Справа № 523/2829/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2015 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Пепеляшкова О.С.

при секретарі Лапчинській О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 18 у місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи Одеська міська рада, Департамент комунальної власності Одеської міської ради, про виділ частки домоволодіння в натурі, припинення права спільної часткової власності, визначення порядку користування земельною ділянкою, зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 й ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи Одеська міська рада, Департамент комунальної власності Одеської міської ради про виділ частки з майна, що є у спільній частковій власності, визнання права власності, визначення порядку користування земельною ділянкою та припинення спільної часткової власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виділ частки домоволодіння в натурі, припинення права спільної часткової власності, визначення порядку користування земельною ділянкою. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторонам по справі належить по 1/3 частки житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1. Позивачка бажає виділити в натурі 1/3 частку житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1, оскільки між співвласниками неможливо домовитись про порядок користування будинком, а також земельною ділянкою.

До суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 звернулись ОСОБА_3 й ОСОБА_2, які також просили виділити їм частини домоволодіння, що належать їм на праві власності, а саме:

· ОСОБА_3 виділити частину житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 відповідно 1/3 частці у праві спільної часткової власності, яка складається з приміщень у житловому будинку літ. «А» - житлової кімнати № «1-5», площею 10,5 кв.м., житлову кімнату № «1-6» площею 7,9 кв.м., всього загальною площею 18, 4 кв.м.;

· ОСОБА_2 виділити частину житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 відповідно 1/3 частці у праві спільної часткової власності, яка складається з приміщень у житловому будинку літ. «А» - житлової кімнати № «1-3» площею 20,5 кв.м., всього загальною площею 20, 5 кв.м.;

· припинити спільну часткову власність між ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1;

· стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у рівних частках грошу компенсацію за частку у спільній частковій власності у розмірі 13 653, грн., тобто 6 826 грн. з кожного;

· визначити порядок користування земельною ділянкою, площею 500 кв.м. по АДРЕСА_1, між ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1, згідно якого ОСОБА_3 виділити у користування земельну ділянку площею 138 кв.м., яка розташована з приляганням до заднього та лівого кордону, яка включає в т.ч. площу заняту частиною житлового будинку літ. «А», ОСОБА_2 виділити у користування земельну ділянку площею 138 кв.м., яка складається з 2-х частин - ділянки 1 площею 81 кв.м., яка розташована з приляганням до фасадного та лівого бокового кордону, яка включає в т.ч. площу заняту частиною житлового будинку літ. «А», та ділянки 2 площею 57 кв.м., яка розташована з приляганням до фасадного та правого бокового кордону;

· визначити межі, між земельними ділянками, які надаються у користування ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідно до висновку № 3320/24 судової будівельно-технічної експертизи від 16.10.2014р.

В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги, а також обставини позову й просила його задовольнити таким саме чином, як і раніше судом першої інстанції (судове рішення в подальшому було скасовано судом касаційної інстанції з направленням справи на новий розгляд); ОСОБА_1 категорично заперечувала проти задоволення зустрічної позовної заяви, пояснюючи, що у такому випадку на її частку припаде нежитлове приміщення веранди, яку вона змушена буде за власний кошт переобладнувати та змінювати статус на жиле приміщення, що потребує додаткових зусиль та грошей.

Відповідачі позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали, просили задовольнити зустрічну позовну заяву, посилаючись на те, що такий поділ буде найбільш відповідати їх правам.

Представник департаменту комунальної власності ОМР вважав спір сімейним та висловив нерозуміння мотивів звернення сторін до суду.

Представник Одеської міської Ради в судове засідання не з'явився, про розгляд справи третя особа була повідомлена належним чином та своєчасно.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та вислухавши думку експерта, суд встановив наступне.

ОСОБА_1, ОСОБА_2 й ОСОБА_3 належить на праві спільної часткової власності житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1, що знаходиться на земельній ділянці площею 500 кв.м. - по 1/3 частині кожному (т.1 а.с. 5, 9-11).

