АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 667/5168/15-ц Головуючий в І інстанції Скорик С.А.
Номер провадження: №22-ц/791/2828/15 Доповідач: Кутурланова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Орловської Н.В.,

Майданіка В.В.,

секретар Павловська Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 17 вересня 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "Фідобанк" про визнання недійсним кредитного договору,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником прав та обов»язків якого є ПАТ "Фідобанк" про визнання кредитного договору недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 11.04.2008 року між ним та ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником прав та обов»язків якого є ПАТ "Фідобанк" укладено кредитний договір №014/5150/9/13330 з додатковими угодами до нього від 15.01.2010 року, 28.07.2010 року, 30.05.2011 року, згідно яких йому надано кредитні кошти у сумі 55000 доларів США за умови сплати 15% річних за користування грошовими коштами та остаточним строком повернення коштів до 10 квітня 2020 року.

11.04.2008 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 014/5150/9/13330 від 11.04.2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № 014/5150/9/13330/1 від 11.04.2008р., відповідно до якого позивач передав в іпотеку житловий будинок по АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці загальною площею 310, 0 кв.м.

Посилаючись на те, що банк у належній формі не довів до його відома інформацію про можливі ризики у зв»язку із укладенням кредитного договору, зокрема зміну курсу іноземної валюти, а відтак, як сильна сторона договору, в порушення принципу добросовісності, фактично переклав негативні наслідки від підвищення курсу валют на нього, як споживача та слабкої сторони договору, чим вніс істотний дисбаланс у права та обов»язки сторін за договором йому на шкоду, у зв'язку із чим, з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати недійсними кредитний договір №014/5150/9/13330 від 11.04.2008 року та договір іпотеки №014/5150/9/13330/1 від 11.04.2008 року.

Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 17.09.2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ "Фідобанк" про визнання кредитного договору недійсним відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник ПАТ "Фідобанк" доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не визнала, вважаючи їх необґрунтованими, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене у справі рішення законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів та не доведено обставин, що дають підстави для визнання зазначених договорів недійсними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на досліджених судом доказах та нормах матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно роз'яснень, даних в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину, оскільки саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною 1 ст.215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 11.04.2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником прав та обов»язків якого є ПАТ "Фідобанк", укладено кредитний договір №014/5150/9/13330 з додатковими угодами до нього від 15.01.2010 року, 28.07.2010 року, 30.05.2011 року, згідно яких позивачу надано кредитні кошти у сумі 55000 доларів США за умови сплати 15% річних за користування грошовими коштами та остаточним строком повернення коштів до 10 квітня 2020 року (а.с. 6-7).

11.04.2008 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 014/5150/9/13330 від 11.04.2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № 014/5150/9/13330/1 від 11.04.2008 року, відповідно до якого позивач передав в іпотеку житловий будинок по АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці загальною площею 310, 0 кв.м. (а.с. 14-16).

Вирішуючи спір, суд дав належну оцінку наданому відповідачем повідомленню позичальника-фізичної особи про умови надання споживчого кредиту, з яким позивач ознайомився та підписав перед укладенням оспорюваних правочинів, і дійшов обґрунтованого висновку, що за умови поінформованості позивача щодо наявних форм кредитування з коротким описом відмінностей між ними, форм забезпечення, типу відсоткової ставки, суми та строку кредитування, орієнтовної сукупної вартості кредиту та вартості послуг з оформлення договору про надання кредиту, варіантів повернення кредиту, включаючи кількість платежів, можливості дострокового повернення кредиту та його умов, переваг та недоліків пропонованих схем кредитування (а.с. 38-39), твердження позивача про необізнаність щодо ризиків у зв'язку із укладенням кредитного договору є необґрунтованими та спростовуються наданими відповідачем доказами.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог, оскільки між позивачем та банком досягнуто взаємної згоди щодо умов договору, за зазначеним кредитним договором неодноразово укладалися додаткові угоди, які свідчать про погодженість дій між ними, визначено можливість ризиків покладених на позивача, які влаштовували його на час укладання угоди.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, висновки суду ґрунтуються на досліджених доказах та встановлених судом обставинах і підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги містять припущення, не обґрунтовані законом, доказами та висновків суду не спростовують, у зв'язку із чим підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 17 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

Н.В.Орловська