АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/6469/2015 Головуючий у першій інстанції - Сухомлінов С.М.
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 травня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Крижанівської Г.В., Шебуєвої В А.,

при секретарі Троц В.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 березня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2 000 грн. щомісячно до досягнення повноліття дитини.

В обґрунтування заявлених вимог вказувала, що відповідач спілкується та приймає участь у вихованні їх спільного сина, але матеріально допомагає позивачці в недостатньому обсязі, яка не має змоги самостійно забезпечити дитину всім необхідним.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17.03.2015 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи з 09.02.2015 і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить переглянути рішення суду та ухвалити нове, яким визначити розмір аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі 643 грн., що становить половину від прожиткового мінімуму для дитини. Вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, зокрема при визначені розміру аліментів не врахував, що на його утриманні перебуває малолітній син від другого шлюбу та дружина, яка перебуває у декретній відпустці, а також не прийняв до уваги, те що позивачка також зобов'язана нести витрати по утриманню їх спільної дитини.

Відповідач та його представник в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Позивачка в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала за її безпідставністю і необґрунтованістю і просила рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене у відповідності з вимогами закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з наявності у відповідача обов'язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Вказаний висновок суду є законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.07.2004 по 01.10.2012, від якого мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає разом з позивачкою.

Згідно свідоцтв (а.с. 17, 18), наказу (а.с. 19) та пояснень відповідача, останній на даний час перебуває у шлюбі з ОСОБА_6, яка знаходиться в декретній відпустці по догляду за їхньою спільною дитиною - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2

Згідно довідки (а.с. 22) та пояснень відповідача, останній працює в філії Головного управління по місту Києву та Київській області АТ «Державний ощадний банк України» та має середньомісячний дохід у розмірі 7 800 грн.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст. 181 СК України закріплено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частина 1 ст. 184 СК України передбачає, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, встановивши вищевказані фактичні обставини справи, належним чином дослідивши наявні у справі докази, в їх сукупності, та проаналізувавши означені норми закону, які регулюють виниклі правовідносини сторін, суд першої інстанції дійшов цілком законних та обґрунтованих висновків про обов'язок відповідача утримувати дитину та про можливість стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Слід зазначити, що відповідач не заперечував проти стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі, однак вважав розмір аліментів завеликим.

Визначаючи розмір аліментів в сумі 2 000 грн. судом дотримано вимог ст.ст. 182, 184 СК України.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що на даний час менший розмір аліментів не зможе забезпечити належне утримання та розвиток дитини.

Відповідач в апеляційній скарзі вказує на те, що визначений судом розмір аліментів є занадто великим для нього, оскільки на його утриманні перебуває малолітній син від другого шлюбу та дружина, яка перебуває у декретній відпустці.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, вказані обставини були враховані судом першої інстанції, який з огляду на сукупність даних, які повинні бути враховані при визначенні розміру аліментів, зокрема матеріальне становище платника, дійшов правомірного висновку про доцільність стягнення аліментів у визначеній сумі та можливість їх сплати відповідачем. Натомість відповідач на обґрунтування своїх заперечень проти позову не надав суду переконливих доказів на підтвердження того, що він не має матеріальної можливості утримувати власну дитину, що є його прямим обов'язком визначеним моральними засадами суспільства та законом.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність і не обґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Водночас, слід наголосити, що ст. 192 СК України закріплено право платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров'я, тощо звернення до суду з позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів.

Отже, з огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді