Р І ШЕ Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

Справа № 752/300/15-ц

Провадження № 2/752/2201/15

15.07.2015 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Фролова М.О., за участі секретаря Титоренко А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом Київського національного університету імені Тараса Шевченка до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про виселення та стягнення заборгованості,-

встановив:

у грудні 2014 року Київський національний університет імені Тараса Шевченка звернувся в Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про виселення та стягнення заборгованості, при цьому пояснив наступне.

Згідно договору «Про підготовку спеціалістів» від 11.09.1995р. та додаткових угод від 21.02.1997р. за № 07-94, від 28.10.1998р. за № 07-94-1 укладених між позивачем та Міністерством оборони України, останньому було передано позивачем у користування блок-секції у гуртожитку АДРЕСА_1, для забезпечення проживання офіцерів, слухачів та членів їх сімей із внесеннями ними оплати за проживання в бухгалтерію позивача у розмірі, що визначається за згодою сторін. На підставі вказаних договорів відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 були заселені до кімнат НОМЕР_3 і НОМЕР_4 вищезазначеного гуртожитку АДРЕСА_1. При цьому позивач не видавав відповідачам ордер на вселення до кімнат НОМЕР_3 і НОМЕР_4 гуртожитку АДРЕСА_1, оскільки проживання останніх у кімнатах не пов'язане із роботою або навчанням у позивача. В наступному 2011р. співпраця між позивачем та Міністерством оборони України припинилась, в наслідок чого скінчився термін проживання відповідачів як військовослужбовців у кімнатах НОМЕР_3 і НОМЕР_4 гуртожитку АДРЕСА_1. У зв'язку із цим, позивач повідомив відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про необхідність виселення із займаних кімнат НОМЕР_3 і НОМЕР_4 гуртожитку АДРЕСА_1. Крім того позивач зазначив, що відповідачі зобов'язані сплатити позивачу заборгованість із вартості проживання та користування електроенергією в кімнатах НОМЕР_3 і НОМЕР_4 у гуртожитку АДРЕСА_1 за період з січня 2002р. по грудень 2014р. в сумі 34098,20 грн. На підставі викладеного позивач просив суд: виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4 із кімнати НОМЕР_3 гуртожитку АДРЕСА_1, виселити ОСОБА_5 із кімнати НОМЕР_4 гуртожитку АДРЕСА_1, стягнути на користь позивача із відповідачів солідарно суму заборгованості у розмір 34098,20 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги повністю.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні та наданих суду письмових запереченнях не визнав позов і просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, оскільки між позивачем та Міністерством оборони України було укладено договір від 22.12.1997р. за № 135 та додаткову угоду від 19.08.2009р. за № 303/44/09, якими сторони визначили, що для забезпечення житлово-побутових умов житлові кімнати в гуртожитку АДРЕСА_1, були надані позивачем в тимчасове користування Міністерству оборони України для проживання 57 сімей військовослужбовців і працівників Збройних Сил України, а також військовослужбовців звільнених у запас або відставку та членів їх сімей згідно Договору «Про підготовку спеціалістів» від 11.09.1995р. та додаткових угод від 21.02.1997р. за № 07-94, від 28.10.1998р. за № 07-94-1 від 24.07.2006р. за № 66, згідно договору від 24.07.2006р. за № 67. При цьому згідно п. 5.1 додаткової угоди від 19.08.2009р. за № 303/44/09 Міністерством оборони України самостійно укладало угоди із сім'ями військовослужбовців щодо користування кімнатами у гуртожитку АДРЕСА_1. Разом цим відповідач зазначив, що йому із сім'єю було надано кімнати НОМЕР_3 і НОМЕР_4 гуртожитку АДРЕСА_1 як службове, згідно рішення заступника міністра оборони України. Враховуючи наведене, правовідносини відповідачів щодо проживання у кімнатах НОМЕР_3 і НОМЕР_4 гуртожитку АДРЕСА_1 існують із Міністерством оборони України у користуванні якого перебувають кімнати, а не із позивачем.

Крім того, згідно п. 1.1.1. п. 1.1. додаткової угоди від 19.08.2009р. за № 303/44/09 між позивачем і Міністерством оборони України, останнє зобов'язалося після введення в експлуатацію житлового будинку АДРЕСА_2, здійснити відселення сімей військовослужбовців і передати назад позивачу у термін до 31.12.2011р. житлові кімнати в гуртожитку АДРЕСА_1. Однак Міністерство оборони України не виконало свої зобов'язання - не відселило сім'ї військовослужбовців та не повернуло назад позивачу житлові кімнати в гуртожитку АДРЕСА_1, тобто вказані житлові кімнати залишаються у користуванні і володінні Міністерства оборони України. Враховуючи наведене позивач позбавлений права виселяти відповідачів із кімнат НОМЕР_3 і НОМЕР_4 гуртожитку АДРЕСА_1, до моменту повернення позивачу вказаних кімнат Міністерством оборони України.

