УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30 січня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 18 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1, укладеного між сторонами 20 серпня 2012 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач мала на меті укладення договору довічного утримання, а не договору купівлі-продажу будинку, зміст договору їй зрозумілий не був, оскільки українською мовою вона достатньо не володіє.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 18 березня 2015 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 просить судові рішення першої та апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задоволено, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 20 серпня 2012 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Закарпатської області Лапчак Г.І. та зареєстрований в реєстрі за № 3428 (а.с. 98-100).

Згідно п. 13 Договору, правові наслідки приховування вартості будинку, зміст ст. 229, 230, 231, 233, 234, 235, 655, 657, 659, 660 ЦК України, ст. 65 СК України сторонам роз'яснено.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

З роз'яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 (далі - постанова) вбачається, що відповідно до статей 229 <nau://ukr/435-15|st229/> - 233 <nau://ukr/435-15|st233/> ЦК <nau://ukr/435-15/> правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 <nau://ukr/435-15|st229/> ЦК <nau://ukr/435-15/>), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

В пункті 20 вказаної постанови роз'яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, відповідно до положень ст.ст. 212-215 ЦПК України, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини справи та надавши належну оцінку наданим сторонами доказам у їх сукупності, дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання договору купівлі-продажу, укладеного між сторонами недійсним, оскільки в ході судового розгляду позивачем не доведено, що мала місце помилка або обман зі сторони відповідача щодо правової природи правочину. Крім того, позивач при укладенні оспорюваного договору попереджалась про наслідки визнання правочину недійсним, що підтверджується її підписом.

Апеляційний суд переглядаючи рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку, погодився з висновками суду першої інстанції щодо недоведеності позивачем вимог, обґрунтовано залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30 січня 2015 року та ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 18 березня 2015 року постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30 січня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 18 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова