Номер провадження: 22-ц/785/6381/15
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н. А.
Доповідач Суворов В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2015 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області

в складі:

головуючого - Суворова В.О.

суддів -Артеменко І.А.

- Черевко П.М.

при секретарі - Фабіжевській Т.С.

з участю представника ОСОБА_3-ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Одеської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 05 грудня 2014 року по справі за поданням старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИЛА:

04 грудня 2014 року старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області Хлєбников О.В. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 до виконання зобов'язань за виконавчим документом. Обґрунтовуючи своє подання державний виконавець вказує на те, що на примусовому виконанні перебуває заведене виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №2604/17399/2012, який видав Дніпровський районний суд м. Київа 10.07. 2014 року про стягнення грошової суми з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Ерсте Банк».

На обґрунтування подання державний виконавець зазначає, що боржник вимоги виконавчих документів не виконав, виконавче провадження перебуває на стадії примусового виконання, на майно боржника накладений арешт, перевіряється майновий стан боржника, у зв'язку з чим державний виконавець просить задовольнити своє подання (т.2 а.с.76).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2014 року подання старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області - задоволено.

Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянину України ОСОБА_3 до виконання зобов'язань за рішенням суду.

Виконання ухвали покладено на Державну прикордонну службу України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться питання про скасування ухвали суду в зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права та постановлення нової ухвали про відмову в задоволенні подання.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність ухвали суду в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судовою колегією встановлено, що в провадженні старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області Хлєбникова О.В. знаходиться виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №2604/17399/2012, який видав Дніпровський районний суд м. Києва 10.07. 2014 року про стягнення грошової суми з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Ерсте Банк».

Виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого документа було відкрито Відділом 10.09.2014 р., про що винесено відповідну постанову, копію якої направлено боржнику рекомендованим листом з повідомленням.

Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення боржником -ОСОБА_3 отримано постанову про відкриття виконавчого провадження. Вказаною постановою боржнику було надано семиденний строк для самостійного виконання рішення з моменту винесення цієї постанови. Проте, до теперішнього часу боржником жодним чином не повідомлено державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення або про обставини, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, що свідчить про відсутність відповідних дій боржника, спрямованих на виконання рішення суду.

Суд першої інстанції постановляючи оскаржену ухвалу виходив з того, що за боржником є заборгованість щодо виконання судового рішення, що є підставою для задоволення подання.

Але з вказаним висновком судова колегія не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішення, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов'язань.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межи України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Пунктом 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон є дія неврегульованих зобов'язань.

На стадії виконання судового рішення обмеження права особи на виїзд за кордон здійснюється в порядку, передбаченому ст. 377-1 ЦПК України. За поданням державного виконавця, погодженим із начальником відділу державної виконавчої служби, судом вирішується питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб).

Застосування тимчасового обмеження права особи на виїзд за межі України (за кордон) слід вважати доцільним у випадках, коли особа ухиляється від виконання зобов'язання, покладеного на неї рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Подання державного виконавця повинно бути обґрунтованим, тобто містити зазначення обставин, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України.

Відкриття виконавчого провадження не може розглядатись як достатня підстава для застосування судом саме такого заходу, як обмеження права особи на виїзд за межі України.

У разі розгляду заяви про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України відповідно до ст. 377-1 ЦПК України доказуванню підлягають факти ухилення боржника від виконання рішення суду, можливість виїзду за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду, в тому числі наявність закордонного паспорта громадянина України, вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» тощо.

Відповідно до положення ч.ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Колегія суддів звертає увагу, що надані до подання письмові документи не містять взагалі інформації про стан виконання рішення боржником.

Крім того, суд першої інстанції розглянув подання державного виконавця у порушення вимог ст. 88 ЗУ «Про виконавче провадження», не витребувавши для огляду матеріали виконавчого провадження, а лише обмежився матеріалами подання, та за результатами розгляду постановив ухвалу про задоволення подання.

За змістом ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права за поданням державного виконавця за відсутності останнього не є виправданим, оскільки саме він зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, підлягає з'ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання у повному обсязі або частково.

Таким чином, сама по собі наявність невиконання зобов'язання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

На вищевказані обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції не було встановлено в чому саме полягає ухилення боржника від виконання рішення суду. Крім того, постановляючи оскаржену ухвалу суд першої інстанції в загалі не звернув увагу, що в поданні державного виконавця в загалі відсутні відомості про ухилення ОСОБА_3 від виконання рішення суду.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а ухвала скасуванню, з постановленням по справі нової ухвали про відмову у задоволенні подання протимчасове обмеження громадянину України - боржнику у праві виїзду за межі України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 05 грудня 2014 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 -відмовити.

Ухвала колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області В.О. Суворов

П.М. Черевко

І.А. Артеменко