АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1002/15 Головуючий 1 інст. - Омельченко К.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30» березня 2015 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Кривошеіної О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 червня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні приміщеннями загального користування та примусового виселення, за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи - Міністерство енергетики та вугільної промисловості, ОСОБА_6 про виселення та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з зазначеним та в подальшому уточненим позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5. В обґрунтування своїх вимог посилалися на те, що ОСОБА_2 разом з ОСОБА_6 є власниками в рівних частках 47/100 частин (двох кімнат та коридору на другому поверсі двохповерхового житлового будинку) з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1; ОСОБА_3 - власником інших 53/100 частин (двох кімнат на першому поверсі вказаного будинку).

На першому поверсі також розташовані місця загального користування: тамбур 1-1 площею 1,4 кв. м, коридор 1-2 площею 4,1 кв. м., вбиральня (туалет) - 1-10 площею 2, 3 кв. м., ванна кімната - 1-11 площею 3, 7 кв. м., кухня 1-3 площею 14, 6 кв. м., котельня 1-4 площею 12, 4 кв. м., тамбур 1-7 площею 1,3 кв. м. та коридор 1-9 площею 6,7 кв. м.

На частці ОСОБА_3 проживають ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_5, які систематично чинять перешкоди в користуванні приміщеннями загального користування, зачиняють на замки вбиральню, ванну кімнату, кухню, котельню та підвальне приміщення, чим роблять неможливим проживання з ними в одному будинку.

Крім того вони перешкоджають користуватися земельною ділянкою площею 887 кв. м., на якій знаходиться вказаний будинок - А1 площею 57, 5 кв. м., загальною площею 118, 5 кв. м. та надвірними спорудами: «Б,Г,Л» - сарай та огорожа 1-4. Вони встановили замки на сарай, хвіртку, огородили парканом сад та огород.

Просила зобов'язати ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 усунути перешкоди, створені ОСОБА_2 у користуванні приміщеннями загального користування, що розташовані на першому поверсі будинку за адресою: АДРЕСА_1, а саме: тамбур 1-1 площею 1,4 кв. м, коридор 1-2 площею 4,1 кв. м., вбиральня (туалет) - 1-10 площею 2, 3 кв. м., ванна кімната - 1-11 площею 3, 7 кв. м., кухня 1-3 площею 14, 6 кв. м., котельня 1-4 площею 12, 4 кв. м., тамбур 1-7 площею 1,3 кв. м. та коридор 1-9 площею 6,7 кв. м. шляхом зняття з вказаних приміщень замків та усунути перешкоди в користуванні територією загального користування, а саме земельною ділянкою та надвірними спорудами шляхом зняття замків з хвіртки на основному вході, зняття замків з дверей сараю та демонтажу огорожі на сад/огород; позбавити права користування ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1; виселити без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 та стягнути з відповідачів судові витрати.

Позов відповідачі не визнали та подали зустрічний позов до ОСОБА_2 про примусове виселення та стягнення моральної шкоди. При цьому посилалися на те, що порядок користування будинком та надвірними будівлями існує тривалий час.

Вказали, що власником будинку є Міністерство енергетики та вугільної промисловості. Зазначили, що ОСОБА_2 створює антисанітарні умови в будинку, руйнує будинок, встановила металеві двері на дерев'яні сходи, які призвели до того, що на стелі першого поверху пішла тріщина, з'явилася тріщина на лицьовій стороні будинку від фундаменту до даху; розморозила систему опалення будинку, знищила водостічну трубу.

Просили виселити ОСОБА_2 з будинку АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_2 на користь відповідачів моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 червня 2014 року року позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - задоволено частково, зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 усунути перешкоди, створені ОСОБА_2 у користуванні приміщеннями загального користування, що розташовані на першому поверсі будинку за адресою: АДРЕСА_1, а саме: тамбур 1-1 площею 1,4 кв. м, коридор 1-2 площею 4,1 кв. м., вбиральня (туалет) - 1-10 площею 2, 3 кв. м., ванна кімната - 1-11 площею 3, 7 кв. м., кухня 1-3 площею 14, 6 кв. м., котельня 1-4 площею 12, 4 кв. м., тамбур 1-7 площею 1,3 кв. м. та коридор 1-9 площею 6,7 кв. м. шляхом зняття з вказаних приміщень замків та зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 усунути перешкоди, створені ОСОБА_2 у користуванні територією загального користування, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, а саме земельною ділянкою та надвірними спорудами шляхом зняття замків з хвіртки на основному вході, зняття замків з дверей сараю та демонтажу огорожі на сад/огород; в задоволенні інших позовних вимог та зустрічного позову - відмовлено; вирішено питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду - змінити, відмовити в задоволенні позову позивачам та задовольнити зустрічний позов. При цьому посилалася на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, і як доводи апеляційної скарги виклала вимоги зустрічного позову.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу - відхилити, рішення суду - залишити без змін з наступних підстав.

Задовольняючи частково первісний позов та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що доказів триваючої антигромадської поведінки відповідачів не надано.

Відповідно до ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом (ст. 328 ЦК України).

Відповідно до ст. 391 ЦК України власника майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 є співвласниками житлового будинку, який розташований на земельній ділянці 887 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 Зокрема, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 є співвласниками 47/100 частин житлового будинку літ. «А-1» житловою площею 57, 7 кв. м., загальною площею 118, 5 кв. м. в рівних частках по 47/200 кожному згідно договору купівлі - продажу від 23.04 2007 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 24.04.2007 року, які складаються з житлових кімнат в мансарді 1-12 площею 9,0 кв. м., 1-13 площею 18,0 кв. м.,1-8 площею 1,8 кв. м., 1-4 площею 12, 4 кв. м., в мансарді приміщення 1-14 площею 9, 3 кв. м., балкон із приміщення 1-12 та розташовані на другому поверсі.

