Справа № 2-34/09 Головуючий у І інстанції Шевченко І. І.
Провадження № 22-ц/780/739/15 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 38 01.04.2015
УХВАЛА

Іменем України

01 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Данілова О.М., Матвієнко Ю.О.,

При секретарі: Франюк Т.В.

Розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 26 листопада 2014 року за заявою ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, 3-і особи: Кагарлицька районна державна нотаріальна контора Київської області, виконавчий комітет Шпендівської сільської ради Кагарлицького району Київської області про визнання недійсним заповіту, дублікату заповіту, свідоцтва про право власності на спадщину, визнання права власності на спадкове майно.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2008 року позивач звернулася в суд із зазначеним позовом.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 06 січня 2009 року позов ОСОБА_3, з урахуванням уточнень до позову, задоволено частково. ( т.1 а.с.180-187). Рішення набрало законної сили.

У листопаді 2014 року до суду надійшла заява ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення.

В заяві ОСОБА_2 зазначав, що суд першої інстанції частково задовольнив вимоги ОСОБА_3, зокрема визнав за нею право власності на 1/2 частину майнового паю члена колгоспу «Червоний маяк», що знаходиться в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, визнав право власності на 1/2 частину земельної частки (паю) розміром 3,57 га в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться на території Шпендівської сільської ради Кагарлицького району Київської області в порядку спадкування за законом.

Разом з тим, як зазначає ОСОБА_2, суд першої інстанції не вирішив питання стосовно іншої 1/2 частини земельної частки (паю) та майнового паю, тому він просить винести додаткове рішення і визнати за ним право власності на 1/2 частину земельної частки (паю) розміром 3,57 га в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться на території Шпендівської сільської ради Кагарлицького району Київської області та на 1/2 частину майнового паю члена колгоспу «Червоний маяк», що знаходиться в АДРЕСА_1.

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 26 листопада 2014 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить суду скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, ухвалити додаткове рішення, яким задовольнити його заяву.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати;

3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу;

4) судом не вирішено питання про судові витрати.

2. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

3. Суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою.

4. На додаткове рішення може бути подано скаргу.

5. Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК України, воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах.

При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Як видно із матеріалів справи, рішенням апеляційного суду Київської області від 11 березня 2015 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову про визнання права власності на 1/2 частину земельної частки (паю) (т.2 а.с. 58-63).

У порядку, визначеному статтею 220 України, може бути ухвалено додаткове рішення й щодо заочного рішення.

Оскарження додаткового рішення провадиться на загальних підставах. Якщо на рішення суду подано апеляційну чи касаційну скаргу і разом із цим порушено питання про ухвалення додаткового рішення, суд повинен спочатку ухвалити додаткове рішення, а потім надсилати справу для перегляду до суду вищої інстанції.

У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Згідно зі ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може, за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи, ухвалити додаткове рішення. Ухвалення додаткового рішення є одним із способів виправлення недоліків судового рішення (другим способом виправлення недоліків судового рішення є виправлення описок та арифметичних помилок безпосередньо у судовому рішенні - ст. 219 ЦПК України). Ухвалення додаткового рішення суду пов'язане із питанням про повноту рішення суду.

Повнота судового рішення припускає його всебічність, а це означає, що у рішенні:

а) повинна бути дана відповідь про існування чи відсутність матеріального права;

б) зазначено про належність його позивачу;

в) визначено, чи існує юридичний обов'язок і чи покладений він на відповідача;

г) наведена кількісна характеристика права і обов'язку ;

г) визначені порядок і строк реалізації права та виконання обов'язку.

Важливою умовою ухвалення додаткового рішення є та, що воно може прийматись тільки на підставі обставин, встановлених судом при розгляді і вирішенні справи. Додаткове рішення не вирішує питань, які не були досліджені в судовому засіданні. Підстави для ухвалення додаткового рішення встановлені у ст. 220 ЦПК України.

За змістом ст. 220 ЦПК України, заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Строки пред'явлення виконавчих документів до виконання встановлюються Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року - ст. 21 - три роки з дня набрання рішення законної сили, а відповідно до Закону України «Про виконавче провадження «в редакції від 04 листопада 2010 року - ст. 22 - протягом року з наступного дня після набрання рішення законної сили.).

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 06 січня 2009 року позов ОСОБА_3, з урахуванням уточнень до позову, задоволено частково. ( т.1 а.с.180-187).

Визнано недійсним заповіт, посвідчений Шпендівською сільською радою Кагарлицького району Київської області від 23 квітня 1985 року за реєстровим номером 9 від імені ОСОБА_4.

Визнано недійсним дублікат заповіту, виданий секретарем Шпендівської сільської ради Кагарлицького району Київської області 10 січня 2002 року, зареєстровано в реєстрі № 1 від імені ОСОБА_4.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 19 лютого 2002 року на земельну частку (пай) розміром 3,57 в умовних кадастрових гектарах, виданий ОСОБА_4 на підставі сертифікату серії НОМЕР_1, виданий на підставі дублікату заповіту, посвідченого виконкомом Шпендівської сільської ради Кагарлицького району Київської області на ОСОБА_2

Визнано недійсним Державний акт серії НОМЕР_2 від 26 грудня 2005 року на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва виданий ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, виданого на підставі дублікату заповіту, виданого секретарем Шпендівської сільської ради Кагарлицького району Київської області 10 січня 2002 року, зареєстрованого в реєстрі за №1 від імені ОСОБА_4

Скасовано реєстрацію державного акту в книзі записів державних актів на право власності на землю за НОМЕР_3.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину майнового паю члена колгоспу «Червоний маяк», що знаходиться в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної частки (паю) розміром 3,57 га в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться на території Шпендівської сільської ради Кагарлицького району Київської області в порядку спадкування за законом.

Стягнуто судові витрати. В решті позовних вимог відмовлено.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_2 є відповідачем у даній справі, будь-яких зустрічних позовних вимог, самостійних позовних вимог до ОСОБА_3 не пред"являв.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 18 березня 2010 року відмовлено ОСОБА_2 у поновленні строків на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. ( т.1 а.с. 229-230). Рішення суду першої інстанції набрало законної сили.

Відповідно до п.п 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільний справі» рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК України).

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК України норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя".

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Рішенням суду були встановлені обставини прийняття спадщини позивачем після померлого ОСОБА_5, обставини прийняття спадщини відповідачем ОСОБА_2 після померлого ОСОБА_5 не досліджувались, оскільки позовних вимог ОСОБА_2 не заявляв, крім тог відповідач стверджував, що спадщину прийняв саме після померлої ОСОБА_4

Суд першої інстанції, як видно із матеріалів справи, ухвалив рішення з приводу усіх заявлених вимог, вирішив питання про судові витрати.

Жодних правових підстав для ухвалення додаткового рішення, ОСОБА_2 відповідно до вимог ЦПК України не зазначив, тому висновок суду про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення є вірним.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, а тому підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 26 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і відповідно до п.2 ч.1 ст. 324 ЦПК України оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: