Справа № 2-2648/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2015 року Ужгородський міськрайонний суд

Закарпатської області

в складі: головуючого судді - Семерак І.О.

при секретарі - Віраг Е.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» звернулось в суд з позовом мотивуючи його тим, що 10.06.2008 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №358/5-08, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 60000 дол. США на строк до 09.06.2018 року зі сплатою річних відсотків як ставки LIBOR 3м. Поручителем по даному кредитному договору виступив чоловік позичальниці - ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Оскільки ОСОБА_1 взяті на себе кредитні зобов'язання належним чином не виконує, уточнивши позовні вимоги, позивач просить стягнути з неї за рахунок її майна та коштів заборгованість у розмірі 288365 грн., що складається з 29973,97 дол. США, з яких строкова заборгованість по кредиту 20017,56 дол. США (еквівалент в гривні по курсу НБУ станом на 22.11.2011 року - 159540,00 грн.), прострочена заборгованість за кредитом 7432,17 дол. США (еквівалент в гривні 59286,46 грн.), пеня по простроченій сумі кредиту - 46358,94 грн. та упущена вигода - 23179,61 грн.

Представник позивача Мельник Я.Ю. в судовому засіданні уточнений позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити його з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача - ОСОБА_4 подала письмові заперечення проти позову, де вказала на недоведеність позивачем переходу до нього від ПАТ «Кредобанк» права вимоги згідно кредитного договору ОСОБА_1, відсутність підстав для вимоги про дострокового повернення кредиту. Просить врахувати те, що Банком безпідставно нараховано їй до заборгованості 800 дол. США, та не враховано сплату нею 03.03.2015 року 8500 грн. в рахунок погашення заборгованості. Також просила суд зменшити розмір пені у посилаючись на її важке матеріальне становище, смерть її чоловіка та просить врахувати, що вона щомісячно здійснює погашення по кредиту, хоча і не в повному обсязі. В задоволенні вимоги про стягнення упущеної вигоди просила суд відмовити повністю вважаючи таку безпідставною.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до ст.ст.10, 11, 59 , 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що 10.06.2008 року між ПАТ «Кредобанк», що є повним правонаступником прав і обов'язків ВАТ «Кредобанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №358/5-08, згідно якого остання отримала кредит у сумі 60000 дол. США на строк до 09.06.2018 року для придбання квартири на первинному ринку, зі сплатою процентів річних у розмірі, що визначаються як ставка LIBOR 3м, збільшена на маржу 11,5%.

ПАТ «Кредобанк» на виконання умов названого кредитного договору видав ОСОБА_1 60000 дол. США, що підтверджується меморіальним ордером №474035 від 17.06.2008 року та випискою про рух коштів по позичковому рахунку.

Відповідно до п.3.4. кредитного договору позичальник сплачує проценти щомісяця, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який нараховані проценти.

Згідно п.п. 5.1., 5.2. кредитного договору за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за цим договором позичальник, крім відшкодування збитків, сплачує пеню в розмірі подвійної процентної ставки, вказаної в п. 3.2. цього договору, але не менше однієї гривні за кожний день прострочення. За невиконання взятих на себе зобов'язань по поверненню кредиту позивальник, крім сплати пені, відшкодовує Банку заподіяні збитки в повному обсязі, в тому числі й упущену вигоду.

Судом встановлено, що 29.11.2011 року між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» був укладений договір факторингу, згідно з яким 14.12.2011 року відбулось відступлення права вимоги грошових зобов'язань ОСОБА_1 згідно кредитного договору №358/5-08 від 10.06.2008 року та прав за договорами, що забезпечують виконання відповідних кредитних зобов'язань.

Повідомленням №128 від 14.12.2011 року ПАТ «Кредобанк» повідомило відповідача про укладення договору факторингу та просило ОСОБА_1 в подальшому свої кредитні зобов'язання виконувати перед ТОВ «ФК «Приватні інвестиції».

Згідно приписів ст. ст. 1077-1082 ЦК України обов'язок щодо повернення у визначені в кредитному договорі строки кошти боржник повинен виконати перед новим кредитором (фактором).

