АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 177/150/14-ц 22-ц/774/448/К/15
Справа № 177/150/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/448/К/15 Літвіненко Н.А.
Категорія № 48 (4) Доповідач - Братіщева Л.А.
РІШЕННЯ

Іменем України

24 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Грищенко Н.М., Чорнобук В.І.

при секретарі: Петренко К.І.

за участю: позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

третьої особи - ОСОБА_5 та його представника - ОСОБА_6,

представника третьої особи ОСОБА_7 - ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційні скарги третьої особи ОСОБА_5 та представника третьої особи ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_9, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_7 про визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна,

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2014 року представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_10 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_9 про визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна. В обґрунтування позову зазначила, що з 12 грудня 1998 року ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9, від якого мають дітей: ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2.

За час шлюбу ними на ім'я відповідача було придбано наступне майно: з 2007 року по 21.02.2013 року за кошти сімейного бюджету був збудований індивідуальний житловий будинок з мансардою за адресою: АДРЕСА_1, вартістю 327098 грн.; 10.09.2012 року - земельна ділянка, площею 0.1000 га, розташована по АДРЕСА_2, вартістю 30000 грн.; 21.12.2005 року - 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_3, вартість якої в цілому складає 143874 грн., а відповідно вартість її 2/3 частин - 95916 грн.; 10.08.2002 року - автобус марки «Мазда Е2200», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 20300 грн. Загальна вартість майна, набутого у шлюбі складає 473314 грн., з яких 1/2 частка, належна кожному з подружжя в грошовому еквіваленті складає 236657 грн.

Крім того, в період шлюбу 16.02.2009 року за письмовою згодою ОСОБА_9 між ОСОБА_13 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно умов якого, ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_13 грошові кошти в сумі 350000 грн., які були використані в інтересах сім'ї. 14.02.2012 року частина грошової позики у розмірі 50000 грн. позивачем була повернута і сума боргу складає 300000 грн.

З вересня 2013 року і до сьогодні позивач з відповідачем мешкають окремо, спільного господарства не ведуть, не мають спільних доходів, шлюбні відносини між ними фактично припинені та подружжя не дійшло згоди щодо порядку розподілу майна.

Просила суд визнати індивідуальний житловий будинок з мансардою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, земельну ділянку, площею 0,1000 га., розташовану по АДРЕСА_4, 2/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3, автобус марки «Мазда Е2200», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 - спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_9.

Розділити майно, набуте у шлюбі, визнавши за ОСОБА_2 право власності на індивідуальний житловий будинок з мансардою, загальною площею 219,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5; земельну ділянку, площею 0.1000 га., розташовану по АДРЕСА_6; автобус марки «Мазда Е2200», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 1994 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 та визнавши ОСОБА_9 право власності на 2/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_7, а також стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2 різницю в вартості недоотриманого позивачем майна в розмірі 9259 грн., а також судові витрати у розмірі 3654 грн.

Ухвалами суду першої інстанції від 04 березня 2014 року та 14 жовтня 2014 року в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, залучені відповідно ОСОБА_5 (а.с. 125 том 1) та ОСОБА_7 (а.с. 15 том 2).

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволений.

Визнано індивідуальний житловий будинок з мансардою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, земельну ділянку площею 0,1000 га., розташовану по АДРЕСА_4, 2/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_7, автобус марки Мазда «Е2200», державний реєстраційний номер НОМЕР_3, 1994 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_9.

Поділено майно, набуте у шлюбу наступним чином: виділено ОСОБА_2 та визнано за нею право власності на:

- індивідуальний житловий будинок з мансардою, загальною площею 219,2 кв.м., житловою площею 49,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;

- земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану по АДРЕСА_2

- автобус марки «Мазда «Е2200», державний реєстраційний номер НОМЕР_3, 1994 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2;

Виділено ОСОБА_9 та визнано за ним право власності на:

- 2/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_7.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2 різницю в вартості поділеного спільного майна в сумі 9259,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2 в рахунок оплати судового збору в розмірі 3654,00 грн.

В апеляційній скарзі представник третьої особи ОСОБА_7 - ОСОБА_8 ставить питання про скасування рішення суду з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового рішення, яким спільне майно, набуте у шлюбі, розділити між подружжям у рівних частках, з урахуванням дійсної вартості майна на момент судового розгляду, а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1827 грн. на користь ОСОБА_7

Вважає, що рішення суду фактично унеможливлює виконання судового рішення про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування шкоди в загальному розмірі 196615,18 грн. за рахунок належної ОСОБА_9 частки в спільному майні подружжя. При подачі вказаного позову, позивач та відповідач приховали від суду інформацію про боргові зобов'язання ОСОБА_9 перед ОСОБА_7 Крім того, вважає, що поза увагою суду залишився той факт, що позивач, звернувшись в суд із вказаним позовом, не надала доказів порушення відповідачем своїх прав в обраний нею спосіб шляхом визнання за нею права приватної власності на майно, нажите за час сумісного проживання у шлюбі. Також значно занижена вартість спірного майна. Крім того, судом не досліджено все наявне у подружжя майно. Щодо договору позики, укладеному між ОСОБА_2 та ОСОБА_13 - вважає, що він є фіктивним правочином. Також судом було неправомірно порушено принцип рівності часток подружжя, що є об'єктом права спільної сумісної власності, у разі його поділу. Обставини справи, на які посилається позивач щодо виділення їй більшої частки у спільному майні подружжя, не досліджені судом повністю та об'єктивно. Суд не врахував, що єдиними можливим способом виконання судового рішення із відшкодування шкоди ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 - є звернення стягнення на наявне у відповідача майно, а розподіл спільного мана подружжя в більше ніж 50% частці позивача, унеможливить виконання рішення суду про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_7 матеріальної шкоди.

В апеляційній скарзі третя особа ОСОБА_5 ставить питання про скасування рішення суду з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалення нового рішення, яким здійснити поділ майна відповідно до встановлених часток між подружжям з урахуванням їх вартості,яким спільне майно набуте у шлюбі, розділити між подружжям у рівних частках, а також стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 різницю в вартості поділеного майна в сумі 1408,33 грн., та стягнути з відповідача на його користь витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1827 грн. та за висновок будівельно-технічного дослідження в розмірі 3000 грн.

Вважає, що рішення суду фактично унеможливлює виконання судового рішення про стягнення з відповідача його на користь в рахунок суми боргу в загальному розмірі 203789,68 грн. за рахунок належної ОСОБА_9 частки в спільному майні подружжя. При подачі вказаного позову, позивач та відповідач приховали від суду інформацію про боргові зобов'язання ОСОБА_9 перед ним. В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують наявність спору між сторонами на час подання позовної заяви і на час ухвалення рішення, при цьому визнання позову відповідачем порушує його права на задоволення свої вимог. Суд не врахував, що, оскільки на майно, яке є предметом поділу між подружжям, накладено арешт, не можуть враховуватись положення ч. 1 ст. 70 СК України щодо домовленості подружжя у розмірі часток майна. Також суд не врахував, що єдиними можливим способом виконання судового рішення із відшкодування шкоди ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 - є звернення стягнення на наявне у відповідача майно. Крім того, значно занижена вартість спірного майна. Суд першої інстанції не встановив обсяг загального майна подружжя, яке підлягає поділу, не викликав для допиту ОСОБА_13 з метою з'ясування обставин укладання договору позики між нею та ОСОБА_2 Обставини справи, на які посилається позивач щодо виділення їй більшої частки у спільному майні подружжя, не досліджені судом повністю та об'єктивно. Вважає, що вказаний позов був заявлений з метою уникнення сплати боргу за рахунок майна, а в подальшому для унеможливлення виконання рішення суду про стягнення суми боргу з ОСОБА_9 на його користь.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального права, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна повністю законним і обґрунтованим.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач зареєстрували шлюб 12 грудня 1998 року, що вбачається з копії свідоцтва про одруження (а.с. 10 том 1). Від вказаного шлюбу народились діти: ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11, 12 том 1).

Відповідно до копії свідоцтва про право власності від 21.02.2013 року, ОСОБА_9 на праві приватної власності належить індивідуальний житловий будинок з мансардою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 219,2 кв.м., житловою площею 49,7 кв.м. (а.с. 13-15 том 1).

Згідно Державного Акту на право власності на земельну ділянку від 10.09.2012 року, ОСОБА_9 належить земельна ділянка площею 0,1000 га., розташована по АДРЕСА_2(а.с. 16, 30-32 том 1).

Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.10.2011 року, ОСОБА_9 на праві приватної спільної часткової власності належить 2/3 частки чотирикімнатної квартири після перепланування, загальною площею 100,0 кв.м., житловою площею 58,8 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_7 (а.с. 17-20 том 1). Згідно Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, станом на 04.02.2014 року вказана частка квартири належить ОСОБА_9 (а.с. 109 том 1).

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 14.08.2002 року, ОСОБА_9 належить на праві власності транспортний засіб марки «Мазда «Е2200», державний, реєстраційний номер НОМЕР_3, 1994 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 (а.с. 21 том 1). Згідно повідомлення Центру з надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Кривий Ріг та Криворізького району, станом на 04.02.2014 року вказаний автомобіль зареєстрований за ОСОБА_9 та на нього накладений арешт постановою ВДВС Криворізького РУЮ від 09.12.2013 року (а.с. 107 том 1).

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно вимог ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, уразі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Такі ж положення містяться і в Кодексі про шлюб та сім'ю України, на що посилався і суд першої інстанції в своєму рішенні.

Задовольняючи позовні вимоги та керуючись вищезазначеним, суд першої інстанції, як вважає колегія, дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірний житловий будинок; земельна ділянка, площею 0,1000 га. за адресою: АДРЕСА_1; автобус марки «Мазда «Е2200», державний реєстраційний номер НОМЕР_3, є спільною сумісною власністю подружжя, сторін по справі, на яке вони мають право в рівних частках.

Але, на думку колегії суддів, розглядаючи спір та ухвалюючи рішення, виходячи із обставин справи, суд дійшов помилкового висновку щодо реального поділу спірного майна.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 05.08.2014 року позов ОСОБА_5 (третьої особи по даній справі) до ОСОБА_9, ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5 суму заборгованості за договором позики від 24.02.2013 року в розмірі 199068,00 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1990,68 грн., витрати на оплату КП ДОР «Криворізьке БТІ» в розмірі 240,00 грн. та витрати на оплату правової допомоги 2500,00 грн.

Ухвалою колегії суддів судової палати апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.09.2014 року апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_9 - відхилені, рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 05.08.2014 року - залишено без змін (а.с. 32-34 том 2, 67-69 том 3).

Відповідно до ухвал Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 06.12.2013 року та 16.12.2013 року (а.с. 236, 237 том 1, а.с. 75, 80 том 3), постановами державного виконавця ВДВС Криворізького МУЮ від 09.12.2013 року та 19.12.2013 року відкриті виконавчі провадження, накладений арешт на майно ОСОБА_9, а саме: житловий будинок з мансардою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; автобус марки «Мазда «Е2200», державний реєстраційний номер НОМЕР_3, 2/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_7, тобто спірне майно, та оголошена заборона його відчуження (а.с. 76-79, 81, 82 том 3).

