Справа №487/258/15-ц 24.03.2015 24.03.2015 24.03.2015
Провадження №22ц/784/699/15 Головуюча в першій інстанції Розумовська О.Г.
Доповідач в апеляційній інстанції Довжук Т.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої - Довжук Т.С.,

суддів: Коломієць В.В., Шолох З.Л.,

при секретарі судового засідання Романенко Ю.О.,

без участі сторін,

розглянула у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на ухвалу судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2015 року за матеріалами позовної заяви

ОСОБА_3

до

відкритого акціонерного товариства «Малярно-ізоляційне підприємство «Райдуга» (далі - ВАТ «Райдуга»)

про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації частини втраченого заробітку в зв'язку з інфляцією та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

16 січня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ВАТ «Райдуга» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації частини втраченого заробітку в зв'язку з інфляцією та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2015 року позовну заяву ОСОБА_3 повернуто позивачу на підставі ч. 3 ст. 118 ЦПК України.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить ухвалу скасувати і ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. На думку апелянта ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що дана позовна заява подана позивачкою з приводу виплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, а тому повинна розглядатись в порядку наказного провадження, відповідно до вимог частини 1 статті 96 ЦПК України.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ВАТ «Райдуга» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, інфляційних втрат та відшкодування моральної шкоди.

Позивачка зазначала, що з 01 червня 2005 року по 01 жовтня 2012 року працювала у ВАТ «Райдуга» та звільнилася з підприємства у зв'язку з його банкрутством. На день її звільнення підприємство мало перед нею заборгованість по заробітній платі за період з листопада 2011 року по травень 2013 року в сумі 11 851 грн., яка була виплачена тільки у вересні 2014 року.

Посилаючись на порушення відповідачем порядку розрахунку при звільненні, ОСОБА_3 просила стягнути з відповідача 48 305 грн. 91 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку, 8 164 грн. 83 коп. інфляційних втрат та 5 000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2015 року позовну заяву повернуто позивачці на підставі п. 6 ч. 3 статті 121 ЦПК України.

Згідно вказаної норми закону заява повертається у випадку, коли заява подана без дотримання порядку, визначеного ч. 3 ст. 118 ЦПК України.

Частиною 3 ст. 118 ЦПК України передбачено, що позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Згідно із ч. 6 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви, що подається у випадках, визначених частиною третьою статті 118 цього Кодексу, мають бути додані копії ухвали про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу або ухвали про скасування судового наказу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 ЦПК України, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою у день первісного її подання до суду.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 ЦПК України, заява вважається неподаною та повертається позивачеві (ч. 2 ст. 121 ЦПК України).

Разом з цим відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 96 ЦПК України судовий наказ може бути видано у разі, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Форма і зміст заяви про видачу судового наказу, передбачені ст. 97 ЦПК України, зокрема у п. 3 ч. 2 цієї статті вказано, що у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються.

До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання (п. 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження»).

Вирішуючи питання про повернення позовної заяви, суд не врахував, що на момент пред'явлення позову точний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації частини втраченого заробітку в зв'язку з інфляцією позивачці невідомий, також остання просить стягнути на її користь моральну шкоду, тобто наявний спір про право, а тому необхідність дотримання порядку, встановленого ч. 3 ст. 118 ЦПК України, та пред'явлення позову тільки у разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом, - відсутні.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» № 14 від 23 грудня 2011 року, наявність спору про право (пункт 2 частини третьої ст. 100 ЦПК України), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, не з'ясував чи існує спір про право та дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви.

Таким чином, повертаючи позовну заяву ОСОБА_3 суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про порушення позивачем вимог ч. 3 ст. 118 ЦПК України, не звернув уваги на вищезазначене, а тому згідно п. 3 ст. 312 ЦПК України порушив порядок встановлений для вирішення цієї позовної заяви.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а матеріали позовної заяви підлягають поверненню до того ж суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись статтями 303, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2015 року скасувати та матеріали позовної заяви повернути до того ж суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуюча

Судді