Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/1566/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

05.03.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді: Дубас Т.В.

при секретарі Дідур М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Києво-Святошинський відділ Управління державної міграційної служби України в Київській області про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-

встановив:

У лютому 2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача ОСОБА_2, третя особа - Києво-Святошинський відділ Управління державної міграційної служби України в Київській області про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Свої вимоги мотивує тим, що 14.12.1999 року позивачка та відповідач уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у виконкомі Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 257, від 14.12.1999 року. Від шлюбу дітей не мають.

23.01.2014 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області шлюб між сторонами був розірваний.

Позивачка зазначає, що є власником квартири АДРЕСА_1.

Відповідач з червня 2014 року не проживає в квартирі та не сплачує комунальні послуги. Даний факт зафіксований депутатом Вишневої міської ради Олексієнко О.А, та складено акти обстеження матеріально-побутових умов проживання громадян м. Вишневе від 08.08.2014 року за № 1/04-1197, від 17.11.2014 року за № 1/04-1271, від 14.01.2015 року за № 1/04-19.

При обстеженні помешкання було виявлено факт відсутності ОСОБА_2 1962 року народження, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Також, зазначеними актами було зафіксовано, що відповідач не проживає за вказаною адресою: з червня 2014 року по день складання останнього акту.

Тому, позивачка просила суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користуватися житлом, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та примусово зняти його з реєстраційного обліку в квартирі за вказаною адресою.

В судове засідання позивачка не з'явилася. До суду направила заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити.

Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися. Про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду невідомі.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 14.12.1999 року був зареєстрований шлюб виконкомом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 257.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.01.2015 року шлюб між сторонами було розірвано.

Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 28.01.1994 року, яке зареєстроване за № 145/68, квартира загальною площею 74 к.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належить ОСОБА_1.

За даними довідки форми № 3 Комунального підприємства «Управління міським господарством» Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 12.01.2015 року № 2 позивачка та відповідач зареєстровані за зазначеною вище адресою. Власником особового рахунку є ОСОБА_1.

Факт реєстрації відповідача за вказаною вище адресою також підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області від 03.03.2015 року.

Згідно з актами обстеження матеріально-побутових умов проживання громадян м. Вишневого депутата Вишневої міської ради за № 1/04-1197 від 08.08.2014 року, № 1/04-1271 від 17.11.2014 року, № 1/04-19 від 14.01.2015 року відповідач з червня 2014 року за адресою: АДРЕСА_1 - не проживає.

Згідно ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 47 Конституції України проголошено, що кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Статтею 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним,користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Частинами 1,2 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Статтею 72 ЖК УРСР визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

П.10 постанови пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначає, що у справах про визнання наймача або членів його сім'ї такими, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

З урахуванням рекомендацій, викладених у Інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», де вказано, що у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

З огляду на ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням проаналізованих правових норм в розрізі встановлених обставин у справі суд приходить до наступних висновків.

Відповідач в спірній квартирі не проживає більше шести місяців без поважних причин, перешкод в проживанні відповідачу ніхто не створював, відповідач змінив місце проживання добровільно, квартирою відповідач не цікавиться, комунальні послуги не сплачує. Враховуючи дані обставини та відповідно до ст. 71 ЖК України ОСОБА_2 втратив право користування житловим приміщенням квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, та підлягає зняттю з реєстраційного обліку за цією адресою.

Зважаючи на вищенаведене, враховуючи ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рекомендації, викладені у Інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», керуючись ст.ст. 13, 41, 47, 48 Конституції України, ст.ст. 3, 15, 16 ЦК України, ст.ст. 64, 71, 72 ЖК УРСР, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п.10 постанови пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст.ст. 3, 10, 11, 15, 60, 88,114, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Києво-Святошинський відділ Управління державної міграційної служби України в Київській області про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати Києво-Святошинський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Київській області зняти ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня його оголошення.

Суддя : Т.В. Дубас