Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/6208/14-ц Головуючий у 1-й інст. Щербак Д. С.
Категорія 5 Доповідач Косигіна Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Талько О.Б., Григорусь Н.Й.

при секретарі Церпіцькій Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила усунути перешкоди в користуванні майном, шляхом виселення відповідачів з квартири АДРЕСА_1. Зазначила, що є власником вищевказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 18.01.2010 року. У січні 2011 року вона дозволила своєму брату - ОСОБА_4 зареєструватися в даній квартирі та проживати разом із сім'єю, відповідачами по справі. У 2014 році брат розлучився, відповідачка вигнала його з квартири і нікого не допускає до житла. Оскільки добровільно виселитися відповідачі не бажають, кошти за проживання сплачують частково, просила позов задовольнити на підставі ст.ст. 16, 319, 321, 386, 391 ЦК України.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 лютого 2015 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять рішення скасувати, ухвалити нове про відмову у позові. Зазначили, що судом порушено вимоги ст.ст. 9, 116, 156, 157 ЖК України, оскільки факт припинення сімейних відносин із власником квартири не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користуватися займаним приміщенням, та не є підставою для їх виселення.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 18.01.2010 року. Позивачка зареєстрована та проживає у АДРЕСА_4.

ОСОБА_4 з дозволу власника житла з 2011 року проживав разом із сім'єю - дружиною ОСОБА_2 та сином ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1, та був зареєстрований у вказаному житлі. Відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно довідки міського КВЖРЕП № 7 від 05.11.2014 року в спірній квартирі був зареєстрований тільки ОСОБА_4

З довідок ВАТ «Житомиргаз», МКП «Бердичівводоканал» вбачається, що існує заборгованість за надані послуги вказаними установами АДРЕСА_1