У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «ІПК Партнер» про стягнення коштів за касаційною скаргою ОСОБА_4 на окрему ухвалу апеляційного суду Львівської області від 25 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 14 грудня 2012 року сторони уклали договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачу кошти у сумі 55 тис. грн., а відповідач зобов'язувався їх повернути до 31 грудня 2012 року. 26 грудня 2012 року сторони уклали додаток № 1 до вищевказаного договору, відповідно до якого домовилися, що кінцевим строком повернення позики є 10 січня 2013 року включно. Відповідач своїх зобов'язань за договором не виконав, тому позивач просив стягнути з останнього суму позики.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 26 лютого 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 25 листопада 2014 року, позов задоволено. Стягнуто з ТОВ «ІПК Партнери» на користь ОСОБА_3 кошти у розмірі 55 тис. грн. Вирішено питання судового збору.

У даній справі також було постановлено окрему ухвалу щодо судді ОСОБА_4, яку направлено голові Миколаївського районного суду Львівської області для вжиття організаційних заходів по підвищенню кваліфікації судді ОСОБА_4 чи інших ефективних заходів реагування з приводу незнання зазначеним суддею норм матеріального і процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить окрему ухвалу апеляційного суду скасувати.

Відповідно до ст. 320 ЦПК України апеляційний суд у випадках і у порядку, встановлених статтею 211 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу. Суд може також постановити окрему ухвалу, в якій зазначити порушення норм права і помилки, допущені судом першої інстанції, які не є підставою для скасування рішення чи ухвали суду першої інстанції.

Згідно ст. 211 ЦПК України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 26 лютого 2013 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ТОВ «ІПК Партнери» на користь ОСОБА_3 кошти у розмірі 55 тис. грн. Вирішено питання судового збору.

Рішення суду першої інстанції оскаржив Миколаївський міжрайонний прокурор Львівської області, як на одну з підстав для скасування даного рішення, посилався на порушення Миколаївським районним судом Львівської області правил підсудності, передбачених ч. 2 ст. 109 ЦПК України, оскільки відповідач - юридична особа ТОВ «ІПК Партнери» знаходиться у м. Львові по вул. Котика № 1.

Апеляційний суд Львівської області ухвалою від 25 листопада 2014 року залишив рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що порушення правил підсудності не є підставою для скасування вказаного рішення.

Також апеляційний суд постановив окрему ухвалу, посилаючись на грубе порушення суддею Миколаївського районного суду Львівської області ОСОБА_4 норм процесуального права, а саме ч. 2 ст. 109, ст. ст. 114, 115, 121 ЦПК України, зазначаючи, що юридична особа - ТОВ «ІПК Партнери» знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Котика № 1, тобто позов підсудний Личаківському районному суду м. Львова.

При цьому апеляційний суд не звернув уваги на абз. 2 п. 7 Договору позики від 14 грудня 2012 року, укладеного між сторонами, відповідно до якого з ТОВ «ІПК Партнери» на користь ОСОБА_3 було стягнуто суму боргу.

Так у абз. 2 п. 7 Договору позики зазначено, що місцем виконання договору Позичальником, є місце знаходження відділення банку в якому Позикодавець відкрив рахунок, на який має відбутись зарахування повернутих йому грошових коштів. Реквізити банківського рахунку, на який підлягають перерахуванню (поверненню) кошти повідомляються Позикодавцем окремо у письмовій формі (а. с. 5).

З договору НОМЕР_1 банківського рахунку фізичної особи убачається, що поточний рахунок відкритий у Миколаївському відділенні ПАТ «КБ «Хрещатик» (м. Миколаїв Львівської області) МФО 300670, одержував платежу: ОСОБА_3 (а. с. 7-9).

Відповідно до ч. 8 ст. 110 ЦПК України позови, що виникають з договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів.

Крім того у п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз'яснено, що право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності (ст. 109 ЦПК України) і правилом альтернативної підсудності (ст. 110 ЦПК України) підсудна справа, належить виключно позивачеві (ч. 14 ст. 110 ЦПК України).

Якщо позивач при пред'явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

Таким чином окрема ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 320 ЦПК України, тому підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 333, 342, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Окрему ухвалу апеляційного суду Львівської області від 25 листопада 2014 року скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко