Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1152/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 року Придніпровський районний суд м. Черкаси

В складі: головуючого судді Михальченко Ю.В.

при секретарі Терезюк С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання житлового будинку та іншого майна обєктом спільної сумісної власності, поділу майна,-

В с т а н о в и в:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання житлового будинку та іншого майна обєктом спільної сумісної власності, поділу майна. Позов мотивований наступним.

З червня 2001 по грудень 2012 років вона та відповідач проживали однією сім'єю, але у незареєстрованому шлюбі (цивільному шлюбі). З червня 2001 року вони проживають разом у будинку за адресою м. Черкаси вул. Петровського, 153, де вона також зареєстрована. За період часу, коли вони проживали однією сім'єю, всі кошти і доходи, які вони отримували (працюючи на різних роботах), а також отриманих від спільної праці вони об'єднували в один бюджет та використовували їх на потреби сім'ї. Господарство та побут вели спільно. Всі дії були направлені на добробут сім'ї. Під час спільного проживання народилась одна дитина - донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до свідоцтва про народження серія 1-СР № 121841 та запису в книзі записів актів громадського стану про народження від 18.02.2003 року, відповідач є батьком - ОСОБА_3.

З грудня 2012 року відповідач фактично не проживає з нею та участі у вихованні дитини не бере.

17.04.2003 року Відповідачем був укладений зі своїм батьком, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, договір про довічне утримання, відповідно до якого домоволодіння за адресою м. Черкаси вул. Петровського, 153, в котрому вони на даний час проживають, перейшло у власність відповідача.

Зі змісту ст.ст. 425, 427, 428 ЦК Української PCP вбачається, що договір про довічне утримання вважається виконаним лише після виконання всіх дій визначених ст. 425 зазначеного кодексу, а саме матеріального забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги.

ОСОБА_4 протягом останніх років свого життя через свій похилий вік не міг здійснювати за собою догляд. У зв'язку з цим, вона та відповідач, як особи, які проживали однією сім'єю, відповідно до договору про довічне утримання від 17.04.2003 року здійснювали матеріальне забезпечення ОСОБА_4, а саме: надавали житло, купували за спільні кошти продукти харчування, одяг, ліки та інше. Крім цього, вона для ОСОБА_4 готувала їжу, прала білизну, доглядала останнього, оскільки він фізично не міг це здійснювати. Таким чином, вона та відповідач спільно, як особи, які проживали однією сім'єю, виконували обов'язки передбачені договором про довічне утримання від 17.04.2003 року.

25.08.2006 року ОСОБА_4 помер.

У період з 2003 по 2006 рік відповідач більшість часу не працював, у зв'язку з цим вони разом займалися збиранням, лущення та реалізацією горохів. За отримані кошти проживали та утримували ОСОБА_4

Факт виконання нею спільно з відповідачем обов'язків, передбачених договором про довічне утримання від 17.04.2003 року, можуть підтвердити свідки: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та дані управління соціального захисту населення Придніпровського району м. Черкаси, відповідно до яких вона перебувала на обліку, як особа, котра надавала послуги особі похилого віку старше 80-ти років ОСОБА_4

Окрім цього, нею з відповідачем внаслідок спільної праці придбано у 2003 році м'яку частину (диван та 2 крісла) вартість 3800 грн.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 16/14 від 21.05.2014 року вартість будинковолодіння за адресою м. Черкаси вул. Петровського, 153 становить 659 565 грн.

Таким чином, будинковолодіння за адресою м. Черкаси вул. Петровського, 153 вартістю 659 565 грн., та м'яка частина (диван та 2 крісла) вартістю 3800 грн. є нашою спільною сумісною власністю.

У 2007 році Відповідач шляхом приватизації отримав у власність земельну ділянку, на якій знаходиться будинок за адресою м. Черкаси вул. Петровського, 153.

Оскільки будинок за адресою м. Черкаси вул. Петровського, 153 є спільною її та відповідача сумісною власністю з відповідними частками ?, то земельна ділянка на якій знаходиться зазначений жилий будинок належить їй у розмірі 1/2 частини.

Упродовж 2006-2012 років вона та Відповідач провели істотний ремонт будинку розташованого за адресою м. Черкаси вул. Петровського, 153, на загальну суму 122 638, 80 грн., а саме: 1) у будинку було замінено всі вікна на склопакети (14 шт.); 2) встановлено нове опалення (котел, металопластикові труби, батареї та інше обладнання); 3) замінено перекриття даху на новий шифер; 4) утеплено зовнішні стіни будинку пінопластом; 5) покладено керамічну плитку на кухні; 6) встановлено санвузол з вигрібною ямою та відремонтовано ванну кімнату; 7) проведено ремонт кімнат будинку (встановлено гіпсокартон, підвісні стелі, поклейка шпалер);

Також, було встановлено: 1) новий паркан зі сторони сусідів ОСОБА_8, ОСОБА_9І; 2) проведено новий водопровід у будинок; 3) замінено міжкімнатні двері - 6 шт.; 4) частково покладено нову підлогу у кімнатах будинку 6) встановлено вагонку у веранді.

Упродовж 2005 - 2012 років вона з Відповідачем придбали наступне майно:

Мікрохвильова піч «Samsung» (2010 p.) - 800 грн.;

Газовий котел «Beretta» (2008 p.) - 6000 грн.;

Холодильник «LG» (2008 h/) - 4000 грн.;

Телевізор «Samsung» (2007 p.) - 1200;

Телевізор «DAEWOO DC» (2008 p.) - 2800 грн.;

Кухня (2009 p.) - 2600 грн.;

Меблева стінка (2009 p.) - 4500 грн.;

Диван (2007 р.) - 1600 грн.;

Стіл письмовий (2009 р.) - 1200 грн.;

Крісло (2009 р.) - 400 грн.;

Килим (2005 р.) - 550 грн.;

Килим (2006 p.) - 550 грн.

На загальну суму - 26 200 грн.

Угоди про поділ спільного майна вони не досягли.

У неповнолітній доньки ОСОБА_10 виявлено хворобу, а саме - пролапс мітрального клапана і додаткову хорду лівого шлуночка серця, крім нього вона часто хворіє, у зв'язку з необхідно значні кошти на купівлю ліків та проведення періодичного відповідно медичного обстеження та лікування. Зазначені обставини підтверджуються відповідною медичною документацією. Відповідач сплачує незначний розмір аліментів, який недостатній забезпечувати її фізичний та духовний розвиток і лікування.

У січні 2014 року надійшов лист ОСОБА_2 від 08.01.2014 року, посвідченого нотаріусом ОСОБА_11, про виселення з його будинку за адресою м. Черкаси вул. Петровського, 153.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 112, 425, 427, 428 ЦК УРСР, ст. 17 Закону України «Про власність», ст. 120 Земельного кодексу України, ст.ст. 60, 61, 62, 74 Сімейного кодексу України, просить:

· встановити факт спільного проживання однією сім'єю без державної реєстрації (без шлюбу) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період фактичного перебування в шлюбних відносинах з червня 2001 по грудень 2012 року.

· Визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на наступне майно загальної вартості 689 565 грн., спільно набуте нами у період фактичного проживання однією сім'єю без шлюбу, а саме:

житловий будинок розташований за адресою м. Черкаси вул. Петровського, 153 вартістю 659 565 грн.;

м'яка частина (диван та 2 крісла) вартістю 3800 грн.;

мікрохвильова піч «Samsung» вартістю 800 грн.;

газовий котел «Beretta» вартістю 6000 грн.;

холодильник «LG» вартістю 4000 грн.;

телевізор «Samsung» вартістю 1200;

телевізор «DAEWOO DC» вартістю 2800 грн.;

кухня вартістю 2600 грн.;

меблева стінка вартістю 4500 грн.;

диван вартістю 1600 грн.;

стіл письмовий вартістю 1200 грн.;

крісло вартістю 400 грн.;

килим бежевого кольору вартістю 550 грн.;

килим темно-червоного кольору вартістю 550 грн.

· Визнати за ОСОБА_1 право власності на майно загальною вартістю 344 782, 5 грн., а саме:

1/2 частину житлового будинку розташованого за адресою м. Черкаси вул. Петровського, 153 вартістю 659 565 грн.;

1/2 частину м'якої частини (диван та 2 крісла) вартістю 3800 грн.;

1/2 частину мікрохвильової печі «Samsung» вартістю 800 грн.;

1/2 частину газового котла «Beretta» вартістю 6000 грн.;

1/2 частину холодильника «LG» вартістю 4000 грн.;

1/2 частину телевізора «Samsung» вартістю 1200;

1/2 частину телевізора «DAEWOO DC» вартістю 2800 грн.;

1/2 частину кухні вартістю 2600 грн.;

1/2 частину меблевої стінки вартістю 4500 грн.;

1/2 частину дивана вартістю 1600 грн.;

1/2 частину стола письмового вартістю 1200 грн.;

1/2 частину крісла вартістю 400 грн.;

1/2 частину килима бежевого кольору вартістю 550 грн.;

1/2 частину килима темно-червоного кольору вартістю 550 грн.

· Визнати за ОСОБА_2 право власності на майно загальною вартістю 344 782, 5 грн., а саме:

1/2 частину житлового будинку розташованого за адресою м. Черкаси вул. Петровського, 153 вартістю 659 565 грн.;

1/2 частину м'якої частини (диван та 2 крісла) вартістю 3800 грн.;

1/2 частину мікрохвильової печі «Samsung» вартістю 800 грн.;

1/2 частину газового котла «Beretta» вартістю 6000 грн.;

1/2 частину холодильника «LG» вартістю 4000 грн.;

1/2 частину телевізора «Samsung» вартістю 1200;

1/2 частину телевізора «DAEWOO DC» вартістю 2800 грн.;

1/2 частину кухні вартістю 2600 грн.;

1/2 частину меблевої стінки вартістю 4500 грн.;

1/2 частину дивана вартістю 1600 грн.;

1/2 частину стола письмового вартістю 1200 грн.;

1/2 частину крісла вартістю 400 грн.;

1/2 частину килима бежевого кольору вартістю 550 грн.;

1/2 частину килима темно-червоного кольору вартістю 550 грн.

· Поділити майно набуте за час спільного проживання однією сім'єю з ОСОБА_2, виділивши їй: мікрохвильову піч «Samsung» вартістю 800 грн.; холодильник «LG» вартістю 4000 грн.; телевізор «Samsung» вартістю 1200; кухню вартістю 2600 грн.; меблеву стінку вартістю 4500 грн.; диван вартістю 1600 грн.; стіл письмовий вартістю 1200 грн.; крісло вартістю 400 грн.; килим темно-червоного кольору вартістю 550 грн. Всього на суму 16 850 грн.

· ОСОБА_2 виділити: м'яка частина (диван та 2 крісла) вартістю 3800 грн.; газовий котел «Beretta» вартістю 6000 грн.; телевізор «DAEWOO DC» вартістю 2800 грн.; килим бежевого кольору вартістю 550 грн. Всього на суму 13 150 грн.

· Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину земельної ділянки, розташованої за адресою м. Черкаси вул. Петровського, 153.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_12 уточнюючі позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити; надали пояснення аналогічні викладеним в уточнюючому позові.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_13 позов визнали частково, в саме: визнали факт проживання однією сімєю з серпня 2003 року; визнали позов в частині поділу рухомого майна. В решті позовних вимог просили відмовити, подали письмові заперечення, які приєднано до матеріалів справи.

Свідок ОСОБА_14 в судовому зсіданні пояснив, що сторони почали проживати з 2001 року, як одна родина, вели спільне господарство, спільний бюджет, заробляли збиранням та лущенням горіхів, проживали в будинку ОСОБА_2 по вул.Петровського, 153 в м.Черкаси. Він також проживав з ними з 2006 року по 2010 рік. Бачив, що в цей період ОСОБА_1 доглядала за ОСОБА_4 Після смерті ОСОБА_4, почали робити ремонт в будинку, а саме: оббили стіни гіпсокартоном, поштукатурили, зробили водопровід, каналізацію, опалення, поставили нові вікна. Жили однією сім»єю до 2012 року.

Свідок ОСОБА_6, пояснила, що вона хрестила разом з Мамбетовою в 2004 році дитину сторін. Зазначила, що коли захворів батько відповідача, в 2005 році позивачка доглядала за батьком. З 2012 року сторони припинили жити, як сім»я.

Свідок ОСОБА_15 вказала, що знайома з ОСОБА_1 з 2002 року та приходила до неї в гості по вул.Петровського, 153 в м.Черкаси. В цей час ОСОБА_1 була вагітна. Приймала її разом з ОСОБА_2, як сім»я. Зазначає, що ОСОБА_1 доглядала за батьком відповідача, а саме: готувала їжу, стірала. Після смерті останнього сторони зробили ремонт: відремонтували кухню, зробили водопровід, каналізацію та інше.

Свідок ОСОБА_16, пояснив, що знає, що сторони почали проживати з 2003 року, як сім»я, займались спільним господарством, а саме горіхами. Жили до 2012 року. Проживали в будинку по вул.Петровського, 153, який був без ремонту, глиняні потолки, дерев»яні вікна. За період спільного проживання зробили санвузол, поміняли вікна та двері.

Свідок ОСОБА_17, пояснила, що ОСОБА_4 купив цей будинок в 1988 році. ОСОБА_1 вперше побачила в будинковолодінні по вул.Петровського, 153 в 2003 році. Зазначила, що в даному будинку також проживає брат відповідача ОСОБА_18, який допомагав робити ремонт в будинку.

Свідок ОСОБА_19, зазначила, що позивач проживає з 2003 року разом з відповідачем. Батько відповідача ОСОБА_4 сам себе обходив до смерті і не потребував сторонньої допомоги.

Свідок ОСОБА_18, зазначив, що почав проживати в будинку по вул.Петровського 153 з 1991 року, даний будинок купили за кошти ОСОБА_2 в 1988 році, але оформили на батька ОСОБА_4. Зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 почали проживати, як сім»я з 15.08.2003 року. Батько до дня смерті не потребував сторонньої допомоги, сам себе обходив. Зазначав, що приймав активну участь у ремонту будинку, надавав кошти братові для його проведення.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_17, ОСОБА_16, ОСОБА_15, ОСОБА_6, ОСОБА_14 та експерта ОСОБА_20, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступного.

Як передбачено ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950р., ратифікованої Законом України від 17.07.1997р., передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК).

За змістом ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до положень ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

В судовому засіданні встановлено, що сторони почали проживати однією сімю без реєстрації шлюбу починаючи з 2001 року по 2012 року. Факт проживання з 2001 року підтверджується письмовими доказами, а саме: висновком по проведеній перевірці ЄО№1663 від 17.02.2014 року, затвердженого начальником РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області (т.1 а.с.125); особистою заявою ОСОБА_2 до начальника Придніпровського РВ м. Черкаси УМВС України в Черкаській області ( т.1 а.с.125-126); поясненням ОСОБА_2 (т.1 а.с.127); фотокартками з яких вбачається, що вже в травні 2003 року сторони разом знаходились по вул. Петровського,153 в м. Черкаси (т.1 а.с.150-152); копією довідки про дородовий патронаж, з якої вбачається адреса проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3, в графі чоловік зазначений ОСОБА_2 (т.2 а.с.18); копією свідоцтва про народження дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4, з якого вбачається, що сторони по справі зазначені, як батьки дитини (т.1 а.с.14). Також факт спільного проживання саме з 2001 року підтвердили свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15

ОСОБА_2 не надав суду належних та допустимих доказів на спростування факту початку проживання з 2001року. Суд критично ставиться до доводів ОСОБА_2 про початок спільного проживання однією сімєю з серпня 2003 року та вони спростовуються вищезазначеними письмовими доказами та показами свідків. Не спростували ці обставини в судовому засіданні і свідки ОСОБА_19, ОСОБА_17, ОСОБА_18

Суд зазначає, що позивач без належних та допустимих доказів вказує про те, що з червня 2001 p., сторони всі кошти і доходи, які отримували, об'єднували в один бюджет та використовували їх на потреби сім'ї, та те, що господарство та побут вели спільно. Вказане твердження не підтверджено належними та допустимими доказами, як того вимагають ст. ст. 57- 60 ЦПК України. Доказів про отримання доходу від лущення горіхів суду не надано.

24.01.2003 року у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилась неповнолітня дитина ОСОБА_3.

17 квітня 2003 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, який посвідчено приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_21, реєстр 1375.

П.1 даного договору визначено, що ОСОБА_4 непрацездатний за віком, передає у власність ОСОБА_2 належний йому на праві приватної власності жилий будинок за №153, що по вул. Петровського в місті Черкаси, взамін чого ОСОБА_2, зобовязується надавати відчуджувачеві довічно матеріальне забезпечення.

25.08.2006 року ОСОБА_4 помер.

ОСОБА_1, у відповідності до вимог ст..60 ЦПК України, не надала суду достатніх та допустимих доказів, що вона приймала безпосередню участь в утриманні ОСОБА_4, наданні йому матеріальної допомоги (забезпечення ліками, одягом та взяттям, забезпечення харчуванням та наданням побутових послуг). Крім цього суд зазначає, що ОСОБА_1 не є стороною договору довічного утримання, з 2003 року вона не оспорювала правомірність його укладання. Тобто, позивач повинна була довести не лише факт спільного проживання, а і ступінь її участі у придбанні спірного майна.

Суд критично ставиться до показів свідків ОСОБА_14, ОСОБА_22 та ОСОБА_15, щодо утримання ОСОБА_1 батька ОСОБА_4, оскільки вони не підтвердились жодними письмовими доказами. При цьому суд зазначає, що відповідно до довідки управління соціального захисту населення Придніпровського району від 15.04.2014 року №89/28-2/01-5 (т.1 а.с.15) ОСОБА_1 лише з 05.05.2006 року по 28.08.2006 року перебувала на обліку у відділі соціальної допомоги управління соціального захисту населення Придніпровського району департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, як отримувач компенсації фізичній особі, яка надавала соціальні послуги особі похилого віку старше 80-ти років ОСОБА_4.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до розяснень, що містяться в п.12 постанови Пленуму ВС «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України» від 12.06.98 №16 (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сімєю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з п.1 ст.17 закону «Про власність», відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням п.5 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.95 №20. Правила стст.22, 28, 29 КпШС в цих випадках не застосовуються.

Так, згідно зі статтею 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що обєдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Частиною другою статті 112 ЦК УРСР визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток (аналогічне положення містить і частина перша статті 368 Цивільного кодексу України (далі ЦК України)).

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, повязані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону України «Про власність», статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що обєдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України "Про власність»), тощо.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є обєктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сімї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, обєднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У звязку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого до 1 січня 2004 року особами, які проживали однією сімєю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі, необхідно встановити не лише обставини щодо спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно придбавалось сторонами внаслідок спільної праці. Тобто сам факт спільного проживання сторін у справі не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожного зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладені, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні, відповідно до розміру внеску, є її власністю.

Тільки в разі встановлення цих фактів та обставин положення частини першої статті 24 КпШС України, частини першої статті 17 Закону України «Про власність» вважається правильно застосованим із дотриманням рекомендацій, які містяться в постановах Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України» та від 22 грудня 1995 року № 29 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності .

Саме до цього по суті зводяться правові висновки, що викладені в судових рішеннях від 24 липня 2013 року у справі № 6-19562св13, від 18 березня 2013 року у справі № 6-44349св12, від 29 лютого 2012 року у справі № 6-250св12.

В період проживання однією сімєю, з 2006 року по 2012 рік, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 провели ремонтні роботи по поліпшенню будинковолодіння по вул. Петровського, 153 в м. Черкаси. Відповідно до висновку №16/14/буд. судової будівельно-технічної експертизи від 21.05.2014 року проведеної експертом ТОВ «Контакт-Сервіс» ОСОБА_20, визначити, в якій мірі змінилась вартість житлового будинку за адресою: м. Черкаси вул..Петровського, 153 у звязку з проведенням ремонтних робіт з 2006 року по 2012 рік, а саме: заміна вікон на склопакети; встановлення нового опалення; заміна перекриття даху на новий шифер; утеплення зовнішніх стін будинку; покладення керамічної плитки на кухні; встановлення санвузлу, раковини, сантехніки, підвісної стелі у ванній кімнаті; встановлення гіпсокартону у кімнатах будинку та поклеєнням шпалер більш-менш точно неможливо. Роботи були виконанні на протязі 6 років (2006-2012), тому неможливо визначити фізичний стан житлового будинку до ремонту. Немає можливості також точно визначити, наприклад, на скільки змінилась ринкова вартість будинковолодіння в звязку зі зміною системи опалення. Або наскільки збільшилась його ринкова вартість в звязку з утепленням. Значення вартостей, що будуть отримані приблизні. В той самий час кількість грошових коштів, необхідна для виконання вищевказаних робіт значна. Можливо точно визначити вартість ремонтно-будівельних та будівельно-монтажних робіт в будинковолодінні шляхом розробки кошторисної документації у відповідності з державними будівельними нормами і стандартами України, що і зроблено у дослідженнях по другому питанню ухвали.

Щодо визначення вартості будівельно-ремонтних робіт будинку з надвірними спорудами та прибудинковою територією в м. Черкаси по вул..Петровського, 153, суд зазначає наступне, що ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси перед експертом було поставлено питання: Яка вартість ремонтних робіт, проведених з 2006 по 2012 року, вказаного будинку на час проведення таких робіт. Експерт в своєму висновку зазначає про вартість проведених з 2006 по 2012 року будівельно-ремонтних робіт будинку, станом на дату виконання експертизи становить з ПДВ 122 638.80 грн. При дачі висновків експертом не враховано вартість будівельних матеріалів станом на час проведення робіт, а тому суд не погоджується в висновком щодо вартості проведених будівельно-ремонтних робіт будинку. Сторони в судовому засіданні не наполягали на призначенні повторної чи додаткової експертизи

Суд приймає, як належні докази копії накладних та товарних чеків (а.с. т.2), які спростовують доводи позивача та підтверджують покази відповідача, що при проведенні ремонтних робіт приймав участь брат відповідача ОСОБА_18, який також проживає в спірному будинку та доводять факт проведення робіт та придбання будівельних матеріалів вже після припинення проживання сторін, а саме: накладна про купівлю ОСОБА_18 від 05.04.2011 р. (про купівлю пінопласту та комплектуючих) на суму 938 грн.; договір купівлі-продажу від 23.09.2011 р. вікон ОСОБА_18 13 шт. на загальну суму 2565 грн.; замовлення № 206 від 23.09.2001 р. до договору; квитанція до прибуткового касового ордеру № 19 від 19.04.2007 р. про купівлю ОСОБА_18 беттонних кілець в кількості 4 шт. на суму 1000 грн. 03 коп.; квитанція № 013879 від 25.06.2007 р. про купівлю ОСОБА_18 оцинкованої труби; накладна від 10.06.2008 р. про купівлю ОСОБА_18 гіпсокартону та комплектуючих на суму 1404 грн.; квитанція до прибуткового касового ордеру № 382 від 05.12.1991 р. цро купівлю плитки облицювальної, накладні та ТТН; дві квитанції до приходно-касового ордеру про купівлю цегли від листопада 1991 року; накладна від 19.07.2007 р. про купівлю ОСОБА_18 витяжки і комплектуючих на суму 248 грн.; видаткова накладна № ПО - 014763 від 19.08.2013 р. (про купівлю шиферу) на суму 1866 грн.; товарний чек № 05 від 25.09.2013 р. на суму 3080 грн.; товарний чек б/н від 04.04.2013 р. на суму 384 грн.; накладна від 07.06.2008 р. про купівлю ОСОБА_18 гіпсокартону та комплектуючих на суму 962 грн. 60 коп.; договір купівлі-продажу від 30.08.2013 р. вікон (3 шт.) на суму 2165 грн.; замовлення № 65 від 30.05.2013 р.; замовлення № 655 від 30.05.2013 р. (на одне вікно).

Щодо істотних поліпшень зазначених позивачем слід вказати наступне.

Відповідно до постанови Пленуму ВС України від 04.10.91 р № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадянина на житловий будинок», а також постанови Пленуму ВС України від 12.06.98 р № 16 «Про застосування судами деяких норм кодексу про шлюб та сім'ю України », в будь-якому випадку слід розуміти, що внесок у поліпшення будинку повинен бути вагомим, тобто таким, який би суттєво збільшив вартість даного майна (капітальний ремонт). Поклейка нових шпалер або установка пластикових вікон, тощо в силу своєї малої значимості по відношенню до загальної вартості житла, як правило, не є підставою для визнання приватного володіння одного з подружжя спільним сумісним майном. З такого по суті розуміння закону виходив і суд касаційної інстанції в рішенні Судової палати в цивільних справах ВСУ від 28.05.2008 р № 6-20552св07). Вказане заслуговує на увагу в силу вимог встановлених ст. 360-7 ЦПК України щодо правильного та однакового застосування норм матеріального права.

В свою чергу, як зазначає Верховний суд України в ухвалі від 20.01.2010 р № 6- 19760св09, посилаючись на ст. 62 СК України: «...для застосування передбачених зазначеною статтею правил збільшення вартості майна має відбуватися саме в результаті затрат подружньої пари незалежно від інших факторів (зокрема, тенденцій до загального подорожчання або здешевлення конкретного майна) і в наявності має бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на момент вирішення спору вартості об'єкту в стані, який існував до поліпшення, і його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружньої пари або одного з них не є єдиним і безумовно свідчить про суттєве збільшення вартості майна як об'єкта фактором ... ».

Суд також зазначає, щодо доводів позивача про її участь у збільшенні цінності будинку за рахунок ремонту та поліпшення житлових умов, то відповідно до ст.25 КпШС України та ст..62 СК України, розяснень Пленуму Верховного Суду України №7 від 4 жовтня 1991року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок» (п.4,5) така участь дає право вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування затрат на будівництво.

Суд також не вбачає підстав для застосування ст.70 СК України, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження сплати відповідачем незначного розміру аліментів, який недостатній забезпечувати фізичний та духовний розвиток і лікування дитини.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №623249, ОСОБА_2, на підставі сесії Черкаської міської ради від 04.10.2007 року №4-43 п.1.4., є власником земельної ділянки площею 574,4 кв.м., що розташована по вул..Петровського, 153.

Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України - у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Згідно п. 18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» відповідно до яких окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди.

Відповідно до рішення Черкаської міської ради від 04.10.2007 року № 4-43 вказана земельна ділянка передана ОСОБА_2 в наслідок приватизації.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 57 Сімейного кодексу України, Особистою приватною власністю чоловіка є земельна ділянка, набута ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Отже, відповідно до вищевказаної норми Сімейного кодексу вказана земельна ділянка не може бути предметом, спільної сумісної власності Позивача та Відповідача та не може бути розподілена в особисту приватну власність. Вказана земельна ділянка є особистою приватною власністю того з подружжя, який реалізував своє право на приватизацію, тобто в даному випадку Відповідача.

Законодавство та статті, які містяться в зазначеному рішенні Черкаської міської ради від 04.10.2007 року № 4-43 чітко визначають, що Відповідачем була здійснена саме безоплатна приватизація земельної ділянки в розмірах визначених законодавством для цих цілей.

На підставі вищевикладеного, суд не вбачає законних підстав для визнання будинковолодіння по вул. Петровського, 153 в м. Черкаси, спільною сумісною власність сторін та визнання за ОСОБА_1 права власності на ? частину будинковолодіння, також відсутні правові підстави і у визнанні за останньою права власності на ? частину земельної ділянки.

Щодо визнання права спільної сумісної власності на рухоме майно та його поділ між сторонами суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями ст.74 СК України та розясненнями п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007р. № 11, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі і між ним склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Також, відповідно до роз»ясень п.п. 23,24 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте до шлюбу, або за час шлюбу, але за кошти, що належали одному з подружжя особисто.

Зокрема, обов'язковому встановленню та доказуванню підлягають факти придбання одним з подружжя майна під час спільного чи окремого проживання незалежно від реєстрації чи розірвання шлюбу, обсяг спірного майна, обсяг трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох при створенні спільної власності подружжя та, залежно від установленого, розмір часток подружжя у спільній сумісній власності.

Відповідно до ст.ст. 60, 61 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно зі ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

В силу ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної власності, подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно.

В судовому засіданні встановлено та визнав цю обставину відповідач ОСОБА_23, що в період проживання однією сім"єю, після 2004 року, сторони придбали наступне майно:

м'яка частина (диван та 2 крісла) вартістю 3800 грн.;

мікрохвильова піч «Samsung» вартістю 800 грн.;

газовий котел «Beretta» вартістю 6000 грн.;

холодильник «LG» вартістю 4000 грн.;

телевізор «Samsung» вартістю 1200 грн.;

телевізор «DAEWOO DC» вартістю 2090 грн.;

кухня вартістю 1050 грн.;

меблева стінка вартістю 4500 грн.;

диван вартістю 1600 грн.;

стіл письмовий вартістю 1200 грн.;

крісло вартістю 400 грн.;

килим бежевого кольору вартістю 550 грн.;

килим темно-червоного кольору вартістю 550 грн.

Вищезазначене майно є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, відповідно кожен з них має право на ? частину майна, при його поділі суд враховує інтереси кожного та вважає, що поділ необхідно провести наступним чином:

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право кожного на ? частину спірного рухомого майна на суму 13 870 грн.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на майно загальною вартістю 14250 грн., а саме:

мікрохвильова піч «Samsung» вартістю 800 грн.;

холодильник «LG» вартістю 4000 грн.;

телевізор «Samsung» вартістю 1200 грн.;

меблева стінка вартістю 4500 грн.;

диван вартістю 1600 грн.;

стіл письмовий вартістю 1200 грн.;

крісло вартістю 400 грн.;

килим темно-червоного кольору вартістю 550 грн.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на майно загальною вартістю 13490 грн., а саме:

м'яка частина (диван та 2 крісла) вартістю 3800 грн.;

газовий котел «Beretta» вартістю 6000 грн.;

телевізор «DAEWOO DC» вартістю 2090 грн.;

кухня вартістю 1050 грн.;

килим бежевого кольору вартістю 550 грн.;

За виділення більшої частки в спільному майні необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 - 380 грн. компенсації.

На підставі вищевикладеного суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про визнання рухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, в решті позовних вимог підстав для задоволення суд не вбачає.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вважає, що підлягає до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог, сплачений судовий збір в сумі 70 грн. 37 коп., за надання правової допомоги 410 грн., всього 480 грн. 37 коп.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про власність», ст.ст.112,425-428 ЦК Української РСР, ст.368 ЦК України, ст.60,61,62,70,74 СК України, ст.120 ЗК України, Постановою Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», ст.ст.3,10,11,57,60,79,88,209-215,218-223 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд -

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання житлового будинку та іншого майна обєктом спільної сумісної власності, поділу майна задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з 2001 року по 2012 рік.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, майно загальної вартості 27 740 грн., а саме:

м'яка частина (диван та 2 крісла) вартістю 3800 грн.;

мікрохвильова піч «Samsung» вартістю 800 грн.;

газовий котел «Beretta» вартістю 6000 грн.;

холодильник «LG» вартістю 4000 грн.;

телевізор «Samsung» вартістю 1200 грн.;

телевізор «DAEWOO DC» вартістю 2090 грн.;

кухня вартістю 1050 грн.;

меблева стінка вартістю 4500 грн.;

диван вартістю 1600 грн.;

стіл письмовий вартістю 1200 грн.;

крісло вартістю 400 грн.;

килим бежевого кольору вартістю 550 грн.;

килим темно-червоного кольору вартістю 550 грн.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на майно загальною вартістю 14250 грн., а саме:

мікрохвильова піч «Samsung» вартістю 800 грн.;

холодильник «LG» вартістю 4000 грн.;

телевізор «Samsung» вартістю 1200 грн.;

меблева стінка вартістю 4500 грн.;

диван вартістю 1600 грн.;

стіл письмовий вартістю 1200 грн.;

крісло вартістю 400 грн.;

килим темно-червоного кольору вартістю 550 грн.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на майно загальною вартістю 13490 грн., а саме:

м'яка частина (диван та 2 крісла) вартістю 3800 грн.;

газовий котел «Beretta» вартістю 6000 грн.;

телевізор «DAEWOO DC» вартістю 2090 грн.;

кухня вартістю 1050 грн.;

килим бежевого кольору вартістю 550 грн.;

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 - 380 грн. компенсація за виділення більшої частки рухомого майна.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати сплачений судовий збір в сумі 70 грн. 37 коп., за надання правової допомоги 410 грн., всього 480 грн. 37 коп.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано апеляційному суду Черкаської області через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до вимог ст.209 п.3 ЦПК України повний текст рішення виготовлено 06 квітня 2015 року.

Головуючий: Ю.В.Михальченко