Справа № 0907/2-7862/2011
Провадження № 2/344/38/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Гупан Х.М.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2, її представника Павликівської Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

До Івано-Франківського міського суду звернулась ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним. В позові вказано, що позивачка є невісткою спадкодавця, яка 07/08/2001 р. посвідчила на її користь заповіт на все майно. Однак 11/04/2011 р. спадкодавець оформила заповіт на частину квартири на відповідачку. Позивачка вважає, що на час посвідчення заповіту на користь відповідачки спадкодавець не розуміла значення своїх дій, а тому просила суд визнати спірний заповіт недійсним.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав, вказаних в позові та надав суду пояснення про те, що спадкодавець хворіла, падала в обмороки, а тому не розуміла значення своїх дії, під час посвідчення заповіту.

В судовому засіданні відповідачка та її представник заперечили позов та просили в його задоволенні відмовити. Відповідачка надала суду пояснення про те, що вона здійснювала догляд за спадкодавцем, яка в знак подяки за це, а також у зв`язку із обіцянкою після смерті поставити пам`ятник і доглядати за місцем поховання, оскільки була переконана, що позивачка не здійснить цього, склала заповіт на користь відповідачки на 1/2 частки в праві власності на спірну квартиру.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до свідоцтва про смерть № НОМЕР_1 ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1

07/08/2001 р. ОСОБА_5 склала заповіт на все її майно на користь позивачки.

18/05/2011 р. ОСОБА_4 подала заяву про прийняття спадщини ОСОБА_5

08/08/2011 р. відповідачка подала заяву про прийняття спадщини ОСОБА_5

Відповідно до довідки №638 спадкодавець була зареєстрована по АДРЕСА_1 до дня смерті.

11/04/2011 р. ОСОБА_5 склала заповіт на користь відповідачки на 1/2 частки в квартирі АДРЕСА_1. В заповіті зазначено спадкодавцем особисто, що його текст прочитаний особисто і власноручно; заповіт до посвідчення прочитаний уголос заповідачем в присутності нотаріуса; у зв`язку із станом здоров`я заповідача він складений та посвідчений за місцем проживання заповідача; нотаріусом встановлено особу заповідача та перевірено дієздатність.

Відповідно до акту амбулаторної посмертної судово-психіатричної експертизи №217 від 07/07/2014 р. ОСОБА_5 страждала стійким хронічним психічним розладом і на 11/04/2011 р. захворювання істотно впливало на здатність усвідомлювати дії та керувати ними.

Однак відповідно до ст. 30 ЦК України цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Тому поняття дієздатності є юридичною категорією, а експертиза не може бути проведена стосовно правових питань.

Крім цього використане експертом припущення щодо істотного впливу на спадкодавця не характеризується однозначною вірогідністю.

Відповідно до п. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак в акті амбулаторної посмертної судово-психіатричної експертизи №217 від 07/07/2014 р. вказано, що в період посвідчення заповіту з 10/04/2011 р. до 24/04/2011 р. спадкодавець оглядалась лікарем на предмет захворювань дихальної системи, бронхіту, загальне ослаблення організму. Будь-яких психічних розладів під час безпосереднього огляду лікарем не було встановлено. Що також вказує на формування висновку посмертної судово-психіатричної експертизи №217 від 07/07/2014 р. на основі припущень.

Відповідно до п. 2 ст. 147 ЦПК України експерт дає у письмовій формі свій мотивований висновок, який приєднується до справи.

Відповідно до мотивувальної частини висновку експерта висновок про істотний вплив захворювання ОСОБА_5 на її здатність розуміти значення дій та керувати ними здійснено у зв`язку із діагностуванням симптомів "…соматичні скарги, гіпертонія в анамнезі, багаторічний стаж курильщика з хронічним бронхітом, поєднаний атеросклероз, порушення ходи…". Також в мотивувальній частині висновку експертизи вказано, що спадкодавець виявляла окремі симптоми психічного розладу, однак в резолютивній частині висновку вже зроблено припущення про існування стійкого психічного захворювання.

Таким чином мотивувальна частина висновку експертизи не відповідає її резолютивній частині. А сам висновок є припущенням про вплив фізіологічного стану спадкодавця на можливість усвідомлення значення власних дій і керування ними, що складає юридичну категорію.

Відповідно до п. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Так вказані недоліки висновку експертизи є достатньою правовою підставою для обґрунтованого сумніву щодо юридичної вірогідності припущень, які зроблені експертом.

Свідок ОСОБА_6 надала суду показання про те, що на час складення заповіту спадкодавець приходила до неї в гості, самостійно читала газети, які виписувала, була в адекватній поведінці, мала добру пам`ять, пам`ятала багато подій, коли внаслідок хвороби перебувала в лежачому стані теж читала газети, до моменту смерті перебувала в пам`яті і в адекватному психічному стані, виявів психічних відхилень не було, під час приходу листоноші, яка приносила пенсію спілкувалась з нею, просила уважно перераховувати грошові кошти і складати їх в обране нею місце; двічі була свідком як спадкодавець повідомляла про свій намір скласти заповіт на користь того, хто здійснює за нею догляд; раніше відмовила у проханні позивачці подарувати квартиру у зв`язку із не здійсненням нею догляду за спадкодавцем.

Свідок ОСОБА_7 надав показання про те, що спадкодавець потребувала допомоги в обслуговуванні, яку він та відповідачка надавали, була адекватною, все розуміла, орієнтувалась в часі і просторі, сама підписувала документи. Однак показання вказаного свідка підлягають критичній оцінці, оскільки він є сином відповідачки, яка прямо заінтересована в результатах вирішення цього спору.

Свідок ОСОБА_8 надала показання про те, що будучи завідувачем терапевтичного відділення прибувала на виклик до спадкодавця саме 11/04/2011 р., яка скаржилась на бронхіт, але була в адекватному стані, виконувала прохання і завдання, постійно спілкувалась, усвідомлювала оточуючі обставини, психічний стан був стабільним і адекватним.

Свідок ОСОБА_9 надала показання про те, що 15/04/2011 р. приносила спадкодавцю пенсію, за яку вона самостійно розписалась, взяла грошові кошти і сама віддала їх та наказала поставити в місце, в якому раніше зберігала грошові кошти; спадкодавець була адекватною, розуміла оточуючі обставини.

Свідок ОСОБА_10 надав показання про те, що спадкодавець вже перед смертю часто падала, коли ходила і часто хворіла, викликала лікарів, догляд за нею здійснювала відповідачка; відповідачка самостійно повідомила про те, що спадкодавець посвідчила на її користь заповіт; спадкодавець марила, плутала імена, останні два тижні перед смертю не завжди була при пам`яті. Свідок повідомив суду, що, на його думку, відповідачка незаконно заволоділа квартирою, що він та інший піднаймач боялись відповідачку та її сина.

Свідок ОСОБА_11 надав суду показання про те, що спадкодавець вже перед смертю часто падала, коли ходила, плутала імена, злягла за тиждень як він з`їхав з квартири.

Свідок ОСОБА_12 надала суду показання про те, що спадкодавець часто непритомніла, мало говорила, самостійно запросила відповідачку для здійснення догляду за нею, висловила припущення про те, що на її думку саме відповідачка висунула ініціативу у складенні заповіту, однак на тему заповіту із спадкодавцем не розмовляла, не припускала, що відповідачка могла зазіхнути на квартиру, складення заповіту її обурило, хлопці не ватують, щоб у них забрати квартиру, вважає незаконним заповіт.

Показання свідків ОСОБА_11, ОСОБА_10, ОСОБА_12 підлягають критичній оцінці у зв`язку із тим, що в судовому засіданні вони прямо висловились, що за їх переконанням відповідачка незаконно отримала право на частку в квартирі спадкодавця, між ними і відповідачкою та її сином були недовірливі, недоброзичливі відносини. Вказані свідки надавали показання, які вважали припинять незаконне володіння квартирою спадкодавця, а тому вони не є незацікавленими особами в результатах справи. Показання свідків ОСОБА_11, ОСОБА_10, надані ними в довільній формі були логічно і структурно однаковими, якими є погоджені виступи осіб, що є доказом їх необ`єктивності. Відповідачка повідомила суд, що їй відомо, що свідки позивача є членами однієї релігійної групи і діють спільно проти неї, розуміють що їх показання надають на її шкоду, вважає, що свідок ОСОБА_12 зацікавлена в проживанні в спірній квартирі, оскільки її син виганяє її із займаної квартири.

Відповідно до п. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

В п. 1 ст. 1234 ЦК України вказано, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Доказів обмеження дієздатності спадкодавця суду не надано.

Дієздатність спадкодавця на момент вчинення заповіту перевірено уповноваженою на вчинення таких дій законодавством нотаріусом.

В ст. 1254 ЦК України вказано, що заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Так спадкодавець заповіла відповідачці частину квартири, а тому змінила заповіт від 07/08/2001 року в частині нового розпорядження.

В ст. 1248 ЦК України вказано, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Вказані дії повністю виконано нотаріусом, про що вказано в заповіті і затверджено підписом спадкодавця.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про нотаріат" нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Відповідно до ст. 44 Закону України "Про нотаріат" та п. 14 наказу Міністерства юстиції України від 03.03.2004 № 20/5 Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (чинного на момент посвідчення заповіту) при посвідченні правочину визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть участь у ньому. В заповіті вказано що дієздатність спадкодавця перевірено. Доказу на спростування даного доказу суду не надано. Будь-яких сумнівів щодо дієздатності спадкодавця нотаріусом, якому законодавством і надано право на встановлення дієздатності спадкодавця, не висловлено. Будь-яких сумнівів щодо неналежного встановлення нотаріусом дієздатності спадкодавця перед судом не доведено.

Відповідно до п. 3 ст. 209 ЦК України нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу.

Відповідно п. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Отже щодо оспорюваного заповіту законом встановлено презумпцію його правомірності, яку не спростовано позивачем.

Відповідно до п. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідачка прийняла спадщину, подання відповідної заяви, спадщина належить відповідачці відповідно до розпорядження спадкодавця.

В свою чергу відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

Необхідно особливо відзначити, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 30 листопада 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (за заявою No 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення речового права.

Законне сподівання відповідача на отримання спадщини підлягає захисту судом він необґрунтованих претензій позивача в тому числі і висловлених в формі необґрунтованої вимоги про визнання недійсним заповіту на основі припущення щодо психічного стану спадкодавця. Однак вказаний сумнів спростовано перевіркою дієздатності спадкодавця незацікавленим в результатах цього спору нотаріусом, якому відповідне повноваження надано законом. Недобросовісність нотаріуса позивачем не доведена. Презумпція правомірності заповіту ним не спростована. А тому позов є необґрунтованим, отже є формою зловживання правом на звернення до суду.

В свою чергу в п. 2 ст. 13 ЦК України зазначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (п. 3 ст. 13 ЦК України).

В п. 6 ст. 13 ЦК України зазначено, що у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до п. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Звернення позивача до суду із необґрунтованим позовом про визнання недійсним заповіту і позбавлення відповідача права власності на прийняту спадщину є шиканою, формою зловживання правом на звернення до суду і не може бути толеровано судом, оскільки право на позбавлення власності іншої особи та інші форми зловживання правом не підлягають захисту на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини.

У справі Європейського суду з прав людини "Preda and Dardari v. Italy" (1999) він вказав, що метою цієї Конвенції є запобігання використанню принципів, на яких ґрунтується Конвенція, щоб здійснювати будь-яку діяльність, спрямовану на скасування прав і свобод, визнаних цією Конвенцією". Тому положення Конвенції не можуть використовуватись також для зловживання правом в тому числі правом на звернення до суду.

Таким чином, судом встановлено, що позов позбавлений правових підстав, а тому він не підлягає до задоволення.

В свою чергу відповідно до витягу з договору про надання правової допомоги від 09/04/2012 р. адвокат Павликівська Г.М. та відповідачка домовились про надання відповідачці правових послуг за плату.

Відповідачка подала суду квитанцію №10109 від 09/04/2012 р. та №011230 від 05/11/2014 р., відповідно до яких вона двічі сплатила на користь адвоката за надані послуги правового характеру по 1600 гривень.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до зазначеного суд, -

УХВАЛИВ:

в позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання заповіту від 11/04/2011 року недійсним відмовити;

стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 3200 гривень витрат на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з моменту його проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий суддя С.О. Бородовський