Інші 53/100 частин вказаного житлового будинку, які складаються з приміщень 1-6 площею 18 кв. м., 1-5 площею 12, 4 кв. м., 1-4 площею 6, 2 кв. м., 1-9 площею 3, 35 кв. м., 1-7 площею 0, 65 кв. м., 1-3 площею 7, 3 кв. м., 1-10 площею 1,15 кв. м., 1-11 площею 1, 85 кв. м., 1-2 площею 2, 05 кв. м. та 1-1 площею 0, 7 кв. м. з 27.06.2008 року належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі - продажу від 08.06.2008 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.06.2008 року, які розташовані на першому поверсі. З 22.12.2009 року вказані приміщення належали ОСОБА_7 на підставі мирової угоди, затвердженою ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 07.08.2009 року, яку рішенням суду апеляційної інстанції, як встановив суду першої інстанції, на час розгляду справи - скасовано.

В загальному користуванні знаходяться наступні приміщення: тамбур 1-1 площею 1,4 кв. м, коридор 1-2 площею 4,1 кв. м., вбиральня (туалет) - 1-10 площею 2, 3 кв. м., ванна кімната - 1-11 площею 3, 7 кв. м., кухня 1-3 площею 14, 6 кв. м., котельня 1-4 площею 12, 4 кв. м., тамбур 1-7 площею 1,3 кв. м. та коридор 1-9 площею 6,7 кв. м., які розташовані на першому поверсі домоволодіння, та надвірні будівлі, а саме льох літ. «Б», сараї літ. «Г», «Л», вбиральня літ. «Е», огорожа 1-4, порядок користування якими визначено висновком технічної експертизи № 3-105 від 22 грудня 1997 року та рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 березня 1997 року, яке є чинним.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_5, які вселилися та проживають в спірному домоволодінні ще до його придбання співвласниками, не є співвласниками зазначеного домоволодіння, є його користувачами та проживають на першому поверсі, де розташовані приміщення загального користування.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами склалися неприязні відносини.

Із наданих актів обстеження від 15 червня 2009 року, 14 грудня 2009 року, 16 березня 2010 року, 27 листопада 2013 року, 24 березня 2014 року вбачається, що до приміщень загального користування ОСОБА_2, ОСОБА_6 доступу не мають.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та представник ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 цього не спростували.

Доводи ОСОБА_1 та представника ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 стосовно того, що ОСОБА_2 створила антисанітарні умови в домоволодінні та на земельній ділянці, що у ОСОБА_2 та ОСОБА_6 є всі необхідні зручності на їх поверсі, тому тільки вони мають право користуватися приміщеннями загального користування, виходячи з матеріалів справи, є безпідставними.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на судові рішення від 15 квітня 2002 року та поновлення провадження у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_6 про визнання за ними права власності на 53/100 частин судова колегія не бере до уваги, оскільки таких доказів не надано.

Зобов'язуючи ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 усунути перешкоди, створені ОСОБА_2 у користуванні приміщеннями загального користування шляхом зняття з вказаних приміщень замків та у користуванні територією загального користування, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, а саме земельною ділянкою та надвірними спорудами шляхом зняття замків з хвіртки на основному вході, зняття замків з дверей сараю та демонтажу огорожі на сад/огород і відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог, посилаючись на те, що відповідачі безпідставно перешкоджають ОСОБА_2 у користуватися приміщеннями загального користування та господарськими будівлями, порядок користування яких визначено ще у 1997 році, який не змінювався.

При цьому правильно зазначив, що наявність неприязних відносин між сторонами не є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині та задоволенні зустрічного позову.

Статтею 116 ЖК України передбачено, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання їм іншого жилого приміщення.

Із матеріалів справи вбачається, що ще до придбання співвласниками спірного домоволодіння в ньому проживала сім'я ОСОБА_5.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 березня 1997 року визнано ОСОБА_8 основним наймачем квартири, яка розташована на першому поверсі в спірному домоволодінні і в якій на теперішній час проживають відповідачі, ОСОБА_9 - основним наймачем квартири, яка розташована на другому поверсі в спірному домоволодінні та яку у квітні 1997 року нею та ОСОБА_10 приватизовано і за договором купівлі-продажу у квітні 2007 року продано ОСОБА_2 та ОСОБА_6, в якій вони і проживають на теперішній час.

Згідно з вимогами статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належних та допустимих доказів систематичного руйнування чи псування жилого приміщення, або використання його не за призначенням, або систематичного порушення правил співжиття, що робить неможливим проживання сторін відповідно до ст. 58, 59 ЦПК України, матеріали справи не містять і в суді апеляційної інстанції їх не надано.

Відмовляючи в задоволенні позову щодо позбавлення права користування спірним домоволодінням та виселення з нього без надання іншого житлового приміщення, суд першої інстанції правильно зазначив, що підстав, передбачених ст. 116 ЖК України не вбачається.

Питання щодо стягнення судового збору вирішено судом відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року із змінами та доповненнями.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія визнає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги. Доводи апеляційної інстанції, а саме висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303,304, п.1.ч.1.ст. 307, ст. 308, ст. 313, п.1.ч.1.ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 червня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя

Судді колегії