Справа №473/198/15-ц 05.05.2015 05.05.2015 05.05.2015
Провадження №22ц/784/1094/15 Головуюча в першій інстанції Лузан Л.В.
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції Довжук Т.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої - Довжук Т.С.,

суддів: Коломієць В.В., Шолох З.Л.,

при секретарі судового засідання Харитонової І.В.,

за участю представника позивача Ремешевського Є.А.,

розглянула у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

на заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 березня 2015 року по справі за позовом

Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

(далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»)

до

ОСОБА_4

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА :

20 січня 2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом, який в подальшому уточнило, до ОСОБА_4 про стягнення 11 269 грн. 14 коп. заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 05 вересня 2008 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до умов вказаного договору відповідачці надано кредит в розмірі 500 грн., ліміт якого неодноразово змінювався, зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитним договором. У зв'язку з порушенням ОСОБА_4 строків сплати за користування кредитом та відсотків по ньому, виникла заборгованість станом на 30 червня 2011 року в розмірі 15 305 грн. 76 коп., яка була стягнута на їх користь рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 грудня 2011 року. Вказане рішення суду не виконано. Крім того, відповідачка продовжує ухилятися від виконання зобов'язань за даним кредитним договором.

Посилаючись на вказане, позивач просив стягнути з відповідачки на його користь 8 484 грн. 01 коп. заборгованості за відсотками та 2 785 грн. 13 коп. заборгованості по пені, які виникли за період з 30 червня 2011 року по 30 листопада 2014 року.

Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 березня 2015 року позов задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 05 вересня 2008 року в розмірі 9 231 грн. 24 коп., яка складається з заборгованості за процентами в розмірі 8 484 грн. 01 коп. та нарахованої пені в сумі 747 грн. 23 коп. Також вирішено питання щодо стягнення судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить рішення суду в частині часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості по пені скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду в цій частині є незаконним та ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача пені, яка передбачена договором, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що до даної вимоги необхідно застосовувати спеціальний строк позовної давності передбачений п. 1. ч. 2 ст. 258 ЦК України в один рік.

З такими висновками суду колегія суддів не може погодитися, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в суді першої інстанції, 05 вересня 2008 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до умов вказаного договору відповідачці надано кредит, ліміт якого неодноразово змінювався, зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитним договором (а.с. 11).

Банк виконав свої зобов'язання за договором кредиту, проте відповідачка належним чином не виконує умови зазначеного кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 30 червня 2011 року виникла заборгованість в розмірі 15 305 грн. 76 коп., яка складалася з боргу за кредитом - 6 792 грн. 64 коп.; заборгованості за відсотками - 6 187 грн. 58 коп.; заборгованості по комісії - 1358 грн. 60 коп. за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до пункту 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. (фіксована частина) і 716 грн. 94 штраф (процентна складова).

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 грудня 2011 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором станом на 30 червня 2011 року в розмірі 15 305 грн. 76 коп. (а.с. 63).

Згідно відповіді відділу державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області від 23 квітня 2015 року вказане рішення суду не виконано, а виконавчий лист повернений відповідно до постанови про повернення виконавчого документу від 30 грудня 2014 року стягувачу, на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 90-94).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Наказом позивача № N СП-2007-299 від 13 вересня 2007 року затверджені в новій редакції типові бланки договорів, які складаються також з Умов надання банківських послуг і Правил користування платіжною карткою (додаток № 1) (а.с. 50-58).

В заяві відповідачка засвідчила, що вона ознайомлена з Умовами, Правилами, Тарифами та погоджується вважати їх обов'язковими для застосування до відносин, які виникли на підставі цього договору.

Тому, колегія суддів вважає, що саме з цими Умовами та Правилами була ознайомлена відповідачка.

Згідно п. 5.12 Умов, термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років (а.с. 58).

Таким чином, строк позовної давності позивачем не пропущений, а з Умовами надання споживчого кредиту відповідачка була ознайомлена, що зазначила у своїй заві, а тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Судом першої інстанції залишено поза увагою п. 5.12 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена закон, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

З урахуванням, наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо застосування строку позовної давності до пені та не врахував того, що сторони збільшили встановлену законом позовну давність до вимог про стягнення пені, про що свідчить підпис відповідачки у заяві разом з умовами надання кредиту.

Крім того, відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини першої ст. 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Таким чином, пеня - це санкція, яка нараховується від першого дня прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконане.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України.

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.

Тобто цією нормою встановлені суб'єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі.

Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 із заявою про сплив позовної давності і застосування наслідків її спливу не зверталася.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони.

Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Такі правові позиції викладені у Постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року (справа № 6-25цс15).

З урахуванням, наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо застосування строку позовної давності до пені та не врахував того, що сторони збільшили встановлену законом позовну давність до вимог про стягнення пені, про що свідчить підпис відповідачки у заяві разом з умовами надання кредиту.

В іншій частині зазначене рішення суду сторонами по справі не оскаржувалося та не було предметом перегляду в апеляційній інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду щодо позовних вимог про стягнення пені не в повній мірі відповідають обставинам справи, заочне рішення суду першої інстанції в цій частині ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і на підставі ст. 309 ЦПК України підлягає зміні в цій частині.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 березня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором в розмірі 747 грн. 23 коп. змінити, збільшивши її розмір до 2 785 грн. 13 коп. (дві тисячі сімсот вісімдесят п'ять грн. 13 коп.)

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 121 грн. 80 коп. судових витрат.

В іншій частині заочне рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча

Судді