Справа № 523/2978/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2015 р.

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.

при секретарі - Шевчук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, у місті Одеса, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - про дострокове розірвання договору банківського вкладу, стягнення грошових коштів та процентів, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовними вимогами в яких просить розірвати договір-заяву №328823/105722/3-14 від 11.12.2014р. про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» в іноземній валюті укладений між нею та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (далі за текстом Банк) на три місця. Просить стягнути з відповідача належні їй грошові кошти в розмірі 20062,51доларів США, що на дату подання позовної заяви за курсом НБУ складає 567592,84 гривень, проценти за користування кредитом в розмірі 40,68 доларів США, що на дату подання позовної заяви за курсом НБУ складає 1150,89 гривень, виходячи з 1% річних від суми депозитного вкладу, за 73дня користування грошовими коштами а саме за період з 12.12.2014р. по 25.02.2015р. - день звернення до суду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.12.2014р. між позивачем та відповідачем було укладено договір-заяву про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» строком на три місяця в іноземній валюті зі сплатою позивачу 11% річних за користування грошовими коштами. ОСОБА_2 виконала умови договору та внесла на відкритий на її ім'я депозитний рахунок грошові кошти в розмірі 20062,51 доларів США. В наступному, позивач 12.02.2015р. через свого представника звернулася до Банку із заявою в якій просила достроково розірвати укладений договір та виплатити суму вкладу і нараховані проценти. Проте, у визначені договором строки Банком грошові кошти повернені не були, проценти не сплачені. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_3 пред'явлені позовні вимоги підтримав, просить задовольнити.

Представник Банку у судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі та зазначила, що ОСОБА_2 не правильно було зроблено розрахунок процентів в розмірі 40,68 доларів США, оскільки строк дії договору був припинений з 12.02.2015р., тобто з дня внесення позивачкою зави про розірвання договору. Крім того, на виконання Постанови Правління НБУ від 01.12.2014р. № 758 та №160 від 03.03.2015р. Банк обмежений у виплаті готівкових коштів в іноземній валюті та може сплачувати позивачу 15000 гривень щоденно. Посилаючись на зазначені обставини представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши представників сторін, вивчивши матеріли справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 11.12.2014р. між ОСОБА_2 та Банком, в особі Начальника відділення №16 філії Одеське РУ «АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Тіщенко О.В., яка діяла на підставі Положення про Філію та нотаріально посвідченої довіреності від 25.09.2014р., р.№4594, було укладено Договір-заяву № 328823/105722/3-14 про банківський вклад (депозит) «Стандарт») строком на три місяці в іноземній валюті. Відповідно до Договору банківського вкладу Банк приймає від ОСОБА_2 грошові кошти, в сумі, в порядку та на умовах, визначених вказаним Договором.

Умови Договору банківського вкладу закріплені в п.п.1,2,5 зокрема, визначено: валюту вкладу - долар США; сума вкладу - 20062,51доларів США; процентна ставка - 11,00 процентів річних; депозитний рахунок - НОМЕР_1; дата внесення суми вкладу - 11 грудня 2013 року; дата повернення вкладу - 11 березня 2015 року; порядок нарахування та сплати процентів визначено п.4.1.3. Основних умов; дострокове розірвання Договору банківського вкладу на умовах і в порядку, викладених у п. 5.3. Основних умов.

Так, згідно п. 5.3. Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», повернення Строкового вкладу, до дати закінчення строку розміщення Вкладу, визначеного Договором-заявою, вважається достроковим поверненням Вкладу із розірванням Договору. У випадку дострокового розірвання Договору за ініціативою Вкладника, Вкладник для повернення Вкладу зобов'язаний повідомити про це Банк не менш ніж за 10 банківських днів до передбачуваної дати розірвання Договору шляхом надання Банку відповідної заяви. При достроковому розірванні Договору за ініціативою Вкладника протягом строку розміщення Вкладу, визначеного Договором-заявою, банк здійснює перерахунок нарахованих процентів за фактичний термін розміщення Вкладу з дня, наступного за днем надходження Вкладу у Банк, до дня, який передує його поверненню Вкладнику або списанню з Вкладного рахунку Вкладника, за процентною ставкою, визначеною Договором-заявою. В даному випадку згідно п.5 Договору-заяви такий розрахунок провадиться Банком із розрахунку один процент річних.

11.12.2014року на виконання взятих на себе за Договором-заявою зобов'язань, ОСОБА_2 внесла готівкою на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 20062,51 доларів США, що підтверджується меморіальним ордером №2 від 11.12.2014р.

12.02.2015р. ОСОБА_2 використовуючи своє право на дострокове розірвання Договору-заяви, звернулася до Банку із заявою про розірвання договору з 21.02.2015р. та заявою про видачу суми вкладу та нарахованих відсотків по вказаному договору. Зазначені заяви були отримані Банком 12.02.2015р. Проте, жодних дій пов'язаних в розірванням Договору-заяви, виплати грошової суми та процентів за користування грошовими коштами з боку Банку проведено не було. Не повернув Банк ОСОБА_2 належні їй грошові кошти і після закінчення строку дії Договору - 11.03.2015р.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частина 2 ст. 1060 ЦК України регламентує, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківськими рахунками виступають рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання стосовно його клієнта і контрагентів, та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів. Відповідно до положень цієї статті операції за рахунком - це сукупність банківських операцій по зарахуванню, видачі або перерахуванню грошових коштів. При цьому під видачею розуміється операція по списанню грошових коштів із рахунка клієнта і видача їх готівкою.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» основними видами рахунків, залежно від їх призначення, є поточні та депозитні (вкладні) рахунки.

Вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів, що передаються клієнтом банку в управління на встановлений строк та під визначений процент (дохід) відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Водночас ст.525 ЦК України закріплює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, встановлені у судовому засіданні фактичні обставини вказують на те, що Банк ухиляється від виконання визначених законодавством та взятих на себе за Договором-заявою від 11.12.2014р. зобов'язань , оскільки з 12.03.2015р. і до цього часу порушує право на вільне користування належних ОСОБА_2 грошових коштів, що полягає у відмові видачі готівкою грошових коштів з депозитного рахунку відкритого на ім'я позивача.

Дії Відповідача порушують чинні норми законодавства, оскільки грошові кошти, які знаходяться на депозитному рахунку відкритого відповідачем на ім'я позивача належать останньому на праві приватної власності.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» № 9 від 01 листопада 1996 року, вирішуючи спори, що випливають із права приватної власності громадян, суди повинні виходити з положень ст. 41 Конституції України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 22 Конституції України конституційні права гарантуються і не можуть бути скасовані.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права не можуть бути обмежені.

Змістом права власності є право володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України).

Як зазначено у ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» як джерело права при розгляді справ у суді застосовується Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод та практика Європейського суду з прав людини.

Відмовляючись видати грошові кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж Протоколу є додатковою статтею Конвенції.

Згідно ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У порушення цих норм позивач позбавлена права користуватися своїм майном - грошовими коштами, які Банк до цього моменту так і не повернув.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на Постанову Правління НБУ від 03.03.2015р. №160 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», якою п.10 банки були зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ, так як даний підзаконний нормативний акт не відповідає Конституції України, Законам України, які регулюють між сторонами виниклі правовідносини. При цьому суд, при розгляді даної справи, застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Отже, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд при розгляді даної справи застосовує Конституцію України, Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та норми ЦК України, зазначені вище.

Щодо неправильного нарахування процентів з боку позивача, то такі заперечення також є безпідставні, так як починаючи з часу звернення позивача до відповідача із заявою про розірвання договору та повернення грошових коштів, Банк продовжує користуватися грошовими коштами. Відтак, сума процентів підлягає стягненню в межах вимог заявлених ОСОБА_2 , а сам е за 73 дні та складає 40,68 доларів США.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що пред'явлені позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 3654 гривень (майнові вимоги) та в розмірі 243,60 гривень (немайнові). В частині стягнення судових витрат з відповідача в розмірі 121,80 гривень, сплачених позивачем за внесення заяви про забезпечення позовних вимог, то такі витрати стягненню не підлягають, так як були сплачені позивачем помилково. В даному випадку, позивач має право на повернення вказаних витрат судового збору згідно ст. 7 Закону України «Про судовій збір».

Керуючись ст. ст.10,11,58,64,88,209,212-215,218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити.

Розірвати договір-заяву №328823/105722/3-14 від 11.12.2014р. про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» в іноземній валюті укладений між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (ЄДРПОУ 2101760) на користь ОСОБА_2 депозитні грошові кошти в розмірі 20062,51 доларів США, проценти за користування грошовими коштами в розмірі 40,68 доларів США. Стягнення заборгованості зазначеної в доларах США проводити в гривневому еквіваленті по відношенню до долара США за курсом Національного Банку України на день проведення оплати по поверненню боргу.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (ЄДРПОУ 2101760) на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в розмірі 3897,60 гривень.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя -