Справа № 574/147/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року м. Буринь

Буринський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді: Міщенко В. М.

при секретарі: Ключник О. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Буринь справу за позовом ОСОБА_1 до Підприємство Буринської райспоживспілки "Хлібокомбінат", про зобов"язання нарахування та виплати компенсації за невикористані додаткові відпустки

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Підприємство Буринської райспоживспілки "Хлібокомбінат" про зобовязання нарахувати та виплатити компенсації за невикористані дні відпустки.

Свої вимоги мотивує тим, що з вперіод своєї роботи заявниця неодноразово зверталась до керівництва підприємства з вимогою надати їй додаткову відпустку як одинокій матері згідно ст.19 З.У. «Про відпустки», проте дані відпустки їй не надавались.

Після свого звільнення з роботи заявниця зверталась до керівництва підприємства з письмовими заявами від 12.06.2014 року та від 04.08.2014 року в яких просила виплатити компенсацію за невикористані соціальні відпустки як одинокій матері за період з 2005 по 2012 роки на підставі ст.19 Закону України «Про відпустки», до останньої заяви заявниця додала додаткові документи, що підтверджують її статус, а саме копію свідоцтва про народження дитини, копію свідоцтва про розірвання шлюбу, довідку зі школи. В задоволенні даних заяв керівником підприємства заявниці було відмовлено. Тому вона просить суд прийняти рішення яким зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1, компенсацію як одинокій матері за невикористані дні додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, за 2005 рік, 2006 рік, 2007 рік, 2008 рік, 2009 рік із розрахунку 7 (сім) календарних днів та за 2010 рік, 2011 рік і 2012 рік із розрахунку 10 (десять) календарних днів.

В судовому засіданні заявниця свої вимоги підтримала та просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти задоволення вимог позивачки заперечує, мотивуючи тим, що в період роботи на підприємстві позивачка не зверталась з приводу надання їй додаткової відпустки, як одинокій матері та не надавала відповідні документи,що підтверджують виховання нею дитини без батька

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріалами справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно з вимогами ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 24 Закону України «Про відпустки»та ст.83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 з 22.06.1992 року по 28.10.2013 року знаходилася у трудових відносинах з Підприємством Буринської райспоживспілки "Хлібокомбінат", яке до 05.08.1993 року мало назву Буринський хлібокомбінат, в період з 05.08.1993 року до 08.04.2003 року - спільне підприємство «Буринський хлібокомбінат», працюючи на різних посадах: з 22.06.1992 року по 04.01.1993 року робітником карамельного цеху, 04.01.1993 року по 08.02.2004 року продавцем магазина «Гарячий хліб», 08.02.2004 року по 14.01.2008 року комірником- браківником, з 14.01.2008 року по 15.06.2012 року економістом, з 15.06.2012 року по 12.11.2012 року комірником-браківником, з 12.11.2012 року по 28.10.2013 року економістом. 28 жовтня 2013 року вона була звільнена з роботи за згодою сторін ст.36 п.1 КЗпП України на підставі наказу №78 від 28.10.2013 року.

Як зазначалось вище, позивачка ОСОБА_1 вважає, що має право на додаткову соціальну оплачувану відпустку як одинока мати, а відповідач не врахував цю обставину та при звільненні не виплатив їй компенсацію за невикористану протягом 2005-2012 років відпустку.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки», ст.182-1 КЗпП України право на соціальну додаткову відпустку має: жінка, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину-інваліда, або яка усиновила дитину, одинока мати, батько, який виховує дитину без матері (у тому числі й у разі тривалого перебування матерів в лікувальному закладі), а також особа, яка взяла дитину під опіку, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 7 (а з 1 січня 2010 року - 10) календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

Визначення «одинокої матері»наведено у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів»від 06.11.1992 р. № 9 та пункті 5 частини тринадцятої статті 10 Закону України «Про відпустки».

Так, згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України одинокою матір'ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама.

Пункт 5 частини тринадцятої статті 10 Закону України «Про відпустки» визначає одиноку матір як таку, яка виховує дитину без батька.

Крім того, стаття 157 Сімейного кодексу України визначає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Статтею 158 Сімейного кодексу передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. У разі ухилення батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини мати має право звернутися до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав.

Чинне законодавство не містить конкретного переліку документів, які слід пред'явити жінці, яка виховує дитину без батька, для отримання додаткової соціальної відпустки. Тому для підтвердження права на зазначену відпустку в цьому випадку роботодавцеві повинен бути пред'явлений будь-який офіційно складений, оформлений і засвідчений в установленому порядку документ, в якому з достатньою достовірністю підтверджується відсутність участі батька у вихованні дитини. Зокрема, такими документами, наприклад, можуть бути: рішення суду про позбавлення відповідача батьківських прав; ухвала суду або постанова слідчого про розшук відповідача у справі за позовом про стягнення аліментів; акт складений соціально-побутовою комісією, створеною первинною профспілковою організацією чи будь-якою іншою комісією, створеною на підприємстві, в установі, організації, або акт дослідження комітетом самоорганізації населення, в якому зі слів сусідів (за наявності їх підписів в акті) підтверджується факт відсутності участі батька у вихованні дитини; довідка зі школи про те, що батько не бере участі у вихованні дитини (не спілкується з вчителями, не забирає дитину додому, не бере участі в батьківських зборах) і т.п.

Таким чином, для підтвердження наявності права на додаткову відпустку має бути пред'явлений будь-який офіційно складений, оформлений та засвідчений в установленому порядку документ, у якому з достатньою достовірністю підтверджується відсутність участі батька у вихованні дитини.

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем на підтвердження своєї позиції по справі додано до позову свідоцтво про народження дитини серії 1БП №262629 від 05.08.1994 року, в якому зазначено, що вона є є матір'ю ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, а батьком дитини є ОСОБА_4 (а.с.3).

Крім того, позивачка надала суду:

- копію свідоцтва про розірвання шлюбу від 13 січня 2005 року з ОСОБА_4 (а.с.4);

- довідку видану 28.07.2014 року №185 року Буринською спеціалізованою школою І -3 ступенів №2 в якій повідомляється про те, що батько дитину на навчання не приводив та не забирав, батьківські збори не відвідував та участі у вихованні дитини не брав (а.с.5).

Також в матеріалах справи міститься декілька довідок, які видавались в 2015 році виконкомом Буринської міської ради в тім, що її син ОСОБА_5 з дня народження і по даний час проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні(а.с.6-8), що з його батька Постановою суду від 05 серпня 1999 року стягнуті аліменти на користь матері на його утримання та про те ,що позивачка12.06. та 04.08.2014 року зверталася до керівництва "Хлібокомбінату " з письмовими заявами про виплату компенсації одинокій матері за 2005-2012 рік, але їй було відмовлено по причині подачі підтвердних документів нею уже після звільнення. Дану обставину відповідач підтвердив в суді з наданням особової справи позивачки, а позивачка, підтвердила, що з цього приводу вона зверталась лише усно

Доказів на підтвердження того, що позивач надавала роботодавцю в період її роботи документи для підтвердження наявності права на додаткову відпустку, суду не надано. В той же час надані стороною відповідача вищезазначені докази про відсутність документів на підтвердження статусу одинокої матері у роботодавця - не спростовано.

Таким чином, проаналізувавши надані докази, суд приходить до висновку, що відповідач діяв у цьому випадку правомірно, а з боку позивачки роботодавцю не були надані документи про відсутність участі батька у вихованні дитини, адже саме працівник повинен надавати адміністрації підприємства належним чином оформлені документи, що підтверджують його певний статус чи право на пільги.

Не можуть вважатись, на думку суду , достатньо достовірними і відомості про відсутність участі батька у вихованні дитини, які містяться в наданих навчальним закладом довідці, оскільки дитина не перебувала під наглядом вчителів безперервно. Інформація про те чи спілкувався батько з дитиною в позашкільний час, у святкові та вихідні дні, а також під час канікул - вказана довідка не містить. Інші докази про те, що батько не приймав участі в вихованні дитини суду не надані

Суд вважає, що за таких підстав не підлягає стягненню з відповідача грошова компенсація за невикористану позивачкою додаткову відпустку як одинокій матері.

В зв»язку з відмовою в задоволенні позову, згідно ст.88 ЦПК України, судом не вирішувалось питання розподілу понесених позивачем судових витрат по справі.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Підприємства Буринської райспоживспілки «Хлібокомбінат» про зобовязання нарахування та виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як одинокій матері - відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Буринський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час його проголошення, в той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: