Справа № 462/6523/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

03 березня 2015 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого - судді Колодяжного С.Ю.

при секретарі Обертас Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

ПАТ «ВіЕс Банк» звернулося в суд з позовом, в якому просить стягнути в солідарному порядку із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 50472,38 дол. США, що за курсом НБУ станом на 09.09.2014 року становить 647162,05 грн., заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09.09.2008 року між ВАТ «Фольксбанк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №KF52139 з додатками та доповненнями, відповідно до якого банк надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 58000 дол. США, а відповідач зобов'язалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 09.09.2011 року та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 14% річних. В подальшому, 22.03.2013 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до кредитного договору №KF52139, згідно умов якого продовжено строк погашення заборгованості за кредитом до 08.09.2021 року. З метою своєчасного та повного виконання зобов'язань за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №KF52139/S від 01.03.2011 року, за умовами якого ОСОБА_2 зобов'язалася відповідати в повному обсязі за виконання ОСОБА_1 зобов'язань, що виникли з вказаного кредитного договору. Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі. Проте відповідачі взяті на себе зобов'язання за кредитним договором та договором поруки не виконують, зокрема, ОСОБА_1 припинив сплачувати кредит, а ОСОБА_2, як поручитель, не забезпечила погашення такого, чому позивач просить стягнути з них солідарно заборгованість за кредитним договором, що складає 50472,38 дол. США, з яких 42407,19 дол. США - заборгованість по кредиту, 5921,23 дол. США - заборгованість по відсотках та 2143,96 дол. США - пеня за прострочення сплати кредиту.

Суд ухвалив справу розглядати без участі представника позивача, яка представила заяву, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить слухати справу у її відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечує (заява в матеріалах справи), що відповідає вимогам ст.158 ЦПК України.

Відповідачі, які належним чином були повідомлені про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подали, про причини своєї неявки суд не повідомили.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зі змісту ст.627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як встановлено судом, 09.09.2008 року між ВАТ «Фольксбанк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №KF52139 з додатками та доповненнями, відповідно до якого банк надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 58000 дол. США, а відповідач зобов'язалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 09.09.2011 року та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 14% річних. в подальшому, 22.03.2013 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до кредитного договору №KF52139, згідно умов якого продовжено строк погашення заборгованості за кредитом до 08.09.2021 року (а.с.6-20).

Пунктами 4.2, 4.3 договору передбачено, що нарахування процентів здійснюється у валюті кредиту, сплата нарахованих процентів здійснюється позичальником щомісячно до дня повернення кредиту, не пізніше останнього робочого дня місяця, за який здійснюється сплата на рахунок банку.

Згідно п.п.5.2.2, 5.2.3, 5.2.9 договору позичальник зобов'язується повернути банку отриманий кредит в повному обсязі, в строк та у порядку, встановлених кредитним договором та сплатити банку проценти за користування кредитом у розмірі та порядку, що встановлені кредитним договором. Повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, а також можливі пеню та штрафні санкції, незалежно від строку виконання зобов'язання у випадках, передбачених договором.

У відповідності до п.п.6.2, 6.3 за несвоєчасне (неналежне) повернення кредиту або його частини та сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБ України, що діяла у період, за який сплачується пеня, обрахованої від суми боргу за кожен день прострочення виконання.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач належним чином виконав свої зобов'язання за договором - надав позичальнику кредит у розмірі обумовленому договором, що стверджується заявою на видачу готівки №012235 від 09.09.2008 року (а.с.24).

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно до вимог ст.546 ЦК України, виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з законом або договором неустойкою (штрафом , пенею).

Як передбачено ч.3 ст.611 ЦК України, сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання. У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Також встановлено, та підтверджується розрахунком заборгованості, що ОСОБА_1 порушив взяті на себе, згідно кредитного договору №KF52139 від 09.09.2008 року, зобов'язання, зокрема, має заборгованість в сумі 50472,38 дол. США, що за курсом НБУ станом на 09.09.2014 року становить 647162,05 грн., з яких 42407,19 дол. США - заборгованість по кредиту, 5921,23 дол. США - заборгованість по відсотках та 2143,96 дол. США - пеня за прострочення сплати кредиту.

Згідно роз'яснень, даних в п.29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Враховуючи викладене і беручи до уваги, що ОСОБА_1 односторонньо порушив взяті на себе зобов'язання за кредитним договором №KF52139 від 09.09.2008 року, то, відповідно до вимог ст.1050 ЦК України та умов кредитного договору (п.5.3.1), позикодавець вправі вимагати дострокового повернення кредиту та виплати належних за цим договором платежів.

Крім того, з метою забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором, 01.03.2011 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №KF52139/S від 01.03.2011 року. За умовами договору поруки ОСОБА_2 зобов'язалася відповідати в повному обсязі за виконання ОСОБА_1 зобов'язань, що виникли з кредитного договору, до якого 01.03.2011 року укладено додаткову угоду (а.с.23). Згідно п.1.2 даного договору, у випадку порушення боржником своїх зобов'язань перед кредитором за кредитним договором №KF52139 від 09.09.2008 року боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

У відповідності до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Згідно положень ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 559 ЦК України визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання.

Крім цього, як роз'яснено у п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову.

З матеріалів справи вбачається, що позичальнику ОСОБА_1 та поручителю ОСОБА_2 було направлено вимоги відповідно за №09-3/16541 від 28.07.2014 року та за №09-3/16547 від 28.07.2014 року повернути суму заборгованості, в яких роз'яснено наслідки неповернення боргу (а.с.25, 26), проте такі залишено без реагування.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що отримання відповідачем ОСОБА_1 кредиту від позивача є доведеним, а факт неповернення позичальником ОСОБА_1 і поручителем ОСОБА_2 кредиту, відсотків і пені в зазначених позивачем сумах не викликає сумніву, оскільки в справі відсутні будь-які об'єктивні дані про це, тому суд вважає за необхідне позов задовольнити в повному обсязі і стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «ВіЕс Банк» вказану суму заборгованості за кредитним договором №KF52139 від 09.09.2008 року.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, з огляду на зазначене, суд вважає за необхідне стягнути пропорційно із відповідачів на користь позивача суму судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви (а.с.1).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 543, 549, 553, 554, 610-611, 627, 1050, 1054 ЦК України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно із ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» (м.Львів, вул.Грабовського, 11, рахунок №0 в ЛТУ НБУ м.Львова, МФО 325213, ) 50472,38 дол. США, що за курсом НБ України станом на 09.09.2014 року становить 647162,05 грн., заборгованості за кредитним договором №KF52139 від 09.09.2008 року.

Стягнути із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» по 1827 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Колодяжний С.Ю.