22-ц/775/415/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції Лагода В.О.
Категорія 59 Доповідач Супрун М.Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2015 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Супрун М.Ю.,

суддів Осипчук О.В., Мироненко І.П.,

при секретарі Брежнєві Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за поданням Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 квітня 2010 року,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 квітня 2010 року подання державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 задоволено.

З вказаною ухвалою не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні подання про тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України.

При цьому апелянт послався на те, що суд першої інстанції не врахував, що він частково виконав рішення судів, які знаходяться на виконанні в виконавчій службі. Крім того, звертаючись до суду з поданням, державний виконавець не надав доказів того, що ним вчинені всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» спрямовані на погашення боргу, а також доказів того, що він, як боржник, вчиняв дії, які унеможливлювали чи ускладнювали виконання рішень судів.

ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представник Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції в судове засідання апеляційної суду не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_1, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу суду першої інстанції і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Встановлено, що на час розгляду справи на виконанні в Орджонікідзевському відділі державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції перебували судовий наказ № 2н-2629/07, виданий 24 серпня 2007 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на користь ККП «Маріупольтепломережа» боргу в сумі 812, 12 грн та судового збору в сумі 25,50 грн (а.с.6), судовий наказ № 2н-239/09, виданий 09 лютого 2009 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» боргу в сумі 236, 19 грн та судового збору в сумі 25,50 грн (а.с.7), виконавчі листи, видані 09 лютого 2010 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в сумі 118 885,36 грн та судового збору в сумі 1188,85 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30,00 грн. (а.с.4-6).

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції посилався на те, що ОСОБА_1 має не виконані обов'язки за рішеннями судів.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з доведеності того, що боржник ухилявся від виконання рішень судів.

Такі висновки суду є передчасними і зроблені з порушенням порядку, встановленого для вирішення вказаного питання.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» визначає правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави згідно з принципом верховенства права, закріпленим ст. 8 Конституції України.

Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановлений законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов'язків цивільного характеру передбачено п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст.ст. 2,8 ЦПК України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В статті 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» зазначається, що громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в'їхати в Україну.

Згідно п.5 ч.1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Вжите в даній нормі закону поняття ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Тягар доказування ухилення боржника від зобов'язань покладається на державного виконавця.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Розглядаючи подання державного виконавця, суд першої інстанції мотивував судове рішення про обмеження права лише двома складовими: наявністю статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу в добровільному порядку, що зумовлюють необхідність у тимчасовому обмеженні права на виїзд за межі України з метою забезпечення повного та своєчасного виконання виконавчих документів.

Проте, невиконання боржником самостійно зобов'язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Суд першої інстанції не витребував для огляду матеріали виконавчого провадження, обмежився матеріалами подання та поясненнями державного виконавця та за результатами розгляду передчасно постановив ухвалу про задоволення цього подання.

Крім того, розглядаючи справу, суд першої інстанції не зважив на відсутність процесуальних норм з розгляду таких справ на той час.

На теперішній час вирішення судами питання про обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у порядку, визначеному ст. 377 1 ЦПК України, якою доповнено ЦПК згідно із Законом України від 04.11.2010 р. N 2677-VI та за поданням державного виконавця на підставі п. 18 ст. 11 Закону «Про виконавче провадження», право на що у державного виконавця було закріплене тільки з набранням чинності з 9 березня 2011 року Закону від 4 листопада 2010 року N 2677-VI "Про внесення змін до Закону України "Про виконавче провадження" та деяких інших законодавчих актів щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)".

З урахуванням наведеного, оскільки судом першої інстанції порушено порядок, встановлений для розгляду питання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень, ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст.307 312, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 квітня 2010 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Судді: