"30" березня 2015 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2015 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі

головуючого судді Проценко Л.Г.

при секретарі Канаєвій К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми за грошовим зобов'язанням, -

ВСТАНОВИВ :

Позивачка звернулася до суду із позовом про стягнення суми за грошовим зобов'язанням, в якому зазначила, що 13 квітня 2014р. за договором купівлі-продажу продала відповідачці нежитлову будівлю загальною площею 51,9 кв. м. в АДРЕСА_2 за 116163 грн. Відповідачка сплатила їй лише 65163 грн., а 35000 грн. їй не вистачило, тому надала розписку про повернення цих грошей в строк до 31 жовтня 2014р., але своє зобов'язання не виконала. Просила стягнути з відповідачки 35000грн. та 3% річних за прострочку виконання зобов'язання в розмірі 87,50 грн., а всього 35087,50 грн. та судовий збір в розмірі 350,88 грн.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала та пояснила, що у неї на праві власності знаходився павільйон, а у зв'язку з боргами сина вона вирішила його продати і погасити борги. Її познайомили з відповідачкою, яка запропонувала купити павільйон за еквівалент 15 тис. доларів США і спочатку вона здала його в оренду. В подальшому було кілька спроб укласти договір купівлі-продажу павільйону, але у зв'язку з тим, що в ціну будівлі було також включено вартість оренди вона від підписання договору відмовилася. Потім було укладено попередній договір, на підставі якого вона отримала від відповідачки 16 тис. грн. в рахунок купівлі-продажу павільйону. Вона оформила кадастрові номери, але вартість нерухомості виросла і вони відклали угоду. 30.04.2014р. при укладенні договору купівлі-продажу павільйону за оцінкою 116163 грн., яка є заниженою, відповідачка передала їй 8,9 тис. доларів США, що є еквівалентом 107 тис. грн., а на гроші яких їй не вистачило написала розписку на суму 35 тис. грн., які зобов'язалася повернути до 31.10.2014р., після чого вона підписала договір. Розписку відповідачка писала у нотаріуса в момент підписання договору. Однак до цього часу відповідачка ці гроші не повернула.

Відповідачка позов не визнала та пояснила, що за попереднім договором від 30.12.2013р. вона сплатила позивачці 16 тис. грн. завдатку в рахунок купівлі-продажу павільйону за 123 тис. грн., що на той момент складало 15 тис. доларів США. 28.03.2014р. позивачка на укладення договору не з'явилася, просила подовжити строк укладання договору, т.я. не були готові документи. 28.04.2014р. позивачка зазначила про можливість укладання договору, але підписання не відбулося у зв'язку з підвищенням курсу долара. Також не відбулося підписання і 29.04.2014р. і 30.04.2014р. о 14 годині, т.я у неї не вистачало грошей, а у відповідачки документів. Позивачка попросила написати розписку на 35 тис. грн. в рахунок купівлі-продажу павільйону, що вона і зробила, зазначивши дату повернення 30.10.2014р., т.я. не була впевнена, що її чоловік привезе гроші, у зв'язку з чим угоду відклали на 17 год. Після того, як чоловік привіз їй гроші, вона обміняла 8,8 тис. доларів США, що складало еквівалент 105 600 грн., які передала позивачці, а також сплатила витрати по договору у розмірі 5800 грн. Тобто ці 35 тис. грн. ввійшли у суму договору, яку вона повністю сплатила, а саме 126 тис. грн. (16000 грн.+105 600 грн.+5800 грн.). Позивачка отримані гроші передала кредитору, який також знаходився у іншому приміщенні. Після укладення договору нотаріус зазначив, щоб вони позбавилися розписок.

Представник відповідачки позов не визнав, вважав його безпідставним та зазначив, що відповідно до договору купівлі-продажу від 30.04.2014р. від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 перейшло право власності на нежитлову будівлю. Позивачка читала та підписувала договір, який посвідчено нотаріусом, де зазначено, що розрахунок проведено до підписання договору. Розписку на 35 тис. відповідачка писала до укладення договору, зазначивши дату повернення навмання та щоб заспокоїти позивачку, оскільки у неї бракувало коштів, які в подальшому привіз її колишній чоловік. Повний розрахунок було проведено до підписання договору, форму якого дотримано, але позивачка бажає отримати кошти у зв'язку з підвищенням курсу долара, хоча оплата була у гривнях. ОСОБА_2 не витребувала у позивачки розписку і ОСОБА_1 зловживає своїми правами.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що у зв'язку з боргом її сина ОСОБА_1 бажала здати в оренду або продати нежитлову будівлю - магазин. Він запропонував це матері ОСОБА_2 яка відмовилася, а ОСОБА_2 погодилась купити магазин. Однак у зв'язку з браком коштів спочатку в грудні 2014р. було укладено попередній договір, за яким гроші за оренду повинні були увійти в суму купівлі-продажу будівлі. 30.04.2014р. при укладанні купівлі-продажу у відповідачки бракувало коштів на купівлю магазину і вона у його присутності написала розписку на 35 тис. грн., які зобов'язалась повернути в 6 місячний термін. Позивачка хотіла оформити борг договором, але ОСОБА_2 зазначила, що розписка визнається в суді. При укладенні договору він присутній не був, а був гарантом, щоб позивачку не ошукали. ОСОБА_2 не повністю розрахувалась за магазин, але бажала укласти договір купівлі-продажу в цей день. Чоловік відповідачки приїздив ще до написання розписки. Після розрахунку позивачка віддала гроші кредитору, якому заборгував її син.

