Справа № 2-1352/11
пр.№ 2/464/123/15
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26.03.2015 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

в складі : головуючого судді Борейка С.В.

при секретарі судових засідань Калітовській А.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовною заявою Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа ЛКП «Хуторівка» про виселення з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення та зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, Львівської міської ради треті особи ЛКП «Хуторівка», Орган опіки і піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права,
встановив:
Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, відповідачі з 2001р. безпідставно проживають в квартирі АДРЕСА_1 . Позовні вимоги доводить тим, що відповідачі зареєстровані в будинку АДРЕСА_2 . Згідно довідки ЛКП «Хуторівка» від 17.03.2011р. в квартирі АДРЕСА_1 з травня 2001 року проживає сім`я ОСОБА_1 без належних документів по теперішній час. Відповідачі проти задоволення первісного позову заперечили та подали суду зустрічний позов про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю. Позов обґрунтовують тим, що ОСОБА_1 з сім`єю перебував на обліку для позачергового надання житла за місцем служби та перебуває на даний час на обліку у Львівській міській раді для першочергового надання житла як ветеран військової служби. В спірну квартиру ОСОБА_1 з сім`єю поселили у 2001-му році за клопотанням військової частини та рішенням органу місцевого самоврядування, що підтвердив допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 посадова особи Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради. Зазначає що протягом усього часу проживання укладав договори про надання житлово-комунальних послуг, ніс витрати на утримання квартири. За таких умов відповідачі вважають, що підстав для їх виселення з даної квартири відсутні, оскільки вони її не зайняли самовільно та керуючись ст. 344 ЦК України, просять визнати за ними право власності на спірну квартиру.

У судовому засіданні представник Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради первісний позов підтримав, проти задоволення зустрічного позову заперечує.

Представник Львівської міської ради вирішення позовних вимог залишив на розгляд суду. Представник органу опіки і піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради вирішення позовних вимог залишив на розгляд суду.

ЛКП «Хуторівка» участі представника в судове засідання не забезпечено, хоча підприємство було належним чином повідомлено про час та місце слухання справи.

Від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 поступили письмові пояснення, згідно яких вони заперечують щодо задоволення первісного позову та просять розгляд справи проводити у їх відсутності.

ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 надав суду пояснення та просив відмовити в задоволенні позовних вимог про виселення з квартири АДРЕСА_1 .

В подальшому інтереси ОСОБА_1 пердставляла адвокат Когут О.М., яка проти задоволення первісного позову заперечила у зв`язку з його безпідставністю та просила задоволити зустрічний позов в повному обсязі.

Додатково адвокатом Когут О.М. заявлено клопотання про застосування строків позовної давності до первісного позову.

Заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, розглянувши наявні у справі докази та заслухавши пояснення свідка, суд встановив:

Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки від 13.02.2014р. виданої ЛКП «Хуторівка» в квартирі АДРЕСА_1 з травня 2001 року проживає сім`я ОСОБА_1 без належних документів по теперішній час.

Згідно актів ЛКП «Хуторівка» від 17.03.2014р. та 05.04.2014р. квартира АДРЕСА_1 самовільно зайнята ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Згідно наказу командира військової частини від 14.10.2005р. № 167 звільненого ОСОБА_1 з військової служби в запас залишено на квартирному обліку для позачергового отримання житла.

Згідно довідок Управління житлового господарства від 14.03.2013р. та від 13.03.2015р. ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку в першочерговому переліку осіб потребуючих покращення житлових умов.

Згідно додатку № 2 до рішення виконкому Львівської міської ради від 06.08.1999р. № 400 «Перелік квартир, які передаються у відділ обліку і розподілу житла для надання черговикам міської ради до підходу черги» (а.с. 12) квартира АДРЕСА_1 включена до переліку квартир, які передаються у відділ обліку і розподілу житла для надання черговикам міської ради до підходу черги.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що у 2001р. працював в Сихівській районній адміністрації Львівської міської ради. Згідно його пояснень ОСОБА_1 , з сім`єю поселили в квартиру АДРЕСА_1 за клопотанням військової частини та вказівкою посадових осіб міської ради. Свідок пояснив що особисто поселяв гр. ОСОБА_1 в спірну квартиру, і ключі від квартири передав ОСОБА_1 .

Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки від 01.08.2014р. виданої ЛКП «Хуторівка» ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 зареєстровані в будинку АДРЕСА_2 , який розпорядженням Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 04.02.2013р. № 47 визнано таким що не відповідає санітарним і технічним вимогам.

Долученими до справи договорами доводиться укладення між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ЛКП «Хуторівка» в 2005-му, 2008-му та 2010-му роках договорів про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, наданя житлово-комунальних послуг, централізованого опалення та водопостачання квартири АДРЕСА_1 .

Згідно листа ЛКП «Хуторівка» від 13.03.2015р., наданого на адвокатський запит ОСОБА_6 з мешканцями, які самовільно, без рішення уповноваженого органу, зайняли житлове приміщення (квартиру) укладати договори про надання житлово-комунальних послуг немає підстав.

Згідно листа ЛМКП «Львіводоканал» від 12.03.2015р. та довідки вказаного підпри`ємства від 02.03.2015р. за адресою: АДРЕСА_3 зареєстрований гр. ОСОБА_1 особовий рахунок НОМЕР_1 . Заборгованості за даною адресою на 01.07.2008р. немає. З 01.07.2008р. ЛКП «Хуторівка» проводить нарахування за послуги з водопостачання та водовідведення. Долученими до справи квитанціями підтверджується нарахування відповідачам оплати за житлово-комунальні послуги та їх сплата.

Наявними у справі справи копія паспортів, свідоцтв про народження та свідоцтва про одруження підтверджуються родинні відносини між відповідачами.

З довідки Львівського державного університету внутрішніх справ від 06.11.2014р. ОСОБА_1 , викладач кафедри тактико-спеціальної підготовки факультету з підготовки фахівців для підрозділів кримінальної міліції Львівського державного університету внутрішніх справ приймав участь в підготовці працівників підрозділу патрульної служби міліції особливого призначення «Львів» до охорони громадського порядку в зоні АТО.

ОСОБА_1 16.12.2014р. нагороджений подякою Міністерства внутрішніх справ України за сумлінне ставлення до посадових обов`язків.

Оцінивши в сукупності зібрані докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для відхилення первісного позову та задоволення зустрічного позову, виходячи з наступних міркувань:

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що до юрисдикції судів віднесено всі правові відносини, що виникають у державі. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ч. 3 ст. 116 Житлового кодексу України - осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

З матеріалів справи випливає, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 самовільно в квартиру АДРЕСА_1 не поселялися, що доводиться поясненнями свідка працівника Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради. З відповідачами укладені договори про надання житлово-комунальних послуг. З вищевказаних договорів випливає, що ОСОБА_1 є наймачем вказаної квартири.

Квартира АДРЕСА_1 згідно рішення виконкому Львівської міської ради від 06.08.1999р. № 400 включена до переліку квартир, які передаються у відділ обліку і розподілу житла для надання черговикам міської ради до підходу черги.

Відповідно до п. 54 чинних Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою ради міністрів РСР і української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984р. № 470 - в окремих випадках на прохання громадян, що перебувають на квартирному обліку у порядку тимчасового поліпшення житлових умов їм може бути надане жиле приміщення, яке не відповідає вимогам, передбаченим пунктом 51 і абзацом першим пункту 52 цих Правил, або за розміром менше від рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті зі збереженням відповідно права перебування на обліку та в списках першочерговиків чи в списку позачерговиків.

Згідно ст. 9 Житловго кодексу України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Виходячи з обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідачів поселяли в зазначену квартиру до підходу черги. Суд відзначає, що недотримання з сторони органів місцевого самоврядування порядку поселення відповідачів в спірну квартиру не може створювати для них негативних наслідків. Зокрема, згідно ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Згідно з позицію Європейського суду з прав людини, яка висловлена в рішенні "Стретч проти Сполученого Королівства" від 24 червня 2003 року - майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади.

В даній справі Європейський суду з прав людини зробив висновки, згідно яких вчинення певної дії органом влади, яка створила наслідки для фізичної особи у вигляді отримання певного майна чи майнового права, не може згодом заперечуватися та бути підставою для позбавлення такої фізичної особи від наданого їй майнового права з підстав відсутності в органу влади повноважень на вчинення дії, внаслідок якої виникло певне майнове право в фізичної особи.

Втручання держави в мирне володіння майном має підтримувати «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи.

Відповідні висновки Європейський суду з прав людини висловив також в рішенні від 01.06.2006р. у справі «Федоренко проти України».
Суд приймає до уваги та вважає обґрунтованою заяву адвоката Когут О.М. про застосування строків позовної давності.

Зокрема, за твердженнями Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради відповідачі поселилися в спірну квартиру в 2001-му році. Зазначена обставина визнана сторонами та доводиться наявними у справі доказами.

Відповідно до ст. 256 ЦК України - позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

В силу ст. 257 ЦК України - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності, згідно ст. 261ЦК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Згідно п.п.1.5. підрозділу 1 розділу VІ Положення про розмежування повноважень між
виконавчими органами Львівської міської ради затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 19.10.2006р. № 219 до повноважень районних адміністрації відноситься звернення у встановленому порядку до судових органів з позовними заявами, скаргами щодо справ про виселення громадян з жилих приміщень, у яких вони незаконно проживають; визнання осіб такими, що втратили право на користування жилими приміщеннями; виселення громадян та юридичних осіб з самовільно зайнятих нежитлових приміщень, на які не були укладені договори оренди, розірвання договорів оренди; з інших справ, що виникають у процесі здійснення наданих районній адміністрації повноважень.
Згідно наявної у справі інформаційної довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців отриманої з реєстраційного порталу (http://irc.gov.ua/ru/Poshuk-v-YeDR.html) Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради створена та зареєстрована 01.01.2001р.

За таких умов, будучи створеною та маючи відповідні повноваження позивач не був позбавлений можливості дізнатися про проживання відповідачів в спірній квартирі ще у 2001-му році, відповідно, з цього часу слід рахувати строк позовної давності.

Відповідно до ст. 267 ЦК України - позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
За таких умов, підстави для задоволення первісного позову відсутні.

Згідно із ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, оспорювання. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів передбачено визнання права.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном та володіє відкрито і безперервно нерухомим майном протягом 10 років набуває право власності на це майно.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Цивільний кодекс України вступив в силу 01.01.2004р., відповідно передбачені ним положення про набувальну давність поширюються на відносини володіння майном починаючи з 01.01.2001р.

Пунктом 9 Постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014р. № 5 визначається, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.
Матеріалами справи доведено добросовісне заволодіння, відкрите та безперервне володіння відповідачами квартирою АДРЕСА_1 .

Зокрема обставини добросовісного поселення та проживання відповідачів в спірній квартирі підтверджено зібраними по справі доказами.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014р. № 5 виходячи зі змісту частини першої статті 344 Цивільного кодексу України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.
В силу ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

З наведених вище обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення зустрічного позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 158, 209, 212, 214, 215, 218, 224, 225, 226 ЦПК України, на підставі ст. ст. 41, 47, 124 Конституції України, ст.ст. 9, 116 Житлового кодексу України, ст.ст. 328, 344, п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, суд, -

вирішив:
В задоволенні первісного позову Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа ЛКП «Хуторівка» про виселення з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення відмовити.

Зустрічний позов задоволити.
Визнати за ОСОБА_1 - ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 - ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_3 - ідентифікаційний номер НОМЕР_4 та ОСОБА_4 - ідентифікаційний номер НОМЕР_5 право спільної часткової власності (по ? частці кожному) на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги або в порядку ч.1 ст.294 ЦПК України.

Головуючий Борейко С.В.