Справа №487/688/15-ц 16.07.2015 16.07.2015 16.07.2015
Провадження №22-ц/784/1762/15
Категорія 10 Головуючий у першій інстанції - Щербина С.В.
Доповідач апеляційного суду - Шаманська Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Шаманської Н.О.,

суддів - Данилової О.О., Лівінського І.В.,

при секретарі судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участю: представника відповідача ОСББ «Нікола-Град» - Кузьєва К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Нікола - Град»

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 9 червня 2015 р. по справі за позовом

ОСОБА_4

до

Миколаївської міської ради,

об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Нікола-град»

(далі - ОСББ «Нікола-град»)

про встановлення земельного сервітуту,

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 р. ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСББ «Нікола-град» про встановлення земельного сервітуту .

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивачка зазначала, що вона є власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1. Вказана земельна ділянка є суміжною із земельною ділянкою для обслуговування багатоповерхового житлового будинку по АДРЕСА_2, яка знаходиться у користуванні відповідача.

У 2010 році у зв'язку з переплануванням житлового будинку, належного на даний час позивачці, було облаштована споруда № 6 - ворота додаткового в'їзду на територію домоволодіння з території двору по АДРЕСА_2. Зазначені ворота пристосовані для проїзду транспортного засобу та були споруджені за погодженням контролюючих органів, колишнього користувача земельної ділянки БК «Корабел» та на підставі розпорядження адміністрації Заводського району.

Починаючи з 2013 року ОСББ «Нікола-град» влаштувало контрольно-пропускний пункт із шлагбаумом з боку АДРЕСА_2 при в'їзді на свою земельну ділянку, через який пропускають лише транспортні засоби мешканців багатоповерхового будинку, що розташований на земельній ділянці відповідача. У зв'язку з цим позивачка не має можливості проїзду на свою земельну ділянку. З метою погодження питання щодо проїзду по належній відповідачу земельній ділянці, ОСОБА_5 звернулась до відповідача з пропозицією щодо укладання договору земельного сервітуту, але відповіді не отримала.

Посилаючись на те, що проїзд на транспортному засобі по наявному шляху через належну відповідачу земельну ділянку єдиний можливий спосіб задоволення її потреб у повноцінному користуванні власною земельною ділянкою, позивачка просила встановити їй постійний безоплатний земельний сервітут, загальною площею 418, 52 кв.м., щодо земельної ділянки, належної ОСББ «Нікола-Град», розташованої за адресою: АДРЕСА_2, на право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху до земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, в обох напрямках.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 2 квітня 2015 р. до участі у справі в якості співвідповідача залучено Миколаївську міську раду.

Рішенням цього ж суду від 9 червня 2015 р. позов задоволено. Встановлено постійний безоплатний земельний сервітут, загальною площею 418, 52 кв.м, щодо земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, яка передана в оренду ОСББ «Нікола-Град» в інтересах ОСОБА_4 на право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху до земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, в обох напрямках.

В апеляційній скарзі ОСББ «Нікола-Град», посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просив його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню на підставі наступного.

Так, задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка як власниця земельної ділянки та розташованого на неї нерухомого майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом, ніж встановлення сервітуту, так як проїзд до її земельної ділянки фактично відсутній та можливий лише по наявному шляху через територію суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_2 та вказаний спосіб є найменш обтяжливим способом для відповідача як користувача земельної ділянки.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна на підставі наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 401 ЦК України користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

За змістом ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 100 ЗК України власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 402 ЦК України земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Виходячи з наведеного, обов'язковою умовою встановлення сервітуту є певна потреба у користуванні чужим майном та відсутність можливості у задоволенні цієї потреби іншим способом, як встановлення сервітуту з конкретним землекористувачем.

При цьому відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК саме позивач має довести, що повноцінне використання своєї земельної ділянки неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки; що задоволення потреб сервітуарія неможливо здійснити в інший спосіб; що відповідно до частини третьої статті 402 ЦК України, він не досяг з відповідачем домовленості про встановлення сервітуту та про його умови. З певних обставин для вирішення спірних питань може бути призначена відповідна експертиза (п. 38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 5 грудня 2012 року (згідно рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради, замість договору дарування від 19 грудня 2011 року реєстровий № 1482).

Крім того, позивачці на підставі договору дарування житлового будинку АДРЕСА_1 перейшло право власності і на земельну ділянку, площею 0,0604 га, яка розташована за цією ж адресою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку, яка розташована по АДРЕСА_1 суміжною з нею є земельна ділянка по АДРЕСА_2, яка передана Миколаївською міською радою в оренду ОСББ «Нікола-град» на підставі договору оренди землі № 9455 від 22 серпня 2013 року, строком на 15 років до 22 серпня 2018 року та на якій розташовано багатоповерховий житловий будинок по АДРЕСА_3.

Вхід на земельну ділянку позивачки здійснювався через хвіртку зі сторони АДРЕСА_1. В 2010 році, у зв'язку з переплануванням житлового будинку АДРЕСА_1, попереднім власником була облаштована споруда - ворота №6 додаткового в'їзду на територію житлового будинку з території двору по АДРЕСА_2.

Звертаючись до суду з вимогами про встановлення земельного сервітуту позивачка посилалась на те, що у зв'язку з тим, що відповідач при в'їзді на свою земельну ділянку влаштував контрольно-пропускній пункт із шлагбаумом, через який пропускають лише транспортні засоби мешканців багатоквартирного будинку, вона не має можливості проїзду на транспортному засобі на свою земельну ділянку.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що вхід на земельну ділянку позивачки можливий як зі сторони АДРЕСА_1 (основний) так і зі сторони АДРЕСА_2 (додатковий).

Звертаючись до суду, позивачка не обґрунтувала необхідність використання нею саме додаткового входу (в'їзду) та не надала жодних доказів на підтвердження зазначених обставин.

Відсутні й докази того, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити будб-яким іншим шляхом, без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки.

Крім того, можливість та необхідність встановлення земельного сервітуту саме в такий спосіб який обрав суд, не підтверджена жодними належними та допустимими доказами (технічними документами, висновками компетентних органів, експертними висновками, тощо).

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що позивачкою не доведена певна потреба у користуванні чужим майном та відсутність можливості у задоволенні цієї потреби іншим способом, як встановлення сервітуту з конкретним землекористувачем.

Оскільки суд першої інстанції, вирішуючи спір, не звернув належної уваги на зазначені норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову, то рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з позивачки на користь відповідача підлягають стягненню понесені ним витрати на оплату судового збору у розмірі 121 грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Нікола - Град» задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 9 червня 2015 р. скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Миколаївської міської ради об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Нікола - Град» про встановлення земельного сервітуту відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Нікола - Град» 121 грн. 80 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: