Провадження по справі № 2/752/21/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2015 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді Антонової Н.В., при секретарі Ляліній А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» до ОСОБА_2, Комунального підприємства про ремонту і утриманню мостів та шляхопроводів м. Києва «Київавтошляхміст» про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в :

15.09.2014 року позивач Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2, Комунального підприємства про ремонту і утриманню мостів та шляхопроводів м. Києва «Київавтошляхміст» про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 03.04.2009 року в м. Києві на мосту Метро, ОСОБА_2 було порушено правила дорожнього руху, внаслідок чого відбувся обрив бетонної частини конструкції , що призвело до пошкодження належного ОСОБА_3 автомобіля НОМЕР_1.

Вказаний автомобіль було застраховано ТДВ «Страхова компанія «Індіго» згідно Договору добровільного страхування наземного транспорту №206-25774-08, який діяв на момент події.

03.04.2009 року ОСОБА_3 звернувся до позивача з заявою про настання страхового випадку та надав всі необхідні для виплати страхового відшкодування документи.

14.02.2014 року страхове відшкодування в розмірі 15 839,57 грн. було виплачено ОСОБА_3.

Позивач зазначає, що постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.06.2009 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 140 КУпАП. Таким чином, подія 15.09.2014 року сталася за його винних дій.

Враховуючи вказане, посилаючись на положення ст.ст. 993, 1192 ЦК України, ст.ст. 25, 27 Закону України «Про страхування», позивач просив стягнути суму виплаченого страхового відшкодування з ОСОБА_2 в порядку регресу.

Протокольною ухвалою суду від 27.10.2014 року до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача залучено роботодавця відповідача Комунальне підприємство по ремонту і утриманню мостів та шляхопроводів м. Києва «Київавтошляхміст».

Протокольною ухвалою суду від 21.01.2015 року Комунальне підприємство по ремонту і утриманню мостів та шляхопроводів м. Києва «Київавтошляхміст» залучено до участі у справі в якості співвідповідача.

В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала та просила задовольнити. Зазначила, що страхове відшкодування було виплачено страховиком 14.02.2014 року, відтак раніше підстав для звернення з вимогами до відповідача не було, що є поважною причиною для поновлення строків позовної давності. Також зазначила, що в даному випадку наявні правовідносини регресу, а не суброгації. З огляду на викладені в позові обставини, просила задовольнити вимоги та стягнути з ОСОБА_2 15 839,57 грн..

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував. Зазначив, що дані правовідносини за своєю правовою природою є суброгацією, а не регресом, оскільки являють собою заміну кредитора в зобов'язанні внаслідок виконання його третьою стороною. Разом з тим, перебіг строку позовної давності щодо стягнення страхового відшкодування в даному випадку починається з моменту дорожньо-транспортної пригоди, а не виплати відшкодування. Враховуючи вказане, вбачається, що трирічний строк позовної давності позивачем пропущено. З огляду на таке, просив застосувати наслідки пропуску строків позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Крім того, вказав що під час пригоди він виконував свої трудові обов'язки, відтак відповідальність за шкоду несе його роботодавець.

Представник відповідача, Комунального підприємства про ремонту і утриманню мостів та шляхопроводів м. Києва «Київавтошляхміст», в судовому засіданні вважав позов таким, що не підлягає задоволенню з тих підстав, що правовідносини з приводу стягнення виплаченої суми страхового відшкодування є суброгацією, право на судове звернення з такими вимогами виникло з 03.04.2009 року, відтак строки позовної давності пропущено.

Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом достовірно встановлено, що 28.11.2008 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» та ОСОБА_3 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №206-25774-08, предметом страхування виступав автомобіль марки «Mitsubishi» д.н.з. НОМЕР_1.

03.04.2009 року ОСОБА_3 звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, в зв'язку з подією, що мала місце 03.04.2009 року в м. Києва на мосту Метро.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.06.2009 року винним в порушенні Правил дорожнього руху, внаслідок чого сталося пошкодження автомобіля марки «Mitsubishi» д.н.з. НОМЕР_1, визнано відповідача ОСОБА_2.

17.02.2014 року ОСОБА_3 було виплачене страхове відшкодування в розмірі 15 839,57 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 13.02.2014 року №5784.

15.09.2014 року позивач Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго», посилаючись також на положення ст. 993ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», звернувся з позовом до ОСОБА_2, Комунального підприємства про ремонту і утриманню мостів та шляхопроводів м. Києва «Київавтошляхміст» про відшкодування шкоди.

Заперечуючи проти позову, сторона відповідача просила застосувати строки позовної давності.

Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, передбачено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим.

При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Страховик не має права вимагати від завдавача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику у зв'язку з порушенням умов договору страхування.

Як вбачається зі змісту позову, до правовідносин, що склалися, слід застосовувати положення ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», оскільки в даному випадку наявні правовідносини, що виникли внаслідок виконання існуючого зобов'язання третьою стороною.

Крім того, на вказані положення законодавства також посилається позивач в своїх позовних вимогах.

Таким чином, перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а саме з 03.04.2009 року.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачем ОСОБА_2 було заявлено в запереченнях про застосування строків позовної давності, оскільки строк позовної давності за вимогами позивача сплинув 03.04.2012 року.

Таким чином, судом встановлено, що ТДВ «Страхова компанія «Індіго» має право на отримання відшкодування проведеної страхової виплати, проте, враховуючи, що при звернення до суду з приводу стягнення вказаної суми позивач пропустив визначений законодавством трирічний строк, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 27 ЗУ «Про страхування», ст. 993 ЦК України. п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст.ст. 3, 10, 60, 61, 88, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» до ОСОБА_2, Комунального підприємства про ремонту і утриманню мостів та шляхопроводів м. Києва «Київавтошляхміст» про відшкодування шкоди - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а сторонами, які не були присутні при проголошенні рішення суду - протягом десяти днів з дня отримання його копії до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя: Антонова Н.В.