справа № 2/489/1143/15
Рішення

Іменем України

26 березня 2015 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

при секретарі Коденко К.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання тимчасового дозволу на виїзд дитини за кордон та оформлення виїзних документів без згоди батька

встановив:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, після уточнення якого просила надати тимчасовий дозвіл строком на півроку, починаючи з дати набрання судовим рішенням законної сили, на виїзд її малолітньої дочки ОСОБА_3, 2005 року народження, за кордон до Республіки Італія та дозвіл на виготовлення проїзних документів без згоди батька ОСОБА_2

У позові вказано, що сторони тривалий час проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, у них є дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає з нею.

Позивач має намір повезти дитину на відпочинок до Республіки Італія до своєї рідної сестри ОСОБА_4, але відповідач уникає вирішення питання щодо надання дозволу на виїзд дитини за кордон, що і стало причиною звернення до суду.

У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити.

Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю, у якій він одночасно вказав про визнання позову.

Суд, заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані у справі докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання мають дочку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3.

Із змісту позову видно, що сторони проживають окремо, дитина проживає разом з матір'ю, що підтверджується довідкою ЖКП ММР «Південь» від 15.01.2015 № 124, та знаходиться на її утриманні.

Позивач пояснила в Республіці Італія проживає її рідна сестра, яка запросила її до себе для відпочинку та оздоровлення, яку вона має намір відвідати разом з донькою у період літніх канікул. Однак, відповідач не надавав дозволу на виїзд дочки за кордон.

Після звернення позивача до суду, відповідач до суду надав письмову заяву в якій вказав, що не заперечує проти задоволення позову.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно вимог частини третьої статті 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

За загальними правилами, встановленими статтею 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» та пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон, а виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі, або в супроводі осіб, уповноважених ними. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, за нотаріальною згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Законодавство України передбачає також можливість судового вирішення спору щодо виїзду дітей за межі України без дозволу того з батьків, який безпідставно не надає згоду на виїзд дитини - частина друга статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» та пункт 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57.

Отже, законодавством передбачена можливість і необхідність вирішення у судовому порядку питання про надання дозволу на виїзд за кордон дитини, якій не виповнилося 16 років, із зазначенням конкретної країни, конкретної дати виїзду (разового), а не надання рішенням суду дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення держави перебування та конкретного періоду такого перебування, що у порушення статей 153, 157 СК України фактично позбавляє батька дитини можливості брати участь у вихованні та можливості особистого спілкування з нею.

Враховуючи встановлені обставини, надану згоду батька та інтереси дитини, а також інтереси обох сторін, суд вважає позов правомірним.

Між тим, суд не погоджується із позивачем в частині строку виїзду дитини за кордон та надання дозволу на оформлення проїзних документів.

Із змісту позову видно, що позивач вказала приблизний строк виїзду дитини за межі України. Водночас, законодавство вимагає зазначення конкретного строку. Крім того, виїзд за кордон не повинен перешкоджати навчальному процесу дитини.

Ув'язку із цим, у цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом надання малолітній ОСОБА_3, 2005 року народження, дозволу на тимчасовий виїзд з України до країни Італії у період літніх канікул з 01.06.2015 по 31.08.2015 без згоди батька та в супроводі матері, із покладенням на останню обов'язку повернути дитину в Україну після терміну перебування за кордоном.

Вимоги про надання дозволу на виготовлення без згоди батька проїзних документів є зайвими, а відтак задоволенню не підлягають. Крім того законодавство України не передбачає обмежень на виготовлення таких документів за наявності рішення суду про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон.

Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 212-214 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд з України до країни Італії з метою відпочинку у період літніх канікул з 01 червня 2015 року по 31 серпня 2015 року малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_3, видане Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції 24 листопада 2005 року), без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 (реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1), зобов'язавши її повернути дитину в Україну після терміну перебування за кордоном, зазначеного в судовому рішенні.

Стягнути з ОСОБА_2 (іден.номер НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243,60 грн. (двісті сорок три гривні 60 коп.).

У іншій частині вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя І.В.Коваленко

Повний текст рішення

підписано 27.03.2015.