Справа № 338/41/15-ц
Провадження № 22-ц/779/910/2015
Головуючий у 1 інстанції Гутич П.Ф. П. Ф.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Меленко О.Є.,

суддів Васильковського В.М., Малєєва А.Ю.

секретаря Мельник О.В.

з участю: ОСОБА_2., ОСОБА_3, їх представника ОСОБА_4,

представника ОСОБА_5- ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до територіальної громади с. Манява в особі Манявської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7 про визначення додаткового строку достатнього для подання нотаріусу заяви для прийняття спадщини, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_8 на рішення Богородчанського районного суду від 19 березня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Богородчанського районного суду від 19 березня 2015 року в позові ОСОБА_2 до територіальної громади с. Манява в особі Манявської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7 про визначення додаткового строку достатнього для подання нотаріусу заяви для прийняття спадщини - відмовлено.

На дане рішення представник ОСОБА_2.- ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність та необґрунтованість. Зазначає, що суд прийшов до помилкового висновку про відсутність поважних причин пропуску ОСОБА_2. для подання заяви про прийняття спадщини. Так, протягом тривалого часу на розгляді в суді перебували справи про оспорення заповіту складеного батьком ОСОБА_2., оспорювались рішення органу самоврядування щодо визнання за ОСОБА_5 права власності на спадкове майно та законність оформлення свідоцтва про право власності за ОСОБА_5 на будинковолодіння по АДРЕСА_1. За таких обставин на думку апелянта, на час можливого подання заяви про прийняття спадщини не було самої спадщини і діяв заповіт на користь ОСОБА_5

З цих підстав рішення суду першої інстанції, апелянт просив скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні ОСОБА_2. та її представник вимоги апеляційної скарги підтримали та просили задовольнити її.

ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги вважає обгрунтованими, просить її задовольнити.

Представник ОСОБА_5- ОСОБА_6 апеляційну скаргу не визнав, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим.

ОСОБА_7 та представник Манявської сільської ради, будучи належно повідомленими про розгляд справи, в судове засідання не з'явилися.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_2., ОСОБА_3, доводи представників, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2. звернулася в суд з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після смерті ОСОБА_9 відкрилася спадщина, до складу якої входило домоволодіння АДРЕСА_1, Богородчанського району.

Звертаючись до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, ОСОБА_2. вказувала, що пропустила такий строк, з вини працівників сільської ради, які невірно проінформували її про визначений законодавством порядок та строк для подання відповідної заяви. При цьому посилалася на ст. 550 ЦК України редакції 1963 року, якою визначалися підстави для продовження строку для прийняття спадщини.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що ОСОБА_2. не доведено поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Судом встановлено, що між сторонами протягом тривалого часу існує спір з приводу спадкового майна ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України. Отже, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Вимагаючи визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивачем не враховано того, що такі регулюються ч. 3 ст. 1272 ЦК України, що набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Однак зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом, тобто після 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, про що, зокрема зазначено у п.п. 1, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Зазначеного позивач при зверненні до суду не врахувала, як і того, що ст. 550 ЦК України редакції 1963 року визначалися підстави для продовження строку для прийняття спадщини, а не визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Крім цього, слід зазначити, що настоюючи на тому, що зразу після смерті батька вступила у фактичне володіння спадковим майном, позивач ОСОБА_2. не позбавлена можливості захистити своє право у інший спосіб.

З матеріалів справи також вбачається, що протягом останніх восьми років ОСОБА_2. оспорювала складений її батьком заповіт на користь іншої особи та оспорювала право власності на будинковолодіння, що є спадковим майном. Таким чином, вважаючи себе спадкоємцем майна, та оспорюючи заповіт на користь іншої особи, позивач на даний час безпідставно посилається на юридичну необізнаність щодо строку подання заяви про прийняття спадщини та надані їй неправильні роз'яснення з цього приводу.

За змістом ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування чи зміни рішення суду з мотивів зазначених апелянтом, немає.

Керуючись ст.,ст. 307; 308; 313- 315; 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Богородчанського районного суду від 19 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.Є. Меленко

Судді В.М. Васильковський

А.Ю. Малєєв