Справа № 199/8105/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

20 липня 2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Руденко В.В.,

при секретарі Коломієць Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка також діє в інтересах малолітніх ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа: орган опіки та піклування в особі Амур-Нижньодніпровської районної в м. Дніпропетровську ради, про виселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка також діє в інтересах малолітніх ОСОБА_8, ОСОБА_9 про виселення, зазначивши, що між банком та ОСОБА_1 22 лютого 2008 року був укладений кредитний договір №DNІ0GА00000170, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 40000,00 доларів США строком до 22.02.2028 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідач ОСОБА_1 22.02.2008року уклали договір іпотеки нерухомого майна № DNІ0GА00000170, згідно з яким відповідач надала в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок за адресою вулиця Павлоградська, будинок 10 в місті Дніпропетровську.

В порушення умов кредитного договору відповідач зобовязання за вказаним кредитним договором належним чином не виконувала, тому позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням суду від 05.11.2013 року було частково задоволені позовні вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Однак до теперішнього часу відповідачі не звільнили житловий будинок, а тому позивач просив суд виселити відповідачів, та інших осіб, які зареєстровані або проживають у житловому будинку, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вулиця Павлоградська, будинок 10 та стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позові.

Відповідач ОСОБА_1, її представник, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечували в повному обсязі, посилаючись на те, що законні підстави для задоволення вимог позивача відсутні. Інші відповідачі до судового засідання не зявились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник третьої особи в судовому засіданні також проти позову заперечував.

Суд, вислухавши пояснення всіх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 22 лютого 2008 року був укладений кредитний договір №DNІ0GА00000170, відповідно до якого позивач надав ОСОБА_1 кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 40000,00 доларів США строком до 22.02.2028 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідач ОСОБА_1 22.02.2008року уклали договір іпотеки нерухомого майна № DNІ0GА00000170, згідно з яким відповідач надала в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок за адресою вулиця Павлоградська, будинок 10 в місті Дніпропетровську. Відповідно до відомостей домової книги, у вказаному будинку зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Договором застави передбачено, що у випадку порушення Застоводавцем (Позичальником) зобовязань за кредитним договором, або за договором застави, Заставодавець зобовязаний передати предмет застави Заставодержателю в заклад.

Як передбачено ст.ст.572, 575 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом, як передбачено ст.590 ЦК України.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 05 листопада 2013 рокупозовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1про звернення стягнення задоволені частково, а саме звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на будинок №10 по вулиці Павлоградськійв м. Дніпропетровську.

За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Судом встановлено, що в іпотеку передано житловий будинок №10 по вул. Павлоградській в м. Дніпропетровську, який був придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів, таким чином, відсутні передбачені законом підстави для виселення відповідачівів із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла.

Одночасно, відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Відповідно до правового висновку Верховного суду України, який останній зробив на засіданні Судової палати у цивільних справах 25 березня 2015 року при ухваленні постанови у справі № 6-44цс15, предметом якої був спір про звернення стягнення на предмет іпотеки, рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії Закону.

За таких обставин, позовні вимоги позивача щодо виселення відповідачів не знайшли свого обґрунтування в ході розгляду справи, а тому задоволенню не підлягають.

З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне судові витрати віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст.10, 60, 81, 88, 130, 214, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка також діє в інтересах малолітніх ОСОБА_8, ОСОБА_9 про виселення, відмовити.

Судові витрати у вигляді судового збору віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особами, що не були присутніми при його проголошенні, у той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя В.В. Руденко