Справа № 152/236/15-ц Провадження № 22-ц/772/2137/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 5Доповідач Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Ковальчука О.В.,

суддів : Денишенко Т.О., Жданкіна В.В.

при секретарі: Куленко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Шаргородської міської ради, ОСОБА_3, за участю третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог, Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області, Реєстраційної служби Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області, комунального підприємства «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» про визнання приватизації та свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсними,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 27 травня 2015 року у цій справі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, вимоги якого в подальшому уточнив, мотивуючи його тим, що на підставі рішення виконавчого комітету Шаргородської міської ОСОБА_4 народних депутатів від 9 липня 1987 року № 89 його батькові ОСОБА_2 15 липня 1987 року було видано ордер № 319 на вселення сімї в складі 3-х осіб ( чоловіка - ОСОБА_5, дружини - ОСОБА_6, сина ОСОБА_2) в 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1. Після вселення, він та його батьки зареєстрували своє місце проживання за цією адресою. Позивач з 24.11.1987 року і на момент звернення до суду зареєстрований та проживає за адресою даної квартири.

29 липня 2004 року померла його мати ОСОБА_6, а 24 січня 2006 року батько ОСОБА_2, після смерті яких позивач продовжив проживати у спірній квартирі та утримувати її.

У 2014 році щодо даної квартири між позивачем та його сином ОСОБА_3 виник спір, оскільки останній заявив, що він є єдиним власником даної квартири і почав вимагати виселення позивача шляхом подачі до суду відповідної позовної заяви. Про те, що відповідач ОСОБА_3 є єдиним власником квартири, і що у 2003 році було приватизовано квартиру без участі позивача, йому стало відомо в суді під час розгляду справи про виселення. При ознайомленні з матеріалами справи за позовом ОСОБА_3 до нього, він встановив, що ОСОБА_3 являється єдиним власником квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Шаргородською державною нотаріальною конторою 12 жовтня 2007 року, виданого після смерті батька позивача і діда ОСОБА_3 ОСОБА_2

Після неодноразових звернень до різних державних органів, позивачу стало відомо, що згідно розпорядження № 280 від 9 грудня 2003 року виконавчим комітетом Шаргородської міської ради народних депутатів 16 грудня 2003 року було видано свідоцтво про право власності на зазначену квартиру на праві спільної сумісної власності його батькам ОСОБА_2 та ОСОБА_6

Про порушення свого права про проведення без його відома (згоди) і участі не тільки приватизації квартири, а і оформлення спадщини після смерті матері, на яку він мав однакове право, як і батько, оскільки вони є спадкоємцями першої черги, які фактично прийняли спадщину відповідно до ст. ст. 1216 1223, 1261, 1267, 1268 ЦК України, а в подальшому і спадщини після смерті батька на всю квартиру відповідачем ОСОБА_3, він дізнався лише влітку 2014 року під час розгляду судом справи за вказаним вище позовом його сина.

Приватизацією квартири у 2003 році та оформленням спадкових прав на неї у 2007 році порушені його житлові та спадкові права, а тому він просить поновити їх шляхом визнання незаконним та недійсним і скасування розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації виконавчого комітету Шаргородської міської ради Шаргородського району Вінницької області 16 грудня 2003 року на підставі розпорядження від 9 грудня 2003 року № 280 про те, що вказана квартири квартира належить на праві спільної сумісної власності гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_6; запису № 753 від 13 січня 2004 року в книзі КП «Могилів-Подільське МБТІ» про реєстрацію права власності на вказану квартиру на ОСОБА_2 та ОСОБА_6; свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що видане Шаргородською державною нотаріальною конторою 12 жовтня 2007 року і зареєстроване в реєстрі нотаріальних дій за № 4392 по спадковій справі № 421/06 до спадкового майна померлого 24 січня 2006 року ОСОБА_2, відповідно до якого ОСОБА_3 є власником вказаного нерухомого майна; запису № 753 від 28 листопада 2007 року в книзі КП «Могилів-Подільське МБТІ» про реєстрацію права власності на зазначену квартиру на ОСОБА_3

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 27 травня 2015 року вказаний позов задоволено частково, зокрема: визнано незаконним та скасовано розпорядження № 280 від 9 грудня 2003 року органу приватизації виконавчого комітету Шаргородської міської ради Шаргородського району Вінницької області про передачу у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_2; визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності на житло, видане виконавчим комітетом Шаргородської міської ради Шаргородського району Вінницької області 16 грудня 2003 року на підставі розпорядження органу приватизації від 9 грудня 2003 року № 280, відповідно до якого вказана квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_6; визнано незаконною реєстрацію права власності на зазначену квартиру за ОСОБА_2 та ОСОБА_6, здійснену КП «Могилів-Подільське МБТІ» 13 січня 2004 року за реєстраційним номером 753; визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане Шаргородською державною нотаріальною конторою 12 жовтня 2007 року за реєстром № 4392, відповідно до якого ОСОБА_3 є власником вказаного нерухомого майна; визнано незаконною реєстрацію права власності на дану квартиру за ОСОБА_3, здійснену КП «Могилів-Подільське МБТІ» 28 листопада 2007 року за реєстраційним номером 753. У решті позову відмовлено, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права, в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вказаного позову у звязку зі спливом позовної давності.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що виконавчим комітетом міської ради народних депутатів м. Шаргород 15.07.1987 року ОСОБА_2, сім'я якого складається з трьох чоловік, а саме: його ОСОБА_5, дружини ОСОБА_6 та сина ОСОБА_2, видано ордер № 319 на право зайняття двокімнатної окремої квартири за № 12 в будинку № 10 по вул. Будівельників на підставі рішення виконкому міської ради народних депутатів м. Шаргород від 09.07.1987 року № 89 (а.с.9).

Вказані особи вселилися до спірної квартири на підставі зазначеного ордеру, та були в установленому законом порядку зареєстровані за відповідною адресою.

Згідно довідки Шаргородського РС УДМС України у Вінницькій області за № 60 від 23.01.2015 року, за відомостями адресно довідкового підрозділу Шаргородського КР УДМС місце проживання позивача ОСОБА_2 зареєстровано в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 24.11.1987 року (а.с.8). Вказана обставина також підтверджена домовою книгою для прописки ( реєстрації) громадян, які проживають у квартирі за вказаною адресою (а.с.83 85).

З 24.11.1987 року позивач набув рівного права користування вказаною квартирою з іншими членами сімї.

Суд критично оцінив довідку про склад сім'ї квартиронаймача ОСОБА_2 (а.с. 162), згідно з якою у спірній квартирі прописані і проживають лише він та ОСОБА_6, оскільки вона не відповідає дійсності й суперечить відомостям, вказаним у домовій книзі, копії ордера, даних про квартиронаймачів і оплату комунальних послуг.

09.12.2003 року розпорядженням органу приватизації № 280 за заявою ОСОБА_2 та ОСОБА_6 від 20.06.2003 року, на підставі ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», вказану квартиру передано у спільну сумісну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про право на житло, виданим виконавчим комітетом Шаргородської міської ради народних депутатів Вінницької області від 16.12.2003 року (а.с. 45, 161 164). 13.01.2004 року зазначене свідоцтво зареєстроване за № 753 в КП «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації».

29.07.2004 року ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1 АМ № 317879, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Шаргородського районного управління юстиції у Вінницькій області 12 лютого 2015 року (а.с.10).

ОСОБА_2 24 червня 2005 року на випадок своєї смерті заповідав все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого воно б не складалося і взагалі все те, на що, він за законом буде мати право і що буде належати йому на день смерті відповідачу ОСОБА_3П .(а.с.39).

24 січня 2006 року ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1 АМ № 026456, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Шаргородського районного управління юстиції 26.01.2006 року (а.с.11).

12.10.2007 року державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області ОСОБА_4 відповідачу ОСОБА_3 за реєстром № 4392 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого ОСОБА_3, який проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, гурт. є власником спадкового майна, яке складається зі спірної квартири та належить спадкодавцю ОСОБА_2 в 1/2 частині на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Шаргородської міської ради народних депутатів Вінницької області 16.12.2003 року та в 1/2 частині, що належить померлій 29.07.2004 року дружині спадкодавця ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Шаргородської міської ради народних депутатів Вінницької області 16.12.2003 року та зареєстрованого у Могилів-Подільському міжрайонному бюро технічної інвентаризації 13.01.2004 року під № 753, реєстраційний номер № 15533200, спадщину після смерті якої він прийняв, але не встиг оформити свої спадкові права, оскільки помер 24.01.2006 року (а.с.70).

Право власності ОСОБА_3 на спірну квартиру зареєстроване КП «Могилів Подільське МБТІ» 28.11.2007 року (а.с.13).

Після смерті батьків в спірній квартирі продовжував і продовжує проживати позивач ОСОБА_2, за адресою якої в нього залишилася реєстрація. Інші особи в даній квартирі не зареєстровані і не проживають, що вбачається з листа Шаргородського КП «Комунсервіс» № 9 від 12.02.2015 року та договору про надання населенню комунальних послуг № 594 від 10.06.2013 року (а.с.20,86).

04.06.2014 року відповідач ОСОБА_3 предявив позов до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення останнього із зазначеної квартири, що суд встановив з оглянутої в судовому засіданні цивільної справи № 152/959/14 - ц. Ухвалою суду від 27.08.2014 року за клопотанням позивача ОСОБА_3 його позовну заяву до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення залишено без розгляду (а.с. 14).

Суд першої інстанції, встановивши вказані обставини та дослідивши докази у справі в їх сукупності, керуючись ст.ст. 9,19,47,55 Конституції України, ст.ст. 6, 8, 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 25 Загальної декларації прав людини, п. 1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, ст.ст. 16, 29, 257, 261, 267, 345, 1216, 1218,1296, 1299, 1301 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 1,6,9,61,64 Житлового кодексу України, ст. ст. 1, 5, 8, 12 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» і п.п. 5, 14, 19, 30 Положення Державного Комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року № 56 «Про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян», дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадян.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, оскільки на момент звернення ОСОБА_2 та ОСОБА_6 із заявою про приватизацію спірної квартири (20.06.2003 року), на час видачі розпорядження органу приватизації (09.12.2003 року) та свідоцтва про право власності на житло ( 16.12.2003 року) позивач ОСОБА_2 був зареєстрований та постійно проживав з ними у вказаній квартирі у якості члена сім'ї, мав рівні права з заявниками на приватизацію квартири.

ОСОБА_2 та ОСОБА_6 не було отримано письмової згоди на приватизацію позивача ОСОБА_2, як особи, яка на момент оформлення приватизації постійно проживала, була зареєстрована у спірній квартирі, і не визнавалась судом такою, що втратила право на користування спірною квартирою. Відповідальні особи органу приватизації не перевірили дані внесені в зазначену вище довідку про склад сім'ї (а.с. 164), що потягло за собою правові наслідки у вигляді фактичного позбавлення позивача права на приватизацію, тобто отримання права власності на житло, та в подальшому переходу права власності на це житло до іншої особи, в порядку спадкування за заповітом.

Спадщину після смерті ОСОБА_6, відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняли спадкоємці ОСОБА_2 та ОСОБА_2, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом строку, визначеного законом, не заявили про відмову від неї, і спадкових прав не оформили ( а.с.8, 83-85). Всупереч цьому, державним нотаріусом у свідоцтві про право на спадщину за заповітом вказано, що спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняв лише її чоловік ОСОБА_2, тим самим незаконно позбавлено права позивача ОСОБА_2 на отримання спадщини за законом після смерті його матері ОСОБА_6

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо не застосування судом строків позовної давності, оскільки судом першої інстанції встановлено, що позивач дізнався про реальне порушення його прав у 2014 році, коли відповідач звернувся до нього з позовом про виселення. Посилання апелянта, як на доказ початку строку позовної давності, лише на показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які є близькими йому особами, не можна беззаперечно взяти до уваги, оскільки, відповідно до положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд першої інстанції встановив дотримання позивачем строку позовної давності відповідно до наведеної процесуальної норми.

Посилання апелянта на те, що цим рішенням було позбавлено покійних ОСОБА_2 та ОСОБА_6 права на спірну квартиру, суперечать ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», недотримання вимог якої, призвело до незаконного проведення її приватизації, порушення прав позивача та в подальшому переходу права власності на це житло до іншої особи, в порядку спадкування за заповітом.

Всі інші доводи апеляційної скарги також не можуть бути взяті до уваги, оскільки зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом, однак висновків суду не спростовують, тому відповідно до положень ст. 308 ЦПК України вказану апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 27 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : О.В. Ковальчук

Судді : Т.О. Денишенко

ОСОБА_9