Суд вважає безпідставними твердження представника відповідача щодо недоведеності позивачем права вимоги до ОСОБА_1 згідно кредитного договору, оскільки договір факторингу від 29.11.2011 року підписаний між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», скріплений печатками вказаних фінансових установ, дата укладення кредитного договору та його номер зазначені у реєстрі боржників, який є додатком до договору факторингу, тому вказані документи є належним підтвердженням переходу права грошової вимоги за кредитним договором до нового кредитора, яким є позивач.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В ст. 610 ЦК України зазначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідності до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не здійснює в повному обсязі щомісячного погашення кредиту та має заборгованість згідно кредитного договору, в тому числі по поточним платежам. Тому, вимога позивача про дострокове повернення всієї суми позики до настання кінцевого строку повернення кредиту, визначеному в п. 2.1. кредитного договору, є правомірною і підлягає до задоволення.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 14.12.2011 року, тобто на момент переходу від ПАТ «Кредобанк» до ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» права вимоги за кредитним договором №358/5-08 від 10.06.2008 року, розмір заборгованості ОСОБА_1 по кредиту становив 44230,47 дол. США.

В той же час, як вбачається з довідки ПАТ «Кредобанк» за вих. №23.04-19799/11 від 27.12.2011 року, виданої відповідачу, станом на 13.12.2011 року заборгованість за кредитом складала 43430,47 дол. США і таким чином різниця становить 800 дол. США.

Відтак, в частині стягнення з ОСОБА_1 строкової заборгованості за кредитом в розмірі 800 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 22.11.2001 року становить 6381,60 грн., слід відмовити.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_1 03.03.2015 року здійснений платіж у розмірі 8500 грн. в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором, що стверджується квитанцією №ПН4340, однак це не було враховано позивачем в уточнених позовних вимогах.

Таким чином суд вважає доведеною позивачем строкову заборгованість ОСОБА_1 в розмірі 144658,40 грн. та прострочену заборгованість - 58286,46 грн., а тому позов в цій частині є обгрунтовним і підлягає до задоволення.

Щодо стягнення з відповідача суми нарахованої позивачем пені, то суд приходить до наступного висновку.

Так, ст.549 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, в т.ч. - пенею. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням зобов'язання (ч.1 ст. 550 ЦК України).

За період з 19.02.2014 року по 19.02.2015 року позивачем нарахована відповідачу пеня в розмірі 46358,9 грн.

В той же час, відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тобто, суд може прийняти рішення про зменшення розміру неустойки як за власною ініціативою, так і за клопотанням відповідача.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 не відмовилася повністю від виконання свого зобов'язання по поверненню кредиту, вона щомісячно здійснює погашення кредитної заборгованості перед позивачем, однак не в повному обсязі. В той же час, Банком нарахована відповідачу пеня у розмірі 46358,94 грн., що становить 78% від суми простроченої заборгованості.

Суд враховує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік відповідачки, на допомогу якого в погашенні кредиту вона розраховувала при отриманні кредиту, те що відповідачем щомісячно частково здійснюється погашення боргу, на даний час її матеріальний стан є важким, а розмір пені практично дорівнює сумі простроченої заборгованості. Тому, суд вважає за можливе, відповідно до положень ст. 551 ч. 3 ЦК України, зменшити розмір нарахованої позивачем пені вдвічі, до суми 23179,47 грн.

Також позивачем ставиться вимога про стягнення з відповідача суми упущеної вигоди згідно п.5.2 кредитного договору.

Так, у відповідності до ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Враховуючи наведене, а також те, що позивачем, окрім заявленої ним суми упущеної вигоди в розмірі 23179,61 грн., не надано суду жодного належного та допустимого доказу з цього приводу, і така ним не обґрунтована, суд приходить до висновку, що вказана вимога є безпідставною і задоволенню не підлягає.

Разом з тим, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача понесені останнім та документально підтверджені судові витрати по справі, які складають 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 1700 грн. державного мита.

Керуючись ст.ст. 22, 526, 549-551, 610, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 14, 60, 81, 88, 208, 209, 294 ЦПК України, суд, -

РІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» заборгованість за кредитним договором №358/5-08 від 10.06.2008 року в сумі 227124 (двісті двадцять сім тисяч сто двадцять чотири) грн. 32 коп., а також 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 1700 грн. державного мита.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення рішення без участі особи, яка її оскаржує, протягом десяти днів з дня його отримання.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Семерак І.О.