Суд касаційної інстанції, ухвалою від 29.01.2014р., скасовуючи рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 12.07.2013р й ухвалу апеляційного суду Одеської області від 20.09.2013р. по цій справі, зазначав, що вважаючи необґрунтованим та несправедливим висновок судової будівельно-технічної експертизи від 29.02.2013р., який покладено в основу оскаржуваних судових рішень, відповідачі в суді першої та апеляційної інстанцій заявляли клопотання про призначення повторної експертизи, в межах якої пропонували визначити: дійсну вартість спірного житлового будинку, можливі варіанти поділу домоволодіння, розмір компенсації співвласникові, частка якого після поділу буде меншою за його ідеальну частку, розмір ідеальних часток співвласників в сумісній власності в разі перерозподілу, можливі варіанти порядку користування земельною ділянкою відповідно до ідеальних часток кожного із співвласників домоволодіння, якою користується позивач та на якій побудовано спірний будинок, проте суд на зазначене уваги не звернув, не врахував розмір ідеальних часток сторін у спільній частковій власності, які належать кожному із співвласників майна, належним чином не мотивував розмір грошової компенсації за частку у спільній частковій власності та не взяв до уваги те, що виділена позивачеві частка у домоволодінні значно перевищує розмір його ідеальної частки, а компенсація за цю частку визначена не по ринковій, а по інвентарній вартості домоволодіння та є явно заниженою; крім того, суд не роз'яснив сторонам необхідність отримання від компетентних органів відповідних дозволів на переобладнання будинку в разі його поділу та не вирішив питання про призначення у справі додаткової чи повторної експертизи із метою правильного вирішення спору.

Ухвалою суду від 27.03.2014р. з метою правильного вирішення спору було призначено проведення відповідної судової будівельно-технічної експертизи, на вирішення якої були поставлені питання про дійсну вартість спірного житлового будинку, можливі варіанти поділу домоволодіння, розмір компенсації співвласникові, частка якого після поділу буде меншою за його ідеальну частку, розмір ідеальних часток співвласників в сумісній власності в разі перерозподілу, можливі варіанти порядку користування земельною ділянкою відповідно до ідеальних часток кожного із співвласників домоволодіння, якою користується позивач та на якій побудовано спірний будинок.

Як вбачається з висновку експертизи № 3320/24 від 16.10.2014р., досліджуваний житловий будинок є неподільним (т.2 а.с. 11-23).

Статтею 364 ЦК України встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У відповідності до ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 355 ЦК України, ч. 1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю - ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України.

За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. п. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності.

Виходячи з положень ст. ст. 183, 367 ЦК України, виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Так як житловий будинок є неподільним, позовні вимоги сторін про його поділ в натурі (так і похідні вимоги про визначення порядку користування земельною ділянкою в разі виділу частини домоволодіння в натурі) задоволені бути не можуть.

Суд відповідно до положень ч.1 ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як роз'яснює в своїй постанові Пленум Верховного Суду України від 18.12.2009р. за N 14 „Про судове рішення у цивільній справі" в п. 3 вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

Оскільки позовних вимог встановити порядок користування відособленими приміщеннями спірного будинку (як зазначено вище у п.6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок») сторони не заявляли (зокрема, з порядком користування домоволодінням з відступленням від ідеальних часток жодна із сторін не згодна, розмір грошової компенсації за користування часткою у спільній частковій власності кожна із сторін вважає економічно не обґрунтованою, позивач не бажає брати на себе обов'язок отримання від компетентних органів відповідних дозволів на переобладнання будинку в разі його поділу), законом права суду в цьому випадку вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено - не передбачено, вийти за межі заявлених позовних вимог та розв'язати спір шляхом визначення порядку користування спірним майном суд не має процесуальних підстав.

Керуючись статтями 1, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214-215, 218, 294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи Одеська міська рада, Департамент комунальної власності Одеської міської ради, про виділ частки домоволодіння в натурі, припинення права спільної часткової власності, визначення порядку користування земельною ділянкою - залишити без задоволення в повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_3 й ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи Одеська міська рада, Департамент комунальної власності Одеської міської ради про виділ частки з майна, що є у спільній частковій власності, визнання права власності, визначення порядку користування земельною ділянкою та припинення спільної часткової власності - залишити без задоволення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м.Одеси. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя