АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/4013/2015 Головуючий у 1-ій інстанції - Лужецька О.Р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Шахової О.В.,

суддів: Головачова Я.В., Поливач Л.Д.

при секретарі: Бугай О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Аркада», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко Інеса Володимирівна про визнання договору іпотеки недійсним

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 січня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

В вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом, який обгрунтовував тим, що 18.03.2008 року між ним та АКБ «Аркада» було укладено договір про іпотечний кредит № 57254, відповідно до умов якого предметом договору є майнові права на квартиру, будівництво якої не завершено. Вказав, що на момент укладення спірного іпотечного договору майнові права на об'єкти незавершеного будівництва не могли бути предметом іпотеки, оскільки у відповідності до ст. 5 ЗУ «Про іпотеку» ( в редакції, чинній на час укладення спірного договору) зазначено вичерпний перелік об'єктів, які могли бути предметом іпотеки за іпотечним договором. Зазначив, що майнові права на об'єкт незавершеного будівництва були віднесені до предмету іпотеки лише згідно ЗУ від 25.12.2008 року «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до ЗУ «Про іпотеку». У зв'язку із цим просив визнати недійсним договір від 18.03.2008 року, укладений між сторонами та зобов'язати приватного нотаріуса КМНО Кравченко І.В. зняти заборону відчуження майнових прав на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням судді від 22.01.2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2, відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу та посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема, що представниками банку, було введено в оману ОСОБА_2, і він лише у 2013 році дізнався про те, що договір іпотеки не відповідає вимогам чинного законодавства України, коли була сформована відповідна правова позиція Верховного Суду України з аналогічних спорів та було визначено, що майнові права на той час не могли бути предметом іпотеки та до цього часу жодна юридично необізнана особа не могла бути обізнаною про такі обставини та порушення свого права, а тому вказав, що початком перебігу строку позовної давності слід вважати саме 2013 рік, коли Верховним Судом України була сформована відповідна правова позиція та ОСОБА_2 дізнався про порушення свого права, а тому позов поданий з додержанням строків позовної давності.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не з'явилися, про день і час розгляду справи повідомлялися належним чином. Представником ОСОБА_2 - ОСОБА_4 через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Проте, колегія суддів не визнає причини неявки ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_4 поважними та у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка таких осіб не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі рішення, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 18.03.2008 року між ОСОБА_2 та АКБ «Аркада» було укладено договір про іпотечний кредит № 57254 (а.с. 7-11).

Відповідно до п. 2.1 вищевказаного договору банк надає позичальнику кредитні кошти в сумі 428 753 грн., 76 коп. для участі у Фонді фінансування будівництва з метою інвестування в житлове будівництво згідно Договору про участь у фонді фінансування будівництва № 57254 від 04.03.2008 року на строк до 01.04.2022 року.

Пунктом 3.1 даного договору сторони визначили, що забезпеченням повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами є майнові права на квартиру, будівництво якої не завершено, та сама квартира, що буде збудована, щодо яких встановлена іпотека відповідно до іпотечного договору.

18.03.2008 року між сторонами було укладено іпотечний договір № 57254 предметом якого є майнові права на квартиру, будівництво якої не завершено, та сама квартира, що буде збудована. Майнові права на квартиру належать іпотекодавцю згідно договору про уступку майнових прав № 27254 від 18.03.2008 року, укладеного між іпотекодавцем та АКБ «Аркада». Іпотекодавець набуде право власності на квартиру з моменту її державної реєстрації.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначав, що на момент укладення спірного договору, майнові права на об'єкти незавершеного будівництва не могли бути предметом іпотеки, що є підставою для визнання договору недійсним.

Статтею 5 ЗУ «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення спірного договору) встановлено, що предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Предметом іпотеки також можуть бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавцю після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору.

ЗУ «Про іпотечне кредитування» операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» (у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки) встановлює відносини у системі іпотечного кредитування, а також перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами із застосуванням механізмів управління майном.

Іпотекодавцем за іпотечним договором, предметом іпотеки за яким є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, може бути забудовник особа, яка організовує спорудження нерухомості для власних потреб чи для передачі її у власність іншим особам, або особа, власністю якої стане ця нерухомість після завершення будівництва.

Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із ЗУ від 25.12.2008 року №800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі ЗУ «Про іпотеку».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що загальна позовна давність у даних спірних правовідносинах сплила 18.03.2011 року, а ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом лише 12.09.2014 року, тобто з пропуском трирічного строку.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов після повного, всебічного з'ясування обставин справи, перевірки доводів і заперечень сторін, надання належної правої оцінки зібраним у справі доказів та застосування правових норми, які регулюють дані правовідносини, з огляду на що рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону, є законним та обгрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

У відповідності до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦПК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ від 13 листопада 2013 року у справі про визнання договорів недійсними вказано, що за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й з об'єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Договір про іпотечний кредит був укладений 18.03.2008 року, підписавши цей договір ОСОБА_2 ознайомився із його змістом, а тому саме з вказаної дати, на думку колегії суддів, розпочався перебіг строку позовної давності.

Таким чином, загальна позовна давність, у відповідності до вищезазначених норм Закону сплила 18.03.2011 року, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦПК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оцінюючи достатність і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, та враховуючи, що обставини на які посилається позивач не знайшли свого підтвердження, колегія суддів вважає,що доводи апеляційної скарги не грунтуються на вимогах закону та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,304,305,307,308, 313 - 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 січня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів, з дня його проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді: