АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

24 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Семенюк Т.А., Кравець В.А.,

при секретарі: Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2013 року

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2013 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернувся до суду з позовом ОСОБА_1, в якому посилаючись на не виконання останнім своїх зобов'язань за договором, просив стягнути заборгованість в сумі 74818,50 грн.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2013 року позов задоволено в повному обсязі.

В листопаді 2014 року відповідачем ОСОБА_1 було подано заяву про перегляд заочного рішення, яку ухвалою Святошинського районного суду від 18 грудня 2014 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є несправедливим, незаконним, необ'єктивним, упередженим та таким, що постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначив, що рішення ухвалено на підставі недоведених обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. Судом не було досліджено кредитний договір в повному обсязі, не перевірено зобов'язання сторін за договором, строки та графік сплати щомісячних платежів, розмір та умови нарахування пені та штрафів. Рішення ухвалено за відсутності в матеріалах справи доказів про отримання ним кредитних коштів від ТОВ «Просто Фінанс» та за відсутності доказів про направлення на адресу відповідача письмової вимоги.

Крім того, суд не звернув уваги на ту обставину, що позивачем не надано доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні та права на звернення до суду з позовом. Судом не враховано ту обставину, що його як позичальника не було належним чином повідомлено про зміну кредитора у зобов'язанні, не надано рахунків для подальшого погашення кредитів та не враховано що строк виконання зобов'язання за договором, станом на день ухвалення рішення, не настав.

Посилаючись на порушення норм процесуального права, в зв'язку з його неналежним повідомленням про розгляд справи, просив заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2013 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити, з підстав наведених в ній. Пояснила, що після ухвалення судового рішення між сторонами укладено додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до якої станом на 30.01.2015 загальна сума заборгованості Позичальника за договором складає 68 977, 99 грн.

Позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» відповідно до ст. 74 ЦПК України належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, в судове свого представника не направив, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника ТОВ «Кредитні ініціативи».

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи 12.06.2008 між ТОВ «Просто Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 4, відповідно умов якого позивач надав позичальнику грошові кошти у сумі 146160,00 грн. терміном до 10.06.2014.

Відповідно до умов договору відповідач зобов'язався в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором повернути кредит частинами, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком № 1 до нього, а також графіком платежів.

18.05.2012 між ТОВ «Просто Фінанс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого право вимоги заборгованості за кредитним договором перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи».

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що уклавши з позивачем зазначений кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності відповідач порушив свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що Банк виконав свої зобов'язання за договором та надав зазначені кошти позичальнику, останній взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 10.11.2012 складала заборгованість за кредитом у розмірі - 64886, 14 грн., по відсотках - 4837,80 грн., заборгованість за комісією - 1753,92 грн.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на спростування вказаної заборгованості.

Відповідно до вимог ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 6.2.3 Договору кредитодавець має право незалежно від настання кінцевого терміну повернення кредиту вимагати від позичальника дострокового погашення заборгованості, в тому числі суми кредиту (або її відповідної частини) та/або процентів за користування кредитом, та/або комісії за надання кредиту, та/або комісії за управління кредитом, та/або суми неустойки чи інших грошових зобов'язань, передбачених цим договором та вимагати розірвання цього договору у разі порушення позичальником термінів сплати щомісячних платежів, передбачених Договором, порушення позичальником буд яких істотних умов Договору, невиконання позичальником обов'язків, прийнятих на себе відповідно до укладених (-ого) договорів (-у) забезпечення щодо наявності та належного забезпечення майна, яке надане в забезпечення виконання Позичальником обов'язків за Договором, а також щодо його заміни рівноцінним майном у випадку втрати (відчуження або вибуття з володіння) або погіршення його стану відповідно до умов встановлених договором забезпечення, виникнення обставин, які на думку Кредитодавця можуть ускладнити або унеможливити належне виконання позичальником своїх зобов'язань за Договором або Договором забезпечення, надання позичальником недостовірної або неповної інформації, пов'язаної з виконанням останнім своїх обов'язків по Договору, незгоди позичальника із новим розміром процентної ставки у відповідності до п. 2.8.3 Договору, Для реалізації цього права Кредитодавець надсилає письмову вимогу Позичальнику. За умови не усунення Позичальником порушення, зазначеного у вимозі протягом 30 (тридцяти) календарних днів, Кредитодавець має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав, а Позичальник зобов'язується достроково сплатити заборгованість за інші грошові зобов'язання, що передбачені цим договором. Кредитодавець має право вимагати задоволення Позичальником вимоги про дострокову сплату заборгованості в судовому засіданні.

Відповідно до п. 5.1.6 Договору у випадку отримання від Кредитодавця вимоги про дострокову сплату заборгованості відповідно до п. 6.2.3 Договору, позичальник зобов'язаний сплатити протягом 30 календарних днів з моменту отримання вимоги прострочену заборгованість та/або усунути істотне порушення умов Договору (чи Договору забезпечення), зазначене у вимозі у добровільному порядку. В разі несплати позичальником простроченої заборгованості протягом зазначених 30 календарних днів та/або у разі не усунення істотного порушення, Позичальник повинен задовольнити вимогу Кредитодавця про дострокову сплату заборгованості в повному обсязі, в тому числі суми кредиту (або її відповідної частини) та/або процентів за користування кредитом, та/або суми неустойки чи інших грошових зобов'язань, передбачених цим Договором.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'зання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначних змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно п. 7.2 договору у випадках невиконання або неналежного виконання Позичальником грошових зобов'язань щодо сплати щомісячних платежів згідно умов договору, Кредитодавець має право вимагати від Позичальника сплати Кредитодавцю неустойки (штрафу) в розмірі 20 % (двадцять процентів) від повної суми щомісячного платежу, зобов'язання по сплаті якого порушено Позичальником. При цьому сторони усвідомлюють, що неповне виконання зобов'язання (виконання частини зобов'язання, часткова сплата щомісячного платежу) також є неналежним виконанням зобов'язання в повному обсязі (повна сплата щомісячного платежу). Сплата штрафу не звільняє позичальника від виконання зобов'язання в натурі.

У випадку порушення Позичальником зобов'язання щодо сплати простроченої заборгованості та/або усунення істотного порушення умов цього Договору (чи Договору забезпечення) після отримання вимоги Кредитодавця про дострокове погашення заборгованості, в порядку передбаченому п. 5.1.6 та 6.2.3 цього Договору, Кредитодавець має право вимагати від позичальника сплати Кредитодавцю неустойки (штрафу) в розмірі 20% (двадцять процентів) від суми кредиту, який повинен бути сплачений достроково за вимогою Кредитодавця. Сплата штрафу не звільняє позичальника від виконання зобов'язання в натурі. (п. 7.3 Договору)

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення відповідача про розгляд справи, але вказані обставини не вплинули на висновки суду при ухваленні рішення та не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення. Спір вирішено правильно із застосуванням відповідних норм матеріального права до даних правовідносин. Порушення судом норм процесуального права не призвели до неправильного вирішення цього питання.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів про виконання Банком своїх зобов'язань за договором колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами (а.с. 44). Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення боржника зазначає, що він приступив до виконання зобов'язання.

Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Всі висновки суду першої інстанції повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення (а.с. 51-53).

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, наданим сторонами згідно зі ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а в рішенні навів переконливі доводи на обґрунтування своїх висновків.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України як підстави для скасування рішення суду.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, судова колегія приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 759/5117/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2844/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Ключник А.С.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.