборону боржнику ОСОБА_3 у виїзді за кордон, з вилученням паспортного документу, зобовязання відділу ВПМР УМВС України в Одеській області не видавати виїзні документи на імя ОСОБА_4,

встановила:

26 листопада 2014 року Старший державний виконавець Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (далі Першого Суворовського ВДВС ОМУЮ) ОСОБА_5 звернувся до суду з поданням, в якому ставив питання про заборону виїзду за кордон боржнику ОСОБА_3, з вилученням паспортного документу, зобовязання відділу ВПМР УМВС України в Одеські області не видавати виїзні документи на імя ОСОБА_4, з вилученням паспортного документу.

Свої вимоги мотивував тим, що на виконанні у Першому Суворовському ВДВС ОМУЮ знаходиться виконавче провадження ВП № 43484881 з примусового виконання виконавчого документа №2-319/11 від 28.10.2011 року, який видав Комінтернівський районний суд Одеської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ ОСОБА_6 Аваль грошової суми у розмірі 1637381,32 грн., яке повторно відкрито державним виконавцем Відділу 28.05.2014 року.

Посилаючись на те, що станом на 16.09.2014 року вимога виконавчого документа боржником ОСОБА_3 не виконана, Старший державний виконавець Першого Суворовського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_5 просив його подання задовольнити.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2014 року вищевказане подання було задоволене.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування вищевказаної ухвали та направлення справи на новий розгляд в той же суд, але іншим складом суду, посилаючись на те, що ухвала була постановлена з порушенням норм процесуального права.

До суду апеляційної інстанції всі особи, які беруть участь справі, не зявились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, у звязку з чим та на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису в суді апеляційної інстанції не здійснюється.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що боржник ОСОБА_3 ухиляється від виконання рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 03.08.2011 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ ОСОБА_6 Аваль грошової суми у розмірі 1637381,32 грн., за виконавчим провадженням, яке було повторно відкрито державним виконавцем Відділу 28.05.2014 року.

Проте, з таким висновком суду не погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

У відповідності до ч. 2 ст. 25 ЗУ Про виконавче провадження державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документу виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем Першого Суворовського ВДВС Одеського МУЮ, на виконання виконавчого листа № 2-319/11 від 28.10.2011 року, 28.05.2014 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 43484881.

Однак, матеріали справи не містять доказів того, що боржнику ОСОБА_3 було запропоновано виконати рішення суду в добровільному порядку.

Також відсутні докази того, що ОСОБА_3 повідомлялась державним виконавцем Першого Суворовського ВДВС Одеського МУЮ про необхідність виконання виконавчого листа № 2-319/11.

Так, матеріали справи не містять доказів того, що боржник ОСОБА_3, або будь-хто із родичів, які мешкають за адресою, що зазначена у виконавчому документі, отримували вказану вище постанову про відкриття виконавчого провадження та про необхідність виконання судового рішення.

Таким чином, доводи заявника апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що вона була позбавлена можливості доведення обставин помилковості видачі виконавчого документу і направлення останнього на виконання до Першого Суворовського ВДВС Одеського МУЮ та використати всі надані законодавством можливості для відповідного оскарження, як дій суду так і дій виконавчої служби, матеріалами справи не спростовані.

У відповідності до ст. 11 ЗУ Про виконавче провадження державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України - до виконання зобовязань за рішенням.

Тобто право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду. В свою чергу, наявність лише самого зобов'язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Однак, як було зазначено вище, державним виконавцем до суду не було надано жодного доказу, який би свідчив про те, що боржник ОСОБА_3 ухиляється від виконання зобовязань. Факт ухилення має підтверджуватись сукупністю доказів, які державний виконавець повинен зазначити у поданні.

Так, факт невиконання боржником самостійно зобовязань протягом строку, який зазначає державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обовязків і на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобовязань повинен вже відбутися і бути обєктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Проте, матеріали справи взагалі не містять доказів проведення виконавчих дій державного виконавця та про ухилення боржника від виконання рішення суду.

Факт відсутності боржника ОСОБА_3 за місцем проживання і залишення на її імя виклику до ВДВС, які підтверджується Актами від 17.06.2014 року (а.с.4-6) не може свідчити про її ухилення від виконання судового рішення, оскільки матеріали справи не містять доказівтого, що ОСОБА_3 отримала зазначений припис державного виконавця.

Однією з підстав для скасування ухвали про заборону виїзду за кордон є неповнота вчинення виконавчих дій, відсутність доказів на підтвердження факту ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх боргових зобовязань і відомостей про обізнаність скаржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання.

Судом зазначених обставин не було враховано, що призвело до постановлення необґрунтованої ухвали суду.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх доводів апеляційної скарги.

З огляду на викладене, колегія судів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваної ухвали суду та постановлення нової, якою відмовити у задоволенні подання Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про заборону боржнику ОСОБА_7 у виїзді за кордон.

Що стосується вимог апелянта про направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду, то вони задоволенню не підлягають, оскільки підстав для направлення справи на новий розгляд, які передбачені п.4 ч.2 ст.307 та п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України, в даному випадку матеріали справи не містять.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.2 ст. 307, п. 2 ч. 1 ст. 312, ст.ст. 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2014 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про заборону боржнику ОСОБА_3 у виїзді за кордон, з вилученням паспортного документу, зобовязання відділу ВПМР УМВС України в Одеській області не видавати виїзні документи на імя ОСОБА_4.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_8

ОСОБА_2