Провадження №22-ц/784/973/15
Головуючий у першій інстанції-Павлова Ж.П.
Категорія 43 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 квітня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Данилової О.О.,

суддів - Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

при секретарі - Харитоновій І.В.,

за участю представника позивачки - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_3

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 березня 2015 року у цивільній справі за позовом

ОСОБА_4

до ОСОБА_3

про вселення

У С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про вселення.

Позивачка зазначала, що вона та ОСОБА_3 є співвласниками в рівних частках (по ?) трикімнатної квартири АДРЕСА_1. Після розірвання шлюбу відповідач змінив замки на вхідних дверях квартири, перешкоджає їй у користуванні власністю, а згодом здав квартиру в оренду.

Посилаючись на порушення її права власника, ОСОБА_4 просила вселити її в квартиру АДРЕСА_1.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, посилався на те, що ОСОБА_4 має іншу сім'ю, наміру проживати в спірній квартирі не має, її частка не виділена в натурі, а її вселення суперечить інтересам спільної дитини, з якою позивачка не спілкується тривалий час.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 березня 2015 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на ті ж обставини, якими заперечував проти позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 41 Конституції України, статтей 316 ЦК правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За загальними положення про право власності (статті 317, 319 ЦК) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (статті 317, 319 ЦК).

Непорушність права власності передбачає, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні інакше ніж у випадках і в порядку, встановлених законом (статті 321 ЦК).

Відповідно до статей 358, 361 ЦК право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньої згодою і кожний співвласник самостійно розпоряджається своєю часткою у праві спільної часткової власності.

За статтею 383 ЦК права власника (співвласника) житлового приміщення передбачають, насамперед, право на використання помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.

Право на захист права власності за статтею 391 ЦК надає право власнику, в тому числі і співвласнику, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналогічні положення закріплені і статтями 150, 155, 156 ЖК.

Судом встановлено, що на підставі рішення апеляційного суду Миколаївської області від 19 жовтня 2007 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить по ? частина квартири АДРЕСА_1 (а.с. 5 - 7).

З квітня 2010 року ОСОБА_4 зареєстрована у спірній квартирі (а.с. 8), але не проживає там з 2006 року.

З серпня 2008 року ОСОБА_4 перебуває в іншому шлюбі, має доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач ОСОБА_3 заперечує право ОСОБА_4 на користування спільною власністю та вселення до квартири, що свідчить про наявність перешкод у реалізації позивачкою її прав співвласника.

Встановивши ці обставини, суд першої інстанції виходив з доведеності факту порушень права ОСОБА_4, як співвласниці, на користування спірною квартирою для власного проживання, а шляхом поновлення її прав за статтею 391 ЦК визначив вселення позивачки у її власне помешкання.

Рішення суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам та вимогам норм цивільного та житлового законодавства.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_4 тривалий час не користується власним житлом та не має наміру проживати в спірній квартирі, правового значення не мають, оскільки, як зазначалось вище, власник здійснює свої права на власний розсуд і у будь-який час може порушити питання про усунення перешкод у здійсненні права власності незалежно від тривалості таких порушень (пункт 36 постанови №5 Пленуму ВССУ від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

Колегія суддів не може прийняти до уваги і посилання апелянта на порушення правил статті 358 ЦК, за якою кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Аналіз зазначеної норми, з урахуванням особливостей права власності на житлові приміщення, не дає підстав для висновку, що співвласник набуває право користування таким майном лише після визначення його частки в натурі.

Отже, вселення позивачки до квартири, яка є спільною частковою власністю і в якій остання раніше проживала, без попереднього поділу цього майна в натурі не суперечить нормам цивільного та житлового законодавства.

Не можна погодитись і з твердженням відповідача про порушення прав дитини. Позивачка є матір'ю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав не позбавлена. Будь-яких доказів порушення прав дитини при вселенні ОСОБА_4 до спірної квартири суду не надано.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В АЛ И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді