Ухвала

іменем україни

25 березня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ступак О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про відшкодування вартості майна та понесених витрат,

в с т а н о в и в :

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько ОСОБА_5, якому на праві користування належала земельна ділянка, яка розташована у СТ «Сфера» у смт Кіровське Дніпропетровської області. За життя ОСОБА_5 на початку 80-х років позивач з батьком побудували на цій земельній ділянці садовий будинок площею 36 кв. м та господарські споруди. Його сестра ОСОБА_3 у будівництві участі не брала, на той час була хворою і фінансово не допомагала. Так, за життя батька позивач вкладав у поліпшення побудованого майна значні кошти, власним коштом здійснив укладення тротуарної плитки та купував інші будівельні матеріали. Після смерті батька відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1, спадкоємцями після смерті батька є сторони у справі. Вищезазначена земельна ділянка не була приватизована, тому не увійшла до спадкової маси. На цій земельній ділянці розташовано садовий будинок, санблок, госпблок та гараж, які побудовані позивачем та батьком ще за життя останнього, які теж не увійшли до спадкової маси, бо на них не було оформлено право власності. Він та відповідач домовилися про сумісне користування земельною ділянкою та садовим будинком з господарськими спорудами і наступну приватизую на двох садової земельної ділянки. Оскільки відповідач садовою земельною ділянкою та спорудами не опікувалася, то після смерті батька він взяв тягар їх утримання на себе, сам підтримував будинок у належному стані, регулярно проводив ремонт, за власні кошти купував будівельні матеріали. У серпні 2013 року відповідач повідомила про те, що вона вже давно приватизувала земельну ділянку на себе та є її законним власником, тому забороняє йому будь-коли взагалі з'являтися за цією адресою. На думку позивача, відповідач обманним шляхом та на порушення усіх домовленостей здійснила приватизацію вищезазначеної земельної ділянки на своє ім'я та перешкоджає йому користуватися земельною ділянкою, садовим будинком та господарськими спорудами, чим порушує його право на користування майном, яке належало померлому батьку. Уточнивши під час розгляду справи вимоги позову, остаточно просив зобов'язати відповідача відшкодувати йому вартість 1/2 частини вказаної земельної ділянки; зобов'язати відповідача відшкодувати вартість 1/2 частини садового будинку, санблоку, хозблоку та гаражу, які розташовані на приватизованій відповідачем земельній ділянці; зобов'язати відповідача відшкодувати йому витрати у сумі 8 864 грн, понесені ним для ремонту та підтримання у належному стані вказаного нерухомого майна.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року, в задоволені позову відмовлено.

У лютому 2015 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла вищевказана касаційна скарга, яка подана з пропущенням установленого ст. 325 ЦПК України строку.

До касаційної скарги додано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження зазначених судових рішень.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, тому він підлягає поновленню.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Статтею 335 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відмовляючи в задоволенні указаного позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з недоведеності та безпідставності заявлених позовних вимог.

Зокрема, правильним є висновок суду про відсутність доказів на підтвердження набуття відповідачем спірного майна без достатньої правової підстави, крім того, відсутні належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог про стягнення понесених витрат щодо поліпшення майна.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та на правильність висновків судів не впливають.

Керуючись ст. 325, п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2014 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року.

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про відшкодування вартості майна та понесених витрат, за касаційною скаргою на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В. Ступак