Справа № 206/2870/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2015 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Малихіної В.В.,

при секретареві Сєдовій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради про визнання акта судово-медичної експертизи недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

05 червня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради про визнання акта судово-медичної експертизи недійсним.

Позивач свої позовні вимоги обґрунтував тим, що відповідачем було проведено посмертну судово-психіатричну експертизу для вирішення питання щодо дієздатності його батька ОСОБА_2. На підставі вищезазначеної експертизи був складений акт №5 від 22 січня 2015 року та на підставі висновку експертизи його батько ОСОБА_2 на момент складання заповіту 14 квітня 2005 року, будь-яким психічним розладом не страждав, а по своєму психічному стану в той момент міг усвідомлювати значеннях свої дій та керувати ними. Однак, позивач зазначає, що на момент складання заповіту його батько був хворою людиною, страждав поведінковим та психічним розладом здоровя, у звязку з чим не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Вважає, що при проведення експертизи порушен п. 35 Порядку проведення посмертної судово-психіатричної експертизи затвердженої наказом №397 від 08 жовтня 2001 року МОЗ України у звязку, з яким висновок експертизи повинен бути обґрунтованим. Окрім цього в основу рішення суду покладені таки висновки, як свідоцтво моряка №139 від 26 листопада 2003 року, посвідчення моряка ОСОБА_2 від 21 листопада 2001 року, рапорт ОСОБА_3 від 15 травня 2002 року які покладені задовго до складання заповіту ОСОБА_2 у звязку, з чим вони не можуть свідчити про стан здоровя. Також, не прийняті до уваги експертами покази свідків відносно зловживання алкогольними напоями ОСОБА_2 Окрім цього, експертами надається висновок полягаючи на показання свідків, які на момент складання заповіту не бачили та взагалі рідко спостерігали ОСОБА_2, в той час як повністю ігноруються показання свідків які знаходилися з ОСОБА_2

Також судовими експертами взято до уваги: медична довідка Серія 2БББ №434337 від 13 липня 2005 року, медична довідка 2БББ №558822 від 21 липня 2008 року, 10ААА №307449 від 27 лютого 2012 року, дозвіл на придбання, зберігання, носіння газового пістолета ПГШ-790 та Маузер, 9 мм. Однак дані проведення медичних оглядів в склад комісії лікарів, вищезазначені експерти які проводили судово-психіатричну експертизу не входили.

В звязку з чим позивач звернувся з позовом до суду в якому просить визнати незаконним акт №5 від 22 січня 2015 року судово-психіатричної експертизи Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради та скасувати акт № 5 від 22 січня 2015 року судово-психіатричної експертизи Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради (а.с.2-5).

Представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала, в заперечення вимог на позов, зазначила, що докази, які надані позивачем та його представником, не є належними та допустимими, а отже позивач не довів до суду обґрунтованість свого позову відповідно до вимог ЦПК України, а тому в позові слід відмовити за його недоведеністю (а.с.24-28).

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так встановлено, що на підставі постанови Приморського районного суду Маріуполя Донецької області від 22 жовтня 2014 року було проведено судово-посмертну експертизу. Згідно до акту посмертної судово-медичної психіатричної експертизи № 5 від 22.01.2015р. (а.с. 6-12), встановлено, що ОСОБА_2 в період часу, який цікавить суд, тобто на момент складання заповіту 14 квітня 2005 року, будь яким психічним станом не страждав, та по психічному стану в той момент часу міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Питання призначення та проведення судової експертизи, а також оцінка висновку судового експерта є компетенцією слідчих органів та суду згідно з діючим Цивільним процесуальним кодексом України (далі ЦПК) та Кримінальним процесуальним кодексом України (далі КПК).

При необхідності проведення експертизи компетентний орган складає мотивовану постанову, в якій вказує підстави для проведення експертизи, прізвище експерта або назву установи, експертам якої доручається провести експертизу, питання, з яких експерт повинен дати висновок, об'єкти, які мають бути досліджені, а також перелічує матеріали, що пред'являються експертові для ознайомлення.

Слід підкреслити, що експерт несе особисту відповідальність за наданий висновок, і ніхто не має права втручатися в проведення судової експертизи (абзац 2 ст. 4 Закону України «Про судову експертизу», ст. 384 Кримінального кодексу України).

Твердження про те, що висновок № 5 судово-психіатричної експертизи від 22 січня 2015 року не відповідає вимогам Закону України «Про судову експертизу», а тому не є достовірним доказом, не можуть бути взяті до уваги, оскільки експертами комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня Дніпропетровської обласної ради», які попереджені про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст.384,385 КК України, при проведенні посмертної експертизи ОСОБА_2 не була встановлена наявність хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок якого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, встановлено, що в той період часу ОСОБА_2 міг розуміти значення своїх дій і керувати ними.

В силу частин 1-3 ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами першою - другою статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно до ст..58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Позивач не скористався своїм право щодо проведення повторної або комісійної експертизи, при цьому не скористався своїм правом заявити таке клопотання.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Оцінку доказів, згідно зі ст. 212 ЦПК, здійснює суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

У випадку, коли результати проведеної експертизи викликають сумнів, громадянин має право подати клопотання слідчому (судді), в провадженні якого знаходиться справа, при призначення повторної експертизи іншим експертам науково-дослідних інститутів судових експертиз або іншим експертам, що внесені до Реєстру, відповідно до чинного законодавства.

Статтею 59 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу ст..60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не приймає до уваги вимоги позивача про те, що акт № 5 від 22 січня 2015 року складений Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради є недійсним.

Також суд, відмовляючись у позові виходить с практики Європейського суду, зокрема у справі «ОСОБА_4 проти України» Європейський суд зазначив, що здійснювати оцінку доказів може тільки суд, який розглядає справу, який призначив судово-психіатричну експертизу з урахуванням чинного національного законодавства.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Самарський районний суд м. Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя: В.В. Малихіна