Справа № 363/1877/14 Головуючий у І інстанції Скарлат О. І.
Провадження № 22-ц/780/1061/15 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 58 07.04.2015
УХВАЛА

Іменем України

07 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Іванової І.В.,

при секретарі Петленко І.О.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 22 грудня 2014 року в справі за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області та не оформлення документів про передачу майна стягувачу, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року скаржник ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаною скаргою, в якій просив визнати протиправною та незаконною бездіяльність Головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області Мовчун Т.С. щодо тривалого не оформлення акту та постанови про передачу майна стягувачу та зобов'язати державного виконавця та начальника відділу ДВС оформити та видати акт передачі майна та постанову про передачу майна боржника, а саме на житловий будинок загальною площею 96,20 кв. м. з надвірними будівлями та спорудами, що належать боржнику ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1, нереалізованого на прилюдних торгах та направити чи надати ці документи йому, посилаючись на те, що в порядку статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» неодноразово звертався на адресу виконавчої служби Вишгородського РУЮ, однак, відомостей про прийняте рішення йому не надходило.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 22 грудня 2014 року відмовлено у задоволенні заявлених вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування ухвали і постановлення нової, якою задовольнити вимоги скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що скаржником не було надано суду будь-яких належних та допустимих доказів обґрунтування того, що в діях державного виконавця є порушення Закону.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками.

Згідно ст.383 ЦПК України учасники виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.387 ЦПК України у разі встановлення обгрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державну виконавчу службу задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Яякщо оскаржувані рішення були прийняті відповідно до вимог закону, в межах повноважень державного виконавця і права чи свободи заявника порушено не було, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

За ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч.2 ст.11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

У судовому засіданні встановлено, що 8 серпня 2011 року Вишгородським райсудом Київської області ОСОБА_2 видано виконавчий лист від 08 серпня 2011 року №2 - 3734/11 про стягнення боргу з ОСОБА_4 на корить ОСОБА_2 в сумі 143 640 грн. До ВДВС Вишгородського РУЮ у Київській області подано заяву про відкриття провадження.

22 серпня 2011 року головним державним виконавцем ВДВС Вишгородського РУЮ у Київській області Мовчун Т.С. відкрито виконавче провадження про стягнення боргу з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, ВДВС Вишгородського РУЮ проведено відповідні дії щодо опису, оцінки та реалізації майна боржника, а саме будинку АДРЕСА_1 та звернуто стягнення на будинок. У зв'язку з тим, що торги не відбулись стягувачу та його представникам було направлено лист про те, що стягувач може залишити за собою нереалізоване майно.

Листом від 24 квітня 2013 року представником ОСОБА_2 було подано заяву про те, що ОСОБА_2 бажає прийняти майно.

6 листопада 2013 року ВДВС Вишгородського РУЮ у Київській області відкрито ще одне провадження за виконавчим листом, виданим Вишгородським районним судом Київської області від 17 жовтня 2013 року щодо стягнення з боржника ОСОБА_4 на користь стягувача ОСОБА_2 боргу в сумі 259 915 грн. 77 коп.

23 березня 2014 року подано заяву начальнику ВДВС Вишгородського району Київської області про об'єднання виконавчих проваджень відповідно до заяви від 13 листопада 2014 року і підготувати та видати АКТ та постанову про передачу майна стягувачу.

05 квітня 2014 року поштою також було надіслано аналогічну заяву на адресу ВДВС Вишгородського РУЮ.

10 квітня 2014 року головним державним виконавцем Мовчун Т.С. відновлено виконавче провадження №28248694 та запропоновано направити на адресу виконавчої служби оригінал виконавчого листа. Копія листа державного виконавця Мовчун Т.С. та копія постанови від 10 квітня 2014 року про відновлення виконавчого провадження є матеріалах справи.

17 квітня 2014 року до ВДВС Вишгородського РУЮ у Київській області направлено оригінал виконавчого листа з вимогою про підготовку акту та постанови про передачу майна стягувачу.

28 квітня 2014 року вищевказані виконавчі провадження об'єднані в зведене провадження.

Відповідно до частини 2 статті 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

За статтею 62 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Згідно частини 6 тієї ж статті Закону у разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

В частині 9 статті 62 того ж Закону зазначено, що майно передається стягувачу за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державний виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно.

Як вбачається з матеріалів скарги, ОСОБА_2 неодноразово звертався до органу виконавчої служби Вишгородського РУЮ із заявами про залишення за собою нереалізованого майна боржника, а саме 23 березня 2014 року, 5 квітня 2014 року та 17 квітня 2014 року.

Проте, будь-яких доказів про результати розгляду таких заяв ОСОБА_2 та прийняте рішення в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження» всупереч вимогам статті 60 ЦПК України державним виконавцем суду не було надано.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо часткового задоволення заявлених вимог з метою захисту прав ОСОБА_2, а саме щодо визнання протиправною бездіяльності державного виконавця в частині не прийняття рішення за результати розгляду вказаних заяв ОСОБА_2, як стягувача, поданих ним відповідно до статті 62 Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія судді вважає за необхідне відмовити в задоволенні іншої частини заявлених вимог оскільки відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.ст.11, 15 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні правовідносини.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість заявлених вимог в частині зобов'язання державного виконавця та начальника відділу ДВС оформити та видати акт передачі майна та постанову про передачу майна боржника, а сааме, на житловий будинок загальною площею 96,20 кв. м. з надвірними будівлями та спорудами, що належать боржнику ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1, нереалізованого на прилюдних торгах та направити чи надати ці документи йому.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити частково.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 22 грудня 2014 року скасувати і постановити нову ухвалу, якою скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність держаного виконавця Відділу державної виконавчої служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області Мовчун Т.С. в частині не прийняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_2, поданих ним в порядку ст.62 Закону України «Про виконавче провадження» від 23 березня 2014 року, 5 квітня 2014 року та 17 квітня 2014 року.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Олійник В.І.

Судді: Матвієнко Ю.О.

Іванова І.В.