13 жовтня 2015 року Криворізьким районним судом Дніпропетровської області видані виконавчі листи № 2/177/237 від 05.08.2014 року про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5 суми заборгованості в розмірі 199068,00 грн., витрат по сплаті судового збору у розмірі 1990,68 грн., витрат на оплату КП ДОР «Криворізьке БТІ» в розмірі 240,00 грн. та витрат на оплату правової допомоги 2500,00 грн. (а.с. 84, 85 том 3), за якими постановами державного виконавця ВДВС Криворізького МУЮ від 21.10.2013 року та 22.10.2014 року відкриті виконавчі провадження (а.с. 85-88 том 3), накладений арешт на майно боржника та оголошена заборона на його відчуження, а також винесена постанова про розшук майна боржника (а.с. 89, 90 том 3).

Також, рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16.10.2014 року позов ОСОБА_7 (третьої особи по даній справі) до ОСОБА_9, ОСОБА_2 про відшкодування збитків за договором підряду - задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування шкоди 190164,00 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1901,68 грн. та витрати на оплату правової допомоги 4549,50 грн.

Рішенням колегії суддів судової палати апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.01.2015 року апеляційна скарга ОСОБА_9 - відхилена, апеляційна скарга ОСОБА_14 та ОСОБА_6, які діють в інтересах ОСОБА_7 - задоволені частково, рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16.10.2014 року в частині стягнення витрат на правову допомогу - змінено. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 витрати на правову допомогу у сумі 4872 грн. (а.с. 28-31 том 2, 67-69 том 3).

Відповідно до ухвали Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 07.08.2014 року (а.с. 5-6 том 2, а.с. 40-41 том 3), постановами державного виконавця ВДВС Криворізького МУЮ від 12.08.2014 року відкрито виконавче провадження, накладений арешт на майно ОСОБА_9, а саме: житловий будинок з мансардою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; автобус марки «Мазда «Е2200», державний реєстраційний номер НОМЕР_3, 2/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_7, тобто спірне майно, та оголошена заборона його відчуження (а.с. 42-48 том 3).

22 січня 2015 року Криворізьким районним судом Дніпропетровської області видані виконавчі листи № 2/177/398 від 16.10.2014 року про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування шкоди 190164,00 грн., витрат по сплаті судового збору у розмірі 1901,68 грн. та витрат на оплату правової допомоги 4872,00 грн. (а.с. 49, 50 том 3), за якими постановами державного виконавця ВДВС Криворізького МУЮ від 02.02.2015 року та 03.02.2015 року відкриті виконавчі провадження (а.с. 51-54 том 3).

Вказані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір в частині реального поділу майна, не врахував наявність боргу та збитків за договором підряду з у одного із подружжя, а саме, що відповідач ОСОБА_15 є боржником ОСОБА_5 та ОСОБА_7, згідно рішень судів від 05.08.2014 року та 16.10.2014 року, якими не встановлено солідарного обов'язку подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_2 перед ОСОБА_5 та ОСОБА_7 за борговим зобов'язанням та за зобов'язанням договору підряду, незважаючи на те, що позови були пред'явлні як до ОСОБА_9 та і до ОСОБА_2, а тому погоджується з доводами апеляційних скарг третьої особи ОСОБА_5 про те, що рішення суду першої інстанції фактично унеможливлює виконання судового рішення про стягнення з відповідача його на користь в рахунок суми боргу в загальному розмірі 203789,68 грн. за рахунок належної ОСОБА_9 частки в спільному майні подружжя, а також доводами представника третьої особи ОСОБА_7 - ОСОБА_8 про те, що вказане рішення фактично унеможливлює виконання судового рішення про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування шкоди в загальному розмірі 196615,18 грн. за рахунок належної ОСОБА_9 частки в спільному майні подружжя.

За таких обставин, оскільки на майно, яке є предметом реального поділу між подружжям, накладено арешт в межах процедури примусового виконання попередніх рішень суду про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_7 грошових сум, то при поділі спірного майна, не може враховуватись домовленість подружжя щодо узгодженого ними варіанту реального поділу майна, підтвердженого рішенням суду від 30 грудня 2014 рку, яке оскаржується.