Крім того позивач зазначив, що є безпідставними вимоги позивача про стягнення заборгованості із вартості проживання та користування електроенергією в кімнатах НОМЕР_3 і НОМЕР_4 у гуртожитку АДРЕСА_1 за період з січня 2002р. по грудень 2014р. в сумі 34098,20 грн., оскільки положеннями п. 3.1 і 3.2 додаткової угоди від 19.08.2009р. за № 303/44/09, було визначено відповідачам вартість проживання у сумі 110 грн. за одне ліжко-місце. При цьому позивачу було визначено право змінювати розмір оплати за проживання у гуртожитку лише в разі зміни цін і тарифів на житлово-комунальні послуги та енергоносії, з обов'язковим попередженням про це мешканців не менш ніж за місяць. Проте позивачем не надано докази зміни цін і тарифів на житлово-комунальні послуги та енергоносії, не було здійснено попередження відповідачів про вказані зміни не менш ніж за місяць. До того ж, з 27.07.2010р. ОСОБА_3 як ветеран військової служби згідно посвідчення серії НОМЕР_5 та члени його сім'ї мають право відповідно до п. 6 ст. 6 Закону Країни «Про статус ветеранів військової служби і ветеранів органів внутрішніх справ та їх соціальний захист» на 50-відсоткову знижку плати за користування житлом та плати за комунальні послуги в жилих будинках усіх форм власності.

Відповідач ОСОБА_4 повідомлений про дату та місце судового розгляду у порядку ст.74ЦПК України, у судове засідання на стадії розгляду справи по суті не з'явився, про поважність причин неявки не повідомив суд.

Відповідач ОСОБА_5 повідомлена про дату та місце судового розгляду у порядку ст.74ЦПК України, у судове засідання на стадії розгляду справи по суті не з'явився не з'явилася, про поважність причин неявки не повідомила суд.

Врахувавши надані сторонами пояснення, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд робить висновок про необхідність задовольнити позов частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до договору «Про підготовку спеціалістів» укладеного 11.09.1995р. та додаткових угод до нього від 21.02.1997 р. за № 07-94, від 28.10.1998р. за № 07-94-1 укладених між позивачем Київським національним університетом імені Тараса Шевченка та Міністерством оборони України, останньому було передано позивачем у користування блок-секції у гуртожитку АДРЕСА_1, для проживання офіцерів, слухачів та членів їх сімей із внесеннями ними оплати за проживання в бухгалтерію позивача у розмірі, що визначається за згодою сторін.

Крім того вбачається, що між позивачем Київським національним університетом імені Тараса Шевченка та Міністерством оборони України було укладено договір від 22.12.1997р. за № 135 «Про підготовку спеціалістів» та додаткову угоду від 19.08.2009р. за № 303/44/09, згідно яких для забезпечення житлово-побутових умов житлові кімнати в гуртожитку АДРЕСА_1, надані позивачем в тимчасове користування Міністерству оборони України для проживання 57 сімей військовослужбовців і працівників Збройних Сил України, а також військовослужбовців звільнених у запас або відставку та членів їх сімей згідно Договору «Про підготовку спеціалістів» від 11.09.1995р. та додаткових угод від 21.02.1997р. за № 07-94, від 28.10.1998р. за № 07-94-1 від 24.07.2006р. за № 66, згідно договору від 24.07.2006р. за № 67.

При цьому згідно п. 5.1 додаткової угоди від 19.08.2009р. за № 303/44/09, сторони погодили право Міністерства оборони України самостійно і від власного імені укладати договори із сім'ями військовослужбовців про надання житлових приміщень в тимчасове користування в гуртожитку АДРЕСА_1.

Сторонами спору визнана та не оспорювалася обставина, що на підставі вищевказаних договорів відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 були надано для проживання кімнати НОМЕР_3 і НОМЕР_4 гуртожитку АДРЕСА_1.

У зв'язку із наведеним суд відхиляє як безпідставні доводи позивача, що ним не видавався відповідачам ордер на вселення до кімнат НОМЕР_3 і НОМЕР_4 гуртожитку АДРЕСА_1, оскільки вселення відповідачів проводилося Міністерством оборони України згідно п. 5.1 додаткової угоди від 19.08.2009р. за № 303/44/09.

Разом з цим відповідно до п. 2.3 Додаткової угоди від 19.08.2009р. за № 303/44/09 до кінця 2011р. Міністерство оборони України зобов'язалося провести відселення всіх сімей військовослужбовців звільнених у запас або відставку і передати позивачу назад вивільнені житлові кімнати в гуртожитку АДРЕСА_1.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази повернення Міністерством оборони України назад позивачу житлових кімнат в гуртожитку АДРЕСА_1 або витребування позивачем таких кімнат у Міністерством оборони України, а також не надано докази щодо здійснення Міністерством оборони України відселення відповідачів як сім'ї військовослужбовця із кімнат НОМЕР_3 і НОМЕР_4 гуртожитку АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Цивільного процесуального кодексу України.

У зв'язку із наведеним суд приходить до висновку, що кімнати НОМЕР_3 і НОМЕР_4 гуртожитку АДРЕСА_1, до яких було заселено відповідачів як сім'ю військовослужбовця, не повернуті позивачу Міністерством оборони України і перебувають у фактичному користуванні останнього.

Враховуючи наведене суд зазначає, що до моменту вирішення у встановленому законом порядку питання про повернення позивачу кімнат НОМЕР_3 і НОМЕР_4 гуртожитку АДРЕСА_1 або їх витребування на користь позивача у Міністерства оборони України, із встановленням відсутності у Міністерства оборони України правомочностей на вказані кімнати, право звернення із вимогами про виселення відповідачів із кімнат НОМЕР_3 і НОМЕР_4 гуртожитку АДРЕСА_1 належить Міністерству оборони України яке останніх заселило до таких кімнат. Однак, вищевказане питання не є предметом розгляду наведеної судової справи.

Крім того, передання позивачем на виконання умов договору в безоплатне користування Міністерству оборони України кімнат гуртожитку АДРЕСА_1 та заселення до них із наступним проживанням відповідачів як сім'ї військовослужбовця, не є порушенням чи обмеженням прав позивача, оскільки здійснене за його волею згідно умов Договору від 11.09.1995р.«Про підготовку спеціалістів» та додаткових угод від 21.02.1997р. за № 07-94, від 28.10.1998р. за № 07-94-1, Договору від 22.12.1997р. за № 135 «Про підготовку спеціалістів» та додаткової угоди від 19.08.2009р. за № 303/44/09.

Суд звертає увагу, що згідно вимог ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволені вимог позивача про виселення відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 із кімнати НОМЕР_3 гуртожитку АДРЕСА_1, виселення ОСОБА_5 із кімнати НОМЕР_4 гуртожитку АДРЕСА_1.

Стосовно вимог про стягнення з відповідачів суми заборгованості за тимчасове користування жилим приміщенням та спожиту електроенергію, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 130 ЖК Української РСР, порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Згідно абз. 8 п. 18 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 р. за № 208, вобітники, службовці, студенти, учні, а також інші громадяни, які проживають у гуртожитку, зобов'язані: своєчасно вносити плату за користування жилою площею і за комунальні послуги відповідно до пункту 38 цього Примірного положення.

Положеннями п. 3.4. Додаткової угоди від 19.08.2009 р. за № 303/44/09 між Київським національним університетом імені Тараса Шевченка та Міністерством оборони України визначено, що оплата за тимчасове користування житловим приміщенням та спожиту електроенергію проводиться самостійно сім'ями військовослужбовців, які проживають в гуртожитку, на рахунок позивача через установу банків на підставі рахунків виписаних дирекцією студмістечка університету не пізніше 15 числа місяця за оплачуваним.

Згідно п.3.1 Додаткової угоди від 19.08.2009 р. за № 303/44/09 встановлено розмір місячної плати за користування житловими приміщеннями, місцями загального користування та надані житлово-комунальні послуги у сумі 110,0 грн. за одне койко-місце, зайняте мешканцями, які не є співробітниками університету, а також зайняті додаткові ліжко-місця.

Відповідно до п. 3.2. Додаткової угоди від 19.08.2009 р. за № 303/44/09, в разі зміни цін і тарифів на житлово-комунальні послуги та енергоносії позивач може змінювати розмір оплати за проживання в гуртожитку з обов'язковим попередженням про це мешканців не менш ніж за місяць на підставі наказу ректора.

При цьому позивачем зазначено, що було змінено ціни і тарифи на житлово-комунальні послуги та енергоносії, а саме: постановами НКРЕ від 20.07.2006р. за № 926, від 13.01.2011р. за № 343, від 17.03.2011р. за № 343, розпорядженнями Київської міської державної адміністрації від 25.12.2008р. за № 1792, від 20.04.2009р. за № 519, від 30.06.2009р. за № 758, від 31.08.2009р. за № 981, а також постановами НКРРКП від 30.09.2011р. за № 116,

Разом з цим вбачається, що оплата за проживання у гуртожитку змінювалась наказом ректора Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 21.03.2006р. за № 184-32, наказом від 30.12.2009р. за № 871-32, наказом від 11.05.2011р. за № 365-32.

Однак, позивачем не надано докази на обґрунтування нарахованої вартості проживання і користування електроенергією в кімнатах НОМЕР_3 і НОМЕР_4 у гуртожитку АДРЕСА_1 в період з січня 2002р. по 01.04.2006р, у зв'язку із чим суд відхиляє зазначені вимоги позивача.

Крім того, позивачем не підтверджено доказами обставини зміни ціни і тарифів на житлово-комунальні послуги та енергоносії станом на 21.03.2006р., які визначено необхідною умовою для зміни наказом ректора від 21.03.2006р. за № 184-32 для відповідачів вартості проживання і користування електроенергією в кімнатах НОМЕР_3 і НОМЕР_4 у гуртожитку АДРЕСА_1 із 01.04.2006р. Також суд зазначає, що у наведеним наказом від 21.03.2006р. за № 184-32 не визначено окремо вартість проживання для сімей військовослужбовців у гуртожитку АДРЕСА_1, а категорію «інші громадяни» встановлено лише для гуртожитків № 15, 19, 20. У зв'язка із наведеним суд відхиляє як доказ зміни вартості проживання у кімнатах НОМЕР_3 і НОМЕР_4 в гуртожитку АДРЕСА_1 наказ від 21.03.2006р. за № 184-32, який прийнято із порушенням п. 3.2. Додаткової угоди від 19.08.2009 р. за № 303/44/09.

В свою чергу згідно ч. 5 ст. 12. Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991р. за № 2011-XII, військовослужбовцям, а також звільненим з військової служби особам, які стали інвалідами під час проходження військової служби, та членам їх сімей, які перебувають на їх утриманні, батькам та членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, надається 50-відсоткова знижка плати за користування житлом (квартирної плати) та плати за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) в жилих будинках усіх форм власності в межах встановлених норм, передбачених законодавством.

Крім того, згідно п. 6. ч. 1 ст. 6 закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» від 24 березня 1998р. за № 203/98-ВР, ветеранам військової служби 50-відсоткова знижка плати за користування житлом (квартирної плати) та плати за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги), користування квартирним телефоном ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України і членами їх сімей, які проживають разом з ними, в жилих будинках усіх форм власності в межах норм, передбачених законодавством.

При цьому ОСОБА_3 має статус ветерану військової служби згідно посвідчення серії НОМЕР_5 від 27.07.2010р.

Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 127 ЖК Української РСР, під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

У зв'язку із наведеним суд приходить до висновку про необхідність застосування зазначених пільг щодо оплати ОСОБА_3 і членами його сімї ОСОБА_4 і ОСОБА_5 50 відсотків вартості проживання і користування електроенергією в кімнатах НОМЕР_3 і НОМЕР_4 у гуртожитку АДРЕСА_1.

Проте відповідачами не надано докази оплати на користь позивача 50 відсотків вартості проживання і користування електроенергією в кімнатах НОМЕР_3 і НОМЕР_4 у гуртожитку АДРЕСА_1 за період з жовтня 2010р. по грудень 2014р. згідно вартості, встановленої наказами позивача від 30.12.2009р. за № 871-32, наказом від 11.05.2011р. за № 365-32.

Зважаючи на викладене суд приходить до висновку про необхідність стягнути на користь позивача із відповідачів солідарно 50 відсотків вартості проживання і користування електроенергією в кімнатах НОМЕР_3 і НОМЕР_4 у гуртожитку АДРЕСА_1 за період з жовтня 2010р. по грудень 2014р. у сумі 16128,51 грн., де (сума загальної заборгованості 34098,2 - сума заборгованості відхилена судом за непідтверджений період1841,17) : на знижку 50 відсотків.

Розподіл судових витрат між сторонами вирішити згідно ст. 88 ЦПК України,

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1-5, 8, 10, 11, 26, 27, 30, 60, 109, 118, 119, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов Київського національного університету імені Тараса Шевченка до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про виселення та стягнення заборгованості- задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3(ІПН НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_2.) солідарно суму заборгованості у розмірі 16128 (шістнадцять тисяч сто двадцять вісім) гривень 51 коп. на користь Київського національного університету імені Тараса Шевченка.

Стягнути на користь Київського національного університету імені Тараса Шевченка із ОСОБА_3(ІПН НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_2.) солідарно кошти у сумі 30,0 грн. із оплати судового збору.

У задоволені іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення, а рішення яке було ухвалено без участі особи, яка її оскаржує протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя