Номер провадження: 22-ц/785/6132/15
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Доценко Л.І., Кварталової А.М.,

за участю секретаря - Давидова Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 червня 2015 року,

встановила:

У вересні 2014 р. ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідачки на її користь: 1) майно збережене без достатньої правової підстави, а саме грошові кошти у сумі - 64 850,00 грн.,; 2) проценти за користування чужими грошовими коштами у сумі - 3 377,52 грн.; 3) інфляційні втрати у сумі - 7 782,00 грн.; 4) 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у сумі - 1 044,70 грн.; 4) судові витрати.

ОСОБА_4 в позові посилалася на те, що 20.02.2014 р. між сторонами було укладено попередній договір, за умовами якого сторони домовились у строк - до 20.03.2014 р. укласти угоду про відчуження належної відповідачці земельної ділянки, яка розташована за адресою - АДРЕСА_1, за ціною - 125 000 доларів США. При укладенні попереднього договору вона передала відповідачці аванс у розмірі - 5 00 доларів США. Повний розрахунок повинен був здійснений під час укладення основного договору.

Попередній договір є нікчемним в силу вимог ст. 635 ЦК Україні у зв'язку з недотриманням його нотаріального посвідчення, а тому відповідачка отримала та зберегла грошові кошти без відповідної правової підстави. Крім отриманих 5 000 доларів США, що за курсом НБУ становить - 64 850,00 грн., відповідачка повинна сплатити проценти за користування чужими грошима, виходячи з розміру відповідної облікової ставки НБУ, інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми.

ОСОБА_6, представник позивачки, в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити його повному обсязі.

ОСОБА_7, представник відповідачки, в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні у зв'язку з безпідставністю. В письмових запереченнях на позов посилалася на те, що між сторонами було укладено договір про наміри. Доводи позивачки є суперечливими, оскільки одночасно містять посилання на отримання авансу і на нікчемність договору. Відповідачкою були підготовлені усі документи для укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, але його не було вчинено у зв'язку з відмовою позивачки від придбання земельної ділянки.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.06.2015 р. у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено у повному обсязі.

ОСОБА_4, посилаючись на ухвалення рішення при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити її позов.

ОСОБА_6, представник апелянта, в судовому засіданні підтримав доводи та вимоги, які викладені в апеляційній скарзі.

ОСОБА_8 письмових заперечень на апеляційну скаргу не надала. ЇЇ представник - ОСОБА_9 в судовому засіданні вважала необхідним скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. Посилалася на те, що рішення є законним та обґрунтованим. Суд першої інстанції правильно встановив наявність договірних правовідносини між сторонами, їх права та обов'язки.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в повному обсязі у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог (а. с. 100 - 103).

Колегія суддів вважає, що погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, цих висновків він дійшов при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального (ст. 570 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 179, 212, 213 ЦПК України) права.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

На підставі державного акту про право власності на земельну ділянку від 02.02.2005 р. (а. с. 13, 43 - 44) земельна ділянка, яка знаходиться за адресою - АДРЕСА_1, площею - 0,0801 га., цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (далі - Земельна ділянка), належить ОСОБА_5..

20.02.2014 р. між сторонами було досягнуто домовленостей у строк - до 20.03.2014 р. укласти договір купівлі-продажу, за якою позивачка придбає у відповідачки вказану земельну ділянку за ціною - 125 000 доларів США. В якості авансу позивачка передала відповідачці гроші у сумі - 5 000 доларів США. Залишок суми у розмірі - 120 000 доларів США підлягав сплаті у день укладення договору купівлі-продажу. Досягнуті домовленості сторони оформили письмовою Угодою про наміри укласти правочин (а. с. 14 - 14 зворотна сторона).

В подальшому договір купівлі-продажу земельної ділянки між сторонами укладено не було. Матеріали справи не містять пропозиції про укладення договору купівлі-продажу або про продовження строку, протягом якого такий договір буде укладено.

Отримані 5 000 доларів США відповідачка позивачці не повернула.

Між сторонами вникли правовідносини щодо авансу.

За правилами, передбаченими ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встанволено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Оскільки між сторонами не було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки сплачені позивачкою у якості авансу гроші у сумі - 5 000 доларів підлягають поверненню. Права позивачки з повернення авансу порушені, а тому підлягають захисту. З відповідачки необхідно стягнути на користь позивачки - 5 000 доларів США, що за курсом НБУ станом на день подання позову (а. с. 6) становить - 64 850,0 грн. (ст. 11 ЦПК України).

Суд першої інстації дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі при неправильному визначенні предмета доказування, суперечності висновків щодо сплачених позивачкою коштів у якості авансу і разом з тим необхідності їх залишення у відповідачки.

У постанові Верховного Суду України від 25.09.2013 р., справа № 6-82ц13, викладено правову позицію згідно якої, якщо судом не встановлено, що сплачена сума в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом, а тому правила ст. 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. Вказана правова позиція є обов'язковою для всіх судів України (ст. 360-7 ЦК України).

У зв'язку з тим, що договір купівлі-продажу земельної ділянки між сторонами укладено не було, враховуючи вищевказані положення діючого законодавства, колегія суддів не приймає до уваги заперечення відповідачки щодо необхідності залишення у неї авансу в рахунок сплати штрафу у зв'язку з неукладенням з вини позивачки договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Виходячи із встановлених обставин по справі, колегія суддів не погоджується і з доводами позивачки щодо наявності підстав для стягнення з відповідачки процентів за користування грошима, інфляційних втрат та трьох процентів річних. Наявність правовідносин з авансу в апеляційному суді підтвердив представник позивачки.

Оскільки неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції вищевказаних норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи в частині повної відмови у позові, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове рішення про стягнення з відповідачки на користь позивачки сплаченої в якості авансу суми грошей у розмірі - 64 850,00 грн.. В решті позову необхідно відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи,, порушення судом норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідачки на користь позивачки судовий збір в сумі - 324,25 грн. = 64 850,00 грн. х 1% : 2.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 червня 2015 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 (номер картки фізичної особи-платника податків - НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (номер картки фізичної особи-платника податків - НОМЕР_2:

- 64 850 (шістдесят чотири тисячі вісімсот п'ятдесят) грн. 00 коп.;

- судовий збір у сумі - 324 (триста двадцять чотири) грн. 25 коп..

В решті позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. І. Доценко

А. М. Кварталова