Свідок ОСОБА_6 зазначила, що сторони звернулися щодо вчинення нотаріальних дій, отримали консультацію, а в подальшому було укладений попередній договір. 30.04.2014р. їй було надано договір купівлі-продажу на ім'я ОСОБА_1, витяг з державного кадастру, звіт про оцінку майна в розмірі 116 163 грн., що за домовленістю сторін було зазначено в договорі. ОСОБА_1 надала квитанції про сплату 5% за вчинення дій, а ОСОБА_2 1% з суми до пенсійного фонду, після чого вона посвідчила договір купівлі-продажу нежитлової будівлі по АДРЕСА_2. В договорі купівлі-продажу є ціна та порядок проведення розрахунку. Нотаріус ніякого відношення до розписок не має, їх не бачила, сторони спілкувались між собою та могли писати розписки один одному. Сторони читали договір, сказали, що повели розрахунок до угоди і розмови про розписки не було. Вона не зазначала, щоб сторони позбавилися розписок.

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що є колишнім чоловіком відповідачки, з якою мають двох неповнолітніх дітей. ОСОБА_2 наприкінці 2013р. попросила 110 тис. грн. для придбання магазину і вони домовилися про таку суму в рахунок погашення аліментів на дітей. Він 28 березня 2014р. передавав ОСОБА_2 75 тис. грн., а 30.04.2014р., приблизно о 12 год. залишок грошей в розмірі 35 тис. грн. Розписка при ньому не писалась, про неї зазначала ОСОБА_2 Він з позивачкою приїжджав до неї за документом якого не вистачало нотаріусу, а колишня дружина міняла гривні на долари, т.я. того забажала позивачка.

Суд вислухавши думку позивачки, відповідача та її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно попереднього договору до договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 30.12.2013р. посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_6 в р.№3358 майбутній продавець ОСОБА_1 зобов'язалась продати (передати у власність) майбутньому покупцю ОСОБА_2, а остання зобов'язалась купити нежитлову будівлю літ. «А-1» загальною площею 51,9 кв. м. в АДРЕСА_2 за 123000 грн. не пізніше 28.03.2014р. На підтвердження дійсних намірів про наступне укладання договору купівлі-продажу майбутній покупець ОСОБА_2 передала а майбутній продавець ОСОБА_1 отримала 16000 грн. до підписання договору. В разі невиконання п.4 умов договору, або відмови від укладення договору купівлі-продажу з вини майбутнього продавця ОСОБА_1 повертає 16000 грн. та штраф у розмірі 16000 грн. В разі відмови від укладення договору купівлі-продажу з вини майбутнього покупця сплачені 16000 грн. ОСОБА_2 залишаються у майбутнього продавця ОСОБА_1. (а.с.6)

Відповідно до договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 30.04.2014р. посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_6 в р.№ 889 ОСОБА_1 продала (передала у власність), а покупець ОСОБА_2 купила (прийняла у власність) нежитлову будівлю літ. «А-1» загальною площею 51,9 кв. м. що розташована в АДРЕСА_2 за 116163 грн., які ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 до підписання договору. (а.с.7,8)

Як вбачається з розписки від 30.04.2014р. ОСОБА_2, яка мешкає АДРЕСА_1 зобов'язалася сплатити ОСОБА_1 в рахунок договору купівлі-продажу нежитлової будівлі площею 51,9 кв. м. по АДРЕСА_2 в розмірі 35000 грн. 31.10.2014р. (а.с.33)

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог що звичайно ставляться.

Грошовим, за змістом статей 524, 533, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За ч.1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання їм грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, за вимогою кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 611, 625 ЦК України.

Виходячи із змісту ч.1 ст.220 ЦК України новація це угода про заміну одного зобов'язання іншим між тими самими особами. На відміну від інших угод сторін, які мають наслідком припинення зобов'язань, новація не припиняє правового зв'язку сторін, оскільки замість зобов'язання, дія якого припиняється, виникає узгоджене ними нове зобов'язання.

Договір купівлі-продажу нежитлової будівлі від 30.04.2014р. є дійсним, відповідачка на виконання зазначеного договору надала позивачці розписку про грошове зобов'язання, яке витікає з договору.

Відповідно до ст.1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики. (стаття 1047 цього Кодексу).

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердженні укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передачу йому позикодавцем визначеної грошової суми.

В порядку ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

У відповідність зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання їм грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, за вимогою кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Розписку від 30.04.2014р. за підписом ОСОБА_2 про зобов'язання сплатити 31.10.2014р. ОСОБА_1 в рахунок договору купівлі-продажу нежитлової будівлі площею 51,9 кв. м. по АДРЕСА_2 кошти в розмірі 35000 грн., суд, відповідно до ст.ст. 58, 59 ЦПК України приймає як належний та допустимий доказ.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 30.04.2014р. укладений договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, який є чинним, укладеним в установленому законом порядку та завірений нотаріально на виконання якого відповідачкою надано розписку про грошове зобов'язання в простій письмовій формі і вимоги позивача про стягнення з відповідачки 35000 грн. підлягають задоволенню, оскільки позивачкою надано докази щодо невиконання грошового зобов'язання в зазначеній сумі, а відповідачкою не надано доказів щодо виконання вказаного зобов'язання.

Пояснення свідків не є допустимим доказом в розумінні ст.ст.59,1051 ЦК України.

Також є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню вимоги позивачки щодо стягнення 3% річних за прострочку виконання зобов'язання в розмірі 87,50 грн.

А всього з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 35087 грн. 50 коп. (35000 грн. + 87,50 грн.)

Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, необхідно стягнути 350 грн. 88 коп. сплаченого нею судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 59, 60, 212- 215, 294, 296 ЦПК України, ст. ст. 220, 526, 625, 1053, 1047-1049 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми за грошовим зобов'язанням - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 35000 грн., 3% річних у сумі 87 грн. 50 коп., а всього 35087 (тридцять п'ять тисяч вісімдесят сім) грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 350 грн. 88 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Л.Г. Проценко