Справа 504/153/15-ц
провадження № 2/504/285/15
19.10.2015 року Комінтернівський районний суд Одеської області в складі:
судді Рідник І.Ю.
при секретарі Твардовському О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Комінтернівське справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,
З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за кредитним договором ОСОБА_1 за договором іпотеки №б/н від 17.09.2008 року передав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру №80, що знаходиться в будинку №32 в смт.Чорноморське Комінтернівського району Одеської області та складається з двох житлових кімнат коридору, балкону, двох шаф, кухні та санвузлу, загальною площею 42.2 кв.м., жилою площею 25.9 кв.м., яка набута іпотекодавцем на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 17.09.2008 року приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_2, реєстровий номер 1110, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 17.09.2008 року за №3139324.
На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «УкрСиббанк» змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк», яке є правонаступником усіх прав та зобовязань АКІБ «УкрСиббанк».
08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ПАТ «УкрСиббанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами.
Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.І ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги, що виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора.
На підставі того, що ОСОБА_1 належним чином не виконує взяті на себе зобовязання по кредиту, банком на його адресу було направлено письмові вимоги про виконання зобовязань згідно умов кредитного договору. Однак зобовязання позичальником не виконані і станом на 01.10.2014 року у нього виникла заборгованість в розмірі 810 043.02 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 456 127.70 грн., сума заборгованості за відсотками - 353 915.31 грн. Враховуючи, що відповідачем вимоги банку залишені без задоволення, банк скористався своїм правом і звернувся до суду з даним позовом.
В судове засідання представник позивача не зявився, але надав на адресу суду заяву в якій просить розглянути справу за його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення на підставі існуючих в справі доказів, не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином /а.с.65, 73, 79/.
На підставі викладеного суд, за згодою позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Розглянувши позов, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини 2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються вимоги закону за позикою.
Згідно ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишився, та сплати належних йому процентів.
Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Статтями 610 і 611 ЦК України передбачається, що порушенням зобов'язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною 1 статті 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 12 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Згідно пункту 1.2.2.2. Правил ОСОБА_1 зобовязався повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі, встановленому в договорі в день сплати ануїтет них платежів.
Графік ануїтетної схеми погашення кредиту викладений у Додатку №2 до кредитного договору і Правил /а. с.24-32/.
Пунктом 2.1 кредитного договору встановлено, що забезпеченням виконання зобовязань позичальника за договором є: застава нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_3.
В підпункті 1.1. пункту 1 іпотечного договору, зазначено, що за домовленістю сторін вартість предмету іпотеки складає 244 585 (двісті сорок чотири тисячі пятсот вісімдесят пять) гривень.
Відповідно до підпунктів 1.4 та 2.1.1. договору іпотеки, у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобовязань за кредитним договором, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами, включаючи основну суму боргу, відсотки за користуванням кредитом, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання, включаючи пеню та інші штрафні санкції, а також видатки по зверненню стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію.
Право позивача задовольнити свої вимоги за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки передбачено нормами Закону України «Про іпотеку», положеннями Іпотечного договору та Цивільного кодексу України (ст. ст. 589, 590).
Порядок звернення стягнення на заставне майно прописано кредитором у розділі 8 договірних умов, де у п.п.8.5 визначено порядок набуття банком права власності на предмет застави в позасудовому порядку. В п.п.8.6. визначено, що звернення стягнення за рішенням суду здійснюється відповідно до чинного законодавства України.
У п.п.5.2.-5.4.1. іпотечного договору також прописано, що задоволення вимог іпотекодержателя здійнюється: шляхом добровільної передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя; шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Сторони домовилися, що добровільна передача предмета іпотеки у власність іпотекодержателя здійнюється відповідно до ст.37 ЗУ «Про іпотеку» за договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
За рішенням суду чи на підставі виконавчого надпису нотаріуса звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється після невиконання іпотекодавцем у 30 денний строк вимоги, згідно до повідомлення, надісланого в порядку ст.35 ЗУ «Про іпотеку».
Реалізація предмета іпотеки, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не буде встановлено цим договором. Початкова ціна предмета іпотеки для його продажу з публічних торгів встановлюється у розмірі зазначеному в п.п.1.1. цього договору, або за вимогою іпотеко держателя визначається незалежними субєктами оціночної діяльності, призначеними іпотеко держателем.
Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.
Враховуючи, що відповідно до Закону «Про іпотеку» та договірних відносин сторін звернення стягнення іпотекодержателем на предмет іпотеки за рішенням суду встановлено відповідний порядок, вимога позивача про звернення стягнення заборгованості за кредитом шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки та визнання на нього права власності - задоволенню не підлягає.
На підставі ст.ст. 525, 526, 530, 546, 554, 610, 611, 612, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.12, 33, 35, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», та ст. ст. 10, 11, 88, 114, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-
Відмовити Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання на нього права власності.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданої протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: Рідник І. Ю.