У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: Рожина Ю.М.,

суддів Максимчук З.М., Собіна І.М.,

секретаря судового засідання Шептицької С.С.,

з участю

позивачки ОСОБА_1,

представника відповідача ТОВ «Енерготехекологія» - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Енерготехекологія» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 червня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Енерготехекологія» про стягнення допомоги по вагітності та пологах та моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що зявились у судове засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду від 03 червня 2015 року позов задоволено повністю. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Енерготехекологія» на користь ОСОБА_1 3221 грн. 44 коп. допомоги по вагітності та пологам та 5000 гривень моральної шкоди. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Енерготехекологія» 243 грн. 60 коп. судового збору в прибуток держави.

В апеляційній скарзі представник відповідача вважає, що рішення в частині стягнення моральної шкоди винесено на підставі недоведених обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому рішення прийнято з грубим порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що зі сторони відповідача було зроблено все необхідне і можливе для виконання обовязку перед позивачкою, а саме відповідач звертався до ВДВС Рівненського управління юстиції про зняття арешту з рахунку в звязку з необхідністю виплати коштів позивачці по матеріальному забезпеченні при вагітності та пологах, однак арешт з рахунків знятий не був.

Доводить, що при вирішенні питання відшкодування моральної шкоди суд не взяв до уваги ту обставину, що позивачкою не надано будь-яких доказів безпосереднього відношення відповідача до погіршення її стану здоровя, що свідчить про відсутність наслідково-причинного звязку, що є обовязковою умовою при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди.

Стверджує, що не відповідає дійсності твердження суду щодо умисного затримання відповідачем подання заяви-розрахунку для виплати матеріального забезпечення позивачу до накладення арешту на рахунки товариства, оскільки в матеріалах справи наявні постанови про накладення арешту на рахунки відповідача, звернення до ДВС про розблокування частини коштів для виплати допомоги позивачці, що свідчить про неможливість використання коштів для будь-яких виплат.

За викладених обставин просить рішення в частині стягнення моральної шкоди скасувати.

В запереченні на апеляційну скаргу позивачка посилається на безпідставність викладених в ній доводів, викладення обставин, що не відповідають фактичним обставинам, зокрема щодо вчинення дій на виплату допомоги. Вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін. Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи та мотиви викладені в рішенні суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «Енерготехекологія», працює на посаді фахівця з методів розширення ринків збуту /маркетолог/, що підтверджується ксерокопією трудової книжки.

З 27 серпня по 30 грудня 2013 року ОСОБА_1 перебувала у відпустці по вагітності та пологам, що підтверджується листком непрацездатності серії АГА № 158152, який позивачка передала для оплати відповідачу в вересні 2013 року, що не заперечувалось представником відповідача в суді першої інстанції.

Згідно довідки Рівненської міської виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності Рівненського міського відділення №03/1828 від 24.12.2014 року, відповідач 22.11.2013 року подав заяву-розрахунок №22/11113-01 для виплати допомоги позивачу на суму 5221,44 гривні, згідно листка непрацездатності по вагітності і пологам серії АГА № 158152, виданого позивачу за період з 27.08.2013 року по 30.12.2013 року.

Фінансування даної заяви-розрахунку здійснено Фондом платіжним дорученням №8081 від 10.12.2013 року на суму 5221,44 гривні, які надійшли на рахунок відповідача 10.12.2013 року в АБ «Укргазбанк» м. Рівне.

Відповідно до розписки від 05.01.2015 року ОСОБА_1 отримала від ТОВ «Енерготехекологія» в рахунок заборгованості по виплаті допомоги по вагітності та пологах 2000 грн., в звязку з чим зменшила позовні вимоги під час судового розгляду справи, залишились невиплачені кошти в розмірі 3221,44 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди суд першої інстанці ї виходив з того, що відповідач не виконав вимог ч.1 ст.50, ч.ч.2,6 ст. 52 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», заяву-розрахунок для виплати матеріального забезпечення позивачці до Фонду вчасно не надав, що позбавило останню, яка є багатодітною матір'ю і в той час хворіла, вчасно отримати належну їй допомогу до накладення арешту на рахунки відповідача виконавчою службою.

Належних доказів про те, що відповідач звертався до виконавчої служби про розблокування рахунку суду не надав і допомогу в повному обсязі не виплатив позивачці до цього часу, а тому, саме з вини відповідача позивачка до цього часу не отримала допомогу, що завдало їй моральної шкоди, яку на думку суду позивачка оцінила в межах виваженості, розумності і справедливості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Стаття 1 КЗпП України передбачає, що на трудові відносини поширюються норми цього Закону.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст.ст.3,4,11, 31 ЦПК України).

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру матеріальної допомоги суд першої інстанції дотримався вищезазначених приписів закону, врахував всі обставини справи, виходячи з вимог розумності і справедливості правомірно визначив розмір матеріальної шкоди.

Доводами апеляційної скарги висновки суду не спростовано, не наведено доводів щодо вчинення дій, які свідчили б намагання відповідача щодо своєчасної виплати позивачу належних виплат.

Колегія суддів приймає до уваги ту обставину, яка встановлена судом першої інстанції, що відповідач, відповідно до платіжного дорученням №8081 від 10.12.2013 року суму 5221,44 гривні, отримав на рахунок в АБ «Укргазбанк» м. Рівне, але позивачу ці кошти не виплатив. Лише після звернення до суду була виплачена частково сума.

Слід зазначити, що відповідачем не приймались дієві заходи щодо оскарження дій державного виконавця, в установленому законом порядку по вчинення дій щодо накладення арешту на рахунки з метою своєчасної виплати позивачці належних сум.

Під час апеляційного розгляду справи позивачка вказала про те, що відповідач і по даний час не виплатив допомогу у повному обсязі, що не спростовувалось представником відповідача.

Колегія суддів вважає, що позивачка, з урахуванням сімейного стану, наявністю статусу багатодітної сімї, в нинішніх умовах недостатньої соціальної захищеності та фінансового стану сімї, відчувала душевні страждання у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно, повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, а в доводах апеляційної скарги відсутні посилання на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, в звязку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Енерготехекологія» - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 червня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Ю.М.Рожин

Судді З.М.Максимчук

ОСОБА_3