АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарях - Шалапуда Н.П., Калашник О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, Відділ реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_3, про визнання шлюбу недійсним, визнання заповіту недійсним та визнання права власності на частину житлового будинку і земельної ділянки у порядку спадкування за законом, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування і скасування обов'язкової долі на спадщину, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до суду до ОСОБА_1 про визнання шлюбу недійсним, визнання заповіту недійсним та визнання права власності на частину житлового будинку і земельної ділянки у порядку спадкування за законом. Свої вимоги обґрунтував тим, що він є сином ОСОБА_4 який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Після смерті ОСОБА_4 залишилось майно на яке позивач претендує як спадкоємець першої черги.

Однак 30.10.2012 року ОСОБА_4 заповів все своє майно своєї дружині ОСОБА_1, проте позивач посилається на те, що його батько страждав на тяжку психічну хворобу, внаслідок чого не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Позивач вважає, що при реєстрації шлюбу та оформленні заповіту батько позивача ОСОБА_4 не усвідомлював значення своїх дій у зв'язку з психічним розладом здоров'я, а тому просив їх визнати недійсними.

ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про усунення його від права на спадкування та про скасування обов'язкової долі на спадщину.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її чоловік ОСОБА_4, з яким вона проживала разом за адресою: АДРЕСА_1. Після його смерті відкрилася спадщина на 39/200 частин житлового будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки площею 195 кв.м. за тою ж адресою.

Син її чоловіка ОСОБА_2 не приділяв уваги своєму батькові, не надавав йому допомоги та ігнорував навіть спілкування з хворим батьком. За п'ять років проживання вона ніколи не бачила сина, тільки за два місяці до смерті один раз та на похороні. ОСОБА_2 разом з батьком не проживав, сімейних стосунків не підтримував, не піклувався, не доглядав та взагалі ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу, був у фізичному безпорадному стані. В своєму позові просила суд усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 та скасувати обов'язкову долю та визнати за нею право власності на спадкове майно.

Справа № 755/17678/13-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1325/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Чех Н.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 було задоволено. Визнано шлюб, зареєстрований 22 вересня 2012 р. актовий запис № 1146,у Відділі РАЦ Деснянського районного управління юстиції у м. Києві між ОСОБА_4 і ОСОБА_1, недійсним, визнано заповіт, складений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1, посвідчений 30 жовтня 2012 року державним нотаріусом П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 1-1436, - недійсним, визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 право власності на 39/200 частин житлового будинку АДРЕСА_2 та на 195 кв. м. земельної ділянки, що знаходиться у Дніпровському районі м. Києва по АДРЕСА_2, вирішено питання про розподіл судових витрат; в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування і скасування обов'язкової долі на спадщину було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, та вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Апелянт послалась на те, що задовольняючи вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсним шлюбу укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 суд першої інстанції в обґрунтування своїх доводів навів зміст ст. 225 ЦК України вважаючи, що шлюб це правочин та визнав його недійсним з цих підстав.

Крім того, апелянт вважає, що ОСОБА_2 не наділений правом звертатись до суду з вимогами про визнання шлюбу недійсним, так як укладений шлюб не порушує його прав та обов' язків.

На думку апелянта, суд першої інстанції порушив норми Закону України «Про психіатричну допомогу» та визнав як належний та допустимий доказ висновок судових експертів, викладений в акті судово-психіатричної експертизи № 297 від 09.04. 2014 р. Крім того, судом першої інстанції на думку апелянта, порушені норми процесуального права в частині змагальності сторін щодо належних та допустимих доказів та спростування позовних вимог і не приділено достатньої уваги зустрічному позову.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

ОСОБА_2 заперечував проти апеляційної скарги та просив її відхилити а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, тому розгляд справи за апеляційною скаргою на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України проведено за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка Д.Р., пояснення апелянта та його представника, ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 74 роки, причина смерті - хронічна ішемічна хвороба серця, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16 квітня 2013 р. (т. 1 а.с. 9).

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є його син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с. 14) та дружина померлого ОСОБА_1, свідоцтво про реєстрацію шлюбу від 22.09.2012 р. ( т.1 а.с. 107).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина яка складається з 39/200 частин житлового будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки площею 195 кв. м., яка знаходиться за тією ж адресою. (т.1 а. с. 10-12)

На підставі заяв сина померлого ОСОБА_2 і дружини ОСОБА_1 П'ятнадцятою Київською нотаріальною конторою 27.12.12 р. була відкрита спадкова справа № 1633/2012 (т.1 а.с. 77-107)

Судом першої інстанції встановлено, що 30.10.2012 року померлий ОСОБА_4 склав заповіт, що був посвідчений державним нотаріусом 15-ої Київської державної нотаріальної контори Демчик В.В. ( т.1 а.с. 13). Згідно з вказаним заповітом ОСОБА_4 на випадок своєї смерті заповів все своє майно ОСОБА_1 Свого сина ОСОБА_2 вказаним заповітом спадщини позбавив.

Згідно з заповітом встановлено, що текст заповіту було прочитано ОСОБА_4 згідно зі ст. 1253 ЦК України в голос у присутності свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11, на його прохання у зв'язку з хворобою та неможливістю прочитати його самостійно.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 була зареєстрована за місцем проживання ОСОБА_4 - в квартирі АДРЕСА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_4, за один день до смерті ОСОБА_4

Судом також встановлено, що ОСОБА_4 і ОСОБА_1 раніше перебували у зареєстрованому шлюбі, а саме з 22.09.2010 року по 07.07.2012 року.

Згідно з довідкою № 1076, ОСОБА_4 рахувався на обліку у Деснянському територіальному центрі соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян як одинокий з 22.10.2007 року.

Згідно до довідки № 215, виданої 22.01.2013 року Управлінням праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_1 встала облік в даному управлінні для отримання компенсації як фізична особа, яка надає соціальні послуги ОСОБА_4, 1938 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 48,38 грн. з 19.11.2012 року по 30.11.2012 року.

Під час судового розгляду судом першої інстанції ухвалою від 11 березня 2014 р. ( т. 2 а.с. 6) була призначена посмертна судово - психиатрічна експертиза для встановлення чи страждав ОСОБА_4, 1938 р. народження будь-яким психічним розладом на момент реєстрації шлюбу 22 вересня 2012 р. та на момент складання заповіту 30 жовтня 2012 р. і чи міг ОСОБА_4 розуміти значення своїх дій та керувати ними на вказані дати.

Згідно з Висновком судово-психіатричної експертизи, Акт № 297 від 09.04.2014 року, Київського міського центру судово-психіатричної експертизи, у складі комісії із трьох лікарів, судово-психіатричних експертів ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, було встановлено, що ОСОБА_4, 1938 року народження, на момент реєстрації шлюбу 22 вересня 2012 року та на момент складання заповіту 30 жовтня 2012 року, страждав стійким психічним розладом: "Органічне ураження головного мозку поєднаного ґенезу (судино - дисметаболічно- інтоксикаційного) зі слабоумством" (МКХ-10 Р02.8) і за своїм психічним станом на момент реєстрації шлюбу 22 вересня 2012 року та на момент складання заповіту 30 жовтня 2012 року, не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання недійсним шлюбу укладеного між ОСОБА_4, 1938 року народження і ОСОБА_1 1972 року народження, 22.09.2012 року керувався ст. 225 ЦК України та вважав, що шлюб укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є правочином і з підстав викладених в ст. 225 ЦК України може бути є недійсним.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції і погоджується з обґрунтуванням апелянта в частині помилкового застосування судом першої інстанції ст. 225 ЦК України у обґрунтування задоволення вимог ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним.

Питання щодо визнання шлюбу недійсним вирішуються відповідно до Сімейного Кодексу України. В Сімейному Кодексі України норми матеріального права щодо визнання шлюбу недійсним встановлені в главі 5.

Згідно з ч. 1 ст. 40 шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди чоловіки та жінки.

Згода особи вважається вільною, зокрема, тоді коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розглядом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб був зареєстрований в результаті фізичного чи психічного насильства.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо відсутності у ОСОБА_2 правових підстав для звернення до суду з позовом про визнання недійсним шлюбу, укладеного 22.09.2012 р. між померлим ОСОБА_4 та ОСОБА_1

Згідно зі ст.. 42 СК України право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина, чоловік, інші особи, права яких порушені у зв'язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальники дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) N 18-рп/2004 від 1 грудня 2004 року, справа N 1-10/2004, "поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретними матеріальними та/або нематеріальними благами, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам".

Іншими особами, встановленими в ст. 42 можуть бути родичі осіб, які зареєстрували шлюб, їх спадкоємці, права яких можуть бути порушені незаконною реєстрацією шлюбу.

Тому колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 як син померлого ОСОБА_4 та спадкоємець першої черги має право заявляти вимоги про визнання шлюбу недійсним, якщо шлюб був укладений з порушенням вимог законодавства та порушує його права.

Колегія суддів не приймає до уваги як належне обґрунтування доводи апелянта щодо порушень та неповноти при проведенні експертного дослідження.

В судовому засіданні за клопотанням представника ОСОБА_1 колегією суддів були допитані експерти ОСОБА_15 та ОСОБА_16 з приводу проведеного експертного дослідження.

Судова колегія вважає доводи експертів обгрунтованними, такими, що ґрунтуються на наданих для проведення експертного дослідження документах, матеріалах справи та доказах.

Посилання апелянта на те, що висновок був побудований на необ'єктивних висновках, діагнозі, та поясненнях лікаря психіатра ОСОБА_17. не може бути прийнятий до уваги колегією суддів.

Згідно зі ст. 131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Судова колегія вважає, що ОСОБА_1 та її представник мали право згідно із загальними правилами доказування (стаття 60 ЦПК) подати відповідні докази, що спростовують значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів. У разі необхідності за клопотанням особи, яка зробила таку заяву, суд відповідно до правил частини четвертої статті 10 ЦПК сприяє їй у збиранні цих доказів (призначає експертизу, витребовуе інформацію від особи, за іменем якої видано документ, оголошує перерву або відкладає розгляд справи, якщо це потрібно, тощо).

Однак ОСОБА_1 та її представник під час судового розгляду таких доказів не надали.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно прийняв як належний та допустимий доказ висновок судових експертів, які складали свій висновок на підставі наданих їм медичних документах та всіх матеріалах справи.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в іншій частині задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції з урахуванням внесених змін щодо застосування норми матеріального права відносно визнання недійним шлюбу підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 208, 303-305, п.3 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року - змінити. виключити з мотивувальної частини рішення посилання на ст. 225 ЦК України вказавши, що шлюб укладений 22 вересня 2012 р. між ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, є недійсним на підставі ч. 1 ст. 40 Сімейного Кодексу України.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді