Справа № 455/438/14 Головуючий у 1 інстанції: Ференц О.І.
Провадження № 22-ц/783/599/15 Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.

суддів: Крайник Н.П., Тропак О.В.,

секретаря - Іванової О.О.,

за участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну ОСОБА_2 на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 24 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Стрільбицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області, третя особа - відділ Держземагенства у Старосамбірському районі Львівської області про визнання незаконним рішення, скасування державного акту на землю, усунення перешкод -

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням відмовлено у задоволенні зазначеного позову, яким ОСОБА_2 просив визнати недійсними та скасувати рішення Стрільбицької сільської ради № 343 від 05.06.2009 року "Про передачу земельних ділянок у власність", яким ОСОБА_4 було безоплатно передано у власність земельну ділянку площею 0.885 га для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 та видано Державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_1 від 25.08.2009 року.

Зазначав, що є власником будинковолодіння АДРЕСА_2, а відповідач - власником будинковолодіння АДРЕСА_1. Відповідно до свідоцтва на забудову садиби та плану забудови до його господарства і господарства ОСОБА_4 існував спільний заїзд шириною 3 м., яким він постійно користувався. Згодом ОСОБА_4 почав чинити йому перешкоди в користуванні таким, загородивши його на рівні свого господарства, а також приватизував його разом із земельною ділянкою для будівництва і обслуговування житлового будинку.

Рішення оскаржив ОСОБА_2, просить його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що суд невірно встановив фактичні обставини справи, його висновки не відповідають дійсним обставинам, суд неправильно застосував норми матеріального права і порушив норми процесуального права. Зокрема вказує, що суд не дав належної оцінки наданим ними доказам про існування спірного проїзду від його господарства до поля, і про незаконність приватизації земель загального користування.

Заслухавши доповідь судді, пояснення апелянта ОСОБА_2 і його представника ОСОБА_3 на підтримання скарги, ОСОБА_4 і його представника ОСОБА_5 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги колегія суддів не знаходить законних підстав для с касування рішення з огляду на викладені мотиви.

Встановлено, що ОСОБА_8 є власником будинковолодіння АДРЕСА_2, а відповідач ОСОБА_4 - будинковолодіння АДРЕСА_1.

Як убачається із свідоцтва від 20.09.1963р. на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, виданого забудовнику ОСОБА_9 (батьку позивача), вздовж садиби позивача проходить спільний вигін шириною 3 м. аж до садиби ОСОБА_10 (власником якої нині є ОСОБА_4

Відповідно до свідоцтва від 06.06.1974 року на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, виданого забудовнику ОСОБА_11 (батьку відповідача) спірний проїзд проходить до садиби відповідача, проте закінчується на межі садиби.

Рішенням Стрільбицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області № 343 від 05.06.2009 року "Про передачу земельних ділянок у власність" ОСОБА_4 безкоштовно передано у власність земельну ділянку в с. Стрільбичі у розмірі 0.2258 га, у тому числі: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) - 0.0885 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0.1373 га, яка розташована в АДРЕСА_1.

25.08.2009 року ОСОБА_4 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 площею 0.0885 га для будівництва і обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 є правильним, відповідає матеріалам справи і ґрунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до п. а) ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадянам провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Як убачається із матеріалів справи, зокрема із до свідоцтва від 06.06.1974 року на забудову земельної ділянки на АДРЕСА_1, рішення Стрільбицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області № 343 від 05.06.2009 року ОСОБА_4 набув у власність земельну ділянку на підставі наведеної норми Земельного кодексу, яка перебувала у його користуванні.

Із наведеного свідоцтва випливає, що відповідач правомірно набув у власність спірну земельну ділянку, так як вона була в його особистому користуванні і не відносилася до земель загального користування.

Цей висновок грунтується також на даних з викопіювань з генерального плану та картографічного плану с. Стрільбичі за 1976 рік з відповідними поясненнями спеціаліста.

Посилання апелянта на лист Державної інспекції сільського господарства в Львівській області (а.с. 4) як на доказ правомірності своїх вимог, є безпідставним, так як його висновки не ґрунтуються на жодному письмовому документі, суперечать наведеним вище доказам. Отже, суд першої інстанції правомірно його відхилив як неналежний доказ.

Стаття 152 Земельного кодексу України передбачає право власника земельної ділянки або землекористувача вимагати усунення будь-який порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Так як ОСОБА_2 не довів правомірність користування спірною земельною ділянкою, то підстав для ухвалення рішення про усунення перешкод в її користуванні не має.

З огляду на вище викладене колегія суддів знаходить, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків місцевого суду і тому рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 317 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 24 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді