Справа №478/1632/14-ц 01.04.2015 01.04.2015 01.04.2015
Провадження №22-ц/784/741/15
Провадження № 22ц/784/741/15 Головуючий у 1-ї інстанції Сябренко І.П.
Категорія 39 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

1 квітня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

при секретарі: Свіщук О.В.,

за участю: представника відповідачки - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 27 січня 2015 року

за його позовом

до ОСОБА_4

про встановлення факту і визнання права на спадщину за законом,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просив встановити факт родинних відносин між ним та його померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 батьком ОСОБА_5, та визнати за ним право на спадщину за законом, що залишилася, після смерті спадкодавця, у вигляді земельної ділянки площею 20,54га, розташованої в межах території Дмитро-Білівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області.

Позивач зазначав, що його мати ОСОБА_8. перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 з 1980 року, який вони розірвали у судовому порядку 9 квітня 1985 року, але отримали свідоцтво про розірвання шлюбу тільки 24 березня 1999 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився позивач, однак в свідоцтві про його народження «П.І.Б. батька» вказано зі слів його матері за її дівочим прізвищем «ОСОБА_3», хоча його справжнім батьком є ОСОБА_5.

Відсутність в актовому запису даних про ОСОБА_5 як його батька, заважає позивачу прийняти та оформити, після смерті спадкодавця, спадщину за законом, так як він є спадкоємцем першої черги.

Посилаючись на порушення при проведені реєстрації його народження, позивач просив поновити його права у викладений ним спосіб.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 27 січня 2015 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_7, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, так як між померлим ОСОБА_5 та позивачем ОСОБА_3 як особою, в акті про народження якого дані про батька записані зі слів матері, неможливо встановити родинні стосунки на рівні кровноспоріднених батька та сина. А тому відсутні і правові підстави для визнання за позивачем права на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_5.

З такими висновками місцевого суду слід погодитися, так як вони відповідають обставинам справи та узгоджуються з нормами матеріального права.

Судом встановлено, що мати позивача ОСОБА_8 та ОСОБА_5 знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 1980 року, який ними розірвано 9 квітня 1985 року на підставі рішення Казанківського районного суду Миколаївської області.

При звернені до суду з позовом про розірвання шлюбу, мати позивача зазначала, що не проживає з ОСОБА_5 тривалий час, знаходиться в стосунках з іншим чоловіком та вагітна.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився позивач ОСОБА_3, в актовому запису про народження якого «дані про батька» записані зі слів матері, та не пов'язані з особистими даними її колишнього чоловіка ОСОБА_5.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 і після його смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 20,54га, розташованої в межах території Дмитро-Білівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області.

За прийняттям спадщини за законом у встановленому порядку звернулися відповідачка ОСОБА_4 як дружина померлого і спадкоємиця першої черги, а також рідний брат померлого та його племінник.

Позивач ОСОБА_3 пропустив строк на прийняття спадщини, та у зв'язку з неможливістю підтвердити батьківство померлого ОСОБА_5 у позасудовому порядку, не може отримати спадщину, після його смерті.

Отже, у судових засіданнях позивачем та його представником не надано доказів на підтвердження обґрунтування пред'явлених позивних вимог, тому що дані про батька зазначені в актовому запису про народження позивача, та особисті дані померлого ОСОБА_5 не співпадають, і не свідчать про те, що батько позивача, і спадкоємець є однією та тією ж особою.

При викладені прізвища, ім'я або по-батькові особи, яка померла, органами реєстрації помилок не допущено, а тому такі обставини, на які посилається позивач ОСОБА_3, не доводять наявність родинних стосунків між позивачем та померлим спадкоємцем.

За такого, висновок суду першої інстанції про те, що позивач, звертаючись до суду з вимогами про встановлення факту родинних стосунків, обрав неналежний спосіб порушеного права відповідає положенням глави 9 розділу ІІІ КпШС УРСР, та роз'ясненням, викладеним у пунктах 7, 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року.

Тому, доводи апелянта щодо відповідності обраного ним способу захисту обставинам справи є помилковим тлумаченням діючого законодавства.

Таким чином, з'ясувавши обставини спору, перевіривши доводи сторін, проаналізувавши зібрані докази та дав їм належну правову оцінку, обґрунтовано відмовив в задоволенні позову ОСОБА_3, оскільки відсутні підстави, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, ст.ст. 53-55, 163 КпШС УРСР і ст. ст. 1216, 1222-1223, 1261 ЦК України для встановлення факту родинних відносин та визнання права власності у порядку спадкування за законом.

При встановлені зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального закону та правильно застосовано норми матеріального права.

За таких обставин рішення суду першій інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню.

Щодо змісту апеляційної скарги позивача ОСОБА_3, подану його представником, то вона не містить перелік обставин, які не були з'ясовані судом та вплинули на невірне вирішення ним справи, а її доводи не впливають на обґрунтовані висновки суду, так як є фактичною переоцінкою доказів, які вже були досліджені та оцінені судом.

Тому зазначені доводи апелянта не можуть бути підставою для скасування рішення, ухваленого з додержанням вимог матеріального і процесуального права. В зв'язку з чим, апеляційна скарга в силу ч. 1 ст. 308 ЦПК підлягає відхиленню.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 27 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча

Судді