АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 595/398/14-ц Головуючий у 1-й інстанції Гордєєв В.О.
Провадження № 22-ц/789/138/15 Доповідач - Козак І.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Козака І.О.

суддів - Загорський О. О., Хома М. В.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ОСОБА_3 та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 14 листопада 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл майна спільно нажитого подружжям, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулась до Бучацького районного суду з позовом до ОСОБА_3 про розподіл майна спільно нажитого подружжям, а саме просила визнати право власності на 2/3 фірмового магазину з готелем, що знаходиться по АДРЕСА_2 та на 2/3 земельної ділянки, загальною площею 0,1914 га, яка використовується для обслуговування фірмового магазину з готелем.

Рішенням Бучацького районного суду від 14.11.2014р. у позові ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, вказуючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що спірне майно набуте подружжям за час шлюбу та не є особистою власністю ОСОБА_3 як суб'єкта підприємницької діяльності, крім того на утриманні у позивачки знаходяться двоє малолітніх дітей 2001 та 2007-го року народження.

Тому апелянт рішення суду від 14.11.2014р. просить скасувати та ухвалити нове, яким визнати право власності на 2/3 фірмового магазину з готелем, що знаходиться по АДРЕСА_2 та на 2/3 земельної ділянки, загальною площею 0,1914 га, яка використовується для обслуговування фірмового магазину з готелем.

Відповідач в свою чергу заперечує проти апеляційної скарги, оскільки рішення суду є законним та обґрунтованим. Зокрема, пояснює, що фірмовий магазин з готелем придбаний ним за особисті кошти, а земельна ділянка куплена ним як суб'єктом підприємницької діяльності, а тому не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Зважаючи на це, ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з рішенням Бучацького районного суду від 28.02.2013р. було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, укладений 17.02.2001р. У шлюбі в сторін народилось двоє дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2., які проживають разом з позивачкою.

Згідно договору дарування від 05.03.1997р., посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського і районного нотаріального округу Мартюк Л.О. зареєстровано в реєстрі за №4321, ОСОБА_8 (мати ОСОБА_3.) подарувала ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 62,4кв.м.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 29.12.2001р., посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Мартюк О.Л. зареєстровано в реєстрі за №7607, ОСОБА_3 продав квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_16 та ОСОБА_10 за 58080,00 грн.

За договором купівлі-продажу від 18.01.2002р. представництво компанії "Аламейн Ентерпрайзіс ГмБХ" в особі директора Желіховського Ю.В. продало, а гр. ОСОБА_12, який діяв від імені ОСОБА_3 на підставі доручення, купив на ім'я ОСОБА_3 фірмовий магазин з готелем за АДРЕСА_2 за 34 653,00 грн. (договір посвідчено приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу Іванів Л.І. зареєстровано в реєстрі за №2813).

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.03.2005р. ОСОБА_3, як суб'єкт підприємницької діяльності згідно свідоцтва про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, видане управлінням економіки Бучацької райдержадміністрації 26.03.2002р. №1-0694, придбав у Бучацької міської ради, в особі міського голови Оверка О.С., земельну ділянку в АДРЕСА_2, площею 0,1914га, за 31065,00грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вказане спірне майно було придбане ОСОБА_3 за кошти, які належали йому особисто, а земельна ділянка придбана ним як суб'єктом підприємницької діяльності. Тому ні фірмовий магазин з готелем, ні земельна ділянка для його обслуговування не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а отже, ОСОБА_1 не може претендувати на частку у цьому майні.

З даним рішенням колегія апеляційного суду погоджується частково з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Враховуючи подані до суду першої інстанції докази, спірний фірмовий магазин з готелем був придбаний ОСОБА_3 за особисті кошти, здобуті від продажу належної йому квартири згідно договору купівлі-продажу від 29.12.2001р., який вчинено за 58050,00грн. Тоді як, придбаний спірний фірмовий магазин з готелем коштував 34 653,00 грн. згідно договору купівлі-продажу від 18.01.2002р.

Тому колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірний фірмовий магазин з готелем належить на праві приватної власності ОСОБА_3, і в силу п.3 ч.1 ст. 57 СК України не може бути об'єктом поділу як майна подружжя.

Згідно свідоцтва про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 26.03.2002 року зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності.

Згідно ст. 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Згідно ч.1 ст. 55 ГК України суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Спірна земельна ділянка відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.03.2005р., придбана ОСОБА_3 як суб'єктом підприємницької діяльності. Проте суду не надано жодних доказів того, що вказана земельна ділянка придбана ОСОБА_3 за власні кошти від здійснення підприємницької діяльності.

Оскільки земельна ділянка придбана ОСОБА_3 під час перебування у шлюбі, а отже, відповідно до ст. 60 СК України за спільні кошти подружжя, то ОСОБА_1 має право на ? цих коштів, згідно ч.1 ст. 70 СК України.

Зважаючи на використання земельної ділянки для здійснення підприємницької діяльності, ця обставина враховується при обранні способу поділу та виділенню одному із подружжя майна, із компенсацією іншому належної йому частки в ньому.

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки, експертна грошова оцінка земельної ділянки становить 31065 грн., а тому ОСОБА_1 має право на грошову компенсацію ? вартості даної земельної ділянки, що становить відповідно 15532,50 (31065/2=)грн.

Посилання апелянта на те, що у неї на утриманні двоє малолітніх дітей, а тому її частка майна має бути збільшена, колегією суддів у даній справі до оцінюються критично.

Згідно ч.3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Проте суду не надано жодних доказів, які б свідчили про наявність підстав для застосування до даних правовідносин зазначених положень ст. 70 СК України, тому дана вимога до задоволення не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції не вірно встановив правовий режим щодо спірної земельної ділянки, то колегія апеляційного суду дійшла до висновку про ухвалення нового рішення в цій частині.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317, 319 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 14 листопада 2014 року в частині поділу земельної ділянки скасувати.

Постановити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 15532 грн. 50 коп.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області І.О. Козак