Ухвала

іменем україни

26 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Савченко В.О., Касьяна О.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - державний нотаріус першої Вінницької державної нотаріальної контори Домбровська І.Е., про визнання недійсними договорів дарування, витребування майна з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_8 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 22 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів дарування, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги мотивувала тим, що укладаючи у квітні 2008 року із своїм сином ОСОБА_5 договір дарування належних їй на праві власності 17/20 частин жилого будинку АДРЕСА_1, помилилася щодо правової природи правочину, вважала, що укладає договір довічного утримання, так як є особою похилого віку та потребує сторонньої допомоги і догляду, у подальшому відповідач подарував спірну частину будинку своєму сину - її онуку ОСОБА_6

Посилаючись на викладене й на те, що дізналась про своє порушене право лише у березні 2013 року, ОСОБА_4 просила позов задовольнити.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2014 року відмовлено в задоволенні позову.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 22 грудня 2014 року зазначене рішення міського суду скасовано й позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування 17/20 частин жилого будинку АДРЕСА_1, укладений 09 квітня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Витребувано на користь ОСОБА_4 у ОСОБА_6 17/20 частин жилого будинку АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_8., просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 на праві власності належало 17/20 частин жилого будинку АДРЕСА_1.

09 квітня 20108 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір дарування 17/20 частин жилого будинку АДРЕСА_1, які відповідач 15 жовтня 2008 року подарував своєму сину, онуку позивача, ОСОБА_6

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

З роз'яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 (далі - постанова) вбачається, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Згідно ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Отже, за змістом ст. ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що укладаючи оскаржуваний договір дарування з ОСОБА_5, позивач помилялася стосовно обставин, які мають істотне значення, зокрема щодо правової природи цього правочину, прав і обов'язків сторін, вважаючи цей правочин договором довічного утримання, відповідно до умов якого друга сторона зобов'язувалася здійснювати постійний догляд і утримання, а право розпорядження нерухомим майном перейшло би до відповідача лише після її смерті, й якби не така помилка, то спірний договір не було б укладено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками апеляційного суду, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Суд апеляційної інстанції вірно застосував положення норм матеріального права, й дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_4

Доводи касаційної скарги ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_8 на увагу не заслуговують й висновків суду не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що апеляційним судом при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_8 відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 22 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Савченко

О.П. Касьян

Д.О. Остапчук