УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,Касьяна О.П., Мостової Г.І.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2012 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом, у якому просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 135 888,95 доларів США звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1, виселити ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 з квартири зі зняттям з реєстраційного обліку.

На обґрунтування своїх вимог посилалось на ті обставини, що 27 травня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 укладено кредитний договір, за яким він отримав 91 828,52 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 28 травня 2018 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 28 травня 2008 року між сторонами укладено договір іпотеки, за яким відповідач передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 63,2 кв. м., яка належить ОСОБА_7 та майновим поручителям: ОСОБА_6 і ОСОБА_8 на праві спільної часткової власності.

Відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 08 лютого 2012 року утворилась заборгованість у розмірі 135 888,95 дол. США, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки.

ОСОБА_7 звернувся до суду із зустрічним позовом про розірвання кредитного договору, який ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2014 року залишено без розгляду.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, а справу направити на новий розгляд, мотивуючи свої вимоги тим, що судами порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який не підлягає застосуванню.

Касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що на момент розгляду справи набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-VII, яким заборонено проводити примусове стягнення за рахунок іпотечного нерухомого майна, яке вважається предметом іпотеки за споживчими кредитами, наданими в іноземній валюті, оскільки спірне майно використовується відповідачами як постійне місце проживання, іншого нерухомого майна вони не мають, тому підстав для задоволення позову немає.

Проте погодитися з висновками судів першої та апеляційної інстанцій не можна на таких підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно із законом, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилають як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 27 травня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 укладено договір, за яким він отримав кредит у розмірі 91 828,52 дол. США та зобов'язався їх повернути до 28 травня 2018 року і сплатити 15,00 % річних за користування коштами на суму залишку заборгованості за кредитом.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 28 травня 2008 року між банком, боржником та ОСОБА_6, ОСОБА_8 укладено договір іпотеки, за яким відповідачі передали в іпотеку банку належну їм на праві спільної часткової власності квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 63,2 кв. м.

Оскільки боржник не виконав взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, станом на 08 лютого 2012 року утворилась заборгованість у розмірі 135 888,95 дол. США, що еквівалентно 1 084 393,81 грн, з яких: 79 865,14 дол. США - заборгованість за кредитом, 22 643,00 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 5562,73 дол. США - заборгованість за комісією за користування кредитом, 21 317,34 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до кредитного договору: 31,33 дол. США - штраф (фіксована частина), 6 469,41 грн - штраф (процентна складова).

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не виконав вимог процесуального права щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи та не встановив їх, не перевірив доводів позивача про наявність боргу за кредитним договором та його суму, не з'ясував, чи виконані боржником взяті на себе зобов'язання та чи є підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, визначені законом чи договором, а пославшись на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у задоволенні позову відмовив.

При цьому не з'ясував, чи може бути цей Закон підставою для відмови в захисті прав кредитора та зверненні стягнення на предмет іпотеки і відмови у задоволенні позову, чи він має значення для виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати майно без згоди власника), не врахував, що цей Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення виконання зобов'язань, про що зазначено Верховним Судом України у постанові № 6-57цс15 від 27 травня 2015 року, ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд цих недоліків не усунув, не виконав вимог ст. 303 ЦПК України та не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, а погодившись з висновками суду про застосування до спірних відносин Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», зробив передчасний висновок про залишення рішення суду першої інстанції без змін, постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права.

Невиконання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень і направлення справи на новий розгляд, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко О.П. Касьян Г.І. Мостова