Також, на думку колегії, суд першої інстанції без належних доказів включив до поділу майна борг в розмірі 3000000 грн. відповідно до договору позики, укладеного 16.02.2009 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_2, оскільки обставини укладання вказаного договору позивачем не доведені, а, відповідно до повідомлення НДЕКЦ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 15.08.2014 року - неможливо провести технічну експертизу договору позики, оскільки ОСОБА_2 була роти пошкодження об'єкту дослідження (а.с. 248-249 том 1).

Крім того, на думку колегії, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в частині реального поділу майна, не звернув уваги на те, що присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе лише за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а матеріали справи не містять даних про сплату на депозит суду відповідної грошової суми. Також суд не звернув уваги на те, що об'єкти спірного поділу - є речами неподільними і не можуть біти поділені в натурі між сторонами через різницю в їх вартості.

А в пункті 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зазначено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що, рішення суду першої інстанції, відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, в частині реального поділу майна, а саме: виділу ОСОБА_2 та визнання за нею право власності на індивідуальний житловий будинок з мансардою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану по АДРЕСА_2 автобус марки «Мазда «Е2200», державний реєстраційний номер НОМЕР_3; виділу ОСОБА_9 та визнання за ним право власності на 2/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_7; стягненню з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2 різниці в вартості поділеного спільного майна в сумі 9259,00 грн. - підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову взадоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_9 про реальний поділ майна та визнання за ОСОБА_2 права власності на індивідуальний житловий будинок з мансардою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (житловий масив Кресівський-II); земельну ділянку, площею 0.1000 га., розташовану по АДРЕСА_1; автобус марки «Мазда Е2200», державний реєстраційний номер НОМЕР_1; визнання за ОСОБА_9 право власності на 2/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_7, а також стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2 різниці в вартості недоотриманого позивачем майна в розмірі 9259 грн.

А також визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_9 по 1/2 частки індивідуального житлового будинку з мансардою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (житловий масив Кресівський-II); земельної ділянки, площею 0.1000 га., розташованої по АДРЕСА_1; автобусу марки «Мазда Е2200», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 1994 року випуску та по 1/3 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_7 із залишенням зазначеного майна у спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_9

Вимоги апеляційних скарг ОСОБА_5 та представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 щодо запропонованих ними варіантів реального поділу майна між подружжям, не можуть бути взяти до уваги, так як це виходить за межі повноважень третіх осіб, оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_7 залучені до справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 1, 4 ч. 1, 309, 313, 314, 316 ЦПК України колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги третьої особи ОСОБА_5 та представника третьої особи ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2014 року в частині реального поділу майна, а саме: виділу ОСОБА_2 та визнання за нею право власності на індивідуальний житловий будинок з мансардою, загальною площею 219,2 кв.м., житловою площею 49,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану по АДРЕСА_2 автобус марки «Мазда «Е2200», державний реєстраційний номер НОМЕР_3, 1994 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2; виділу ОСОБА_9 та визнанню за ним право власності на 2/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_7; стягненню з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2 різниці в вартості поділеного спільного майна в сумі 9259,00 грн. - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_9 про реальний поділ майна та визнання за ОСОБА_2 права власності на індивідуальний житловий будинок з мансардою, загальною площею 219,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (житловий масив Кресівський-II); земельну ділянку, площею 0.1000 га., розташовану по АДРЕСА_1; автобус марки «Мазда Е2200», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 1994 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2, визнання за ОСОБА_9 право власності на 2/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_7, а також стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2 різниці в вартості недоотриманого позивачем майна в розмірі 9259 грн. - відмовити.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_9 по 1/2 частки індивідуального житлового будинку з мансардою, загальною площею 219,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (житловий масив Кресівський-II); земельної ділянки, площею 0.1000 га., розташованої по АДРЕСА_1; автобусу марки «Мазда Е2200», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 1994 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 та по 1/3 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_7.

Залишити зазначене майно у спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_9.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили

Головуючий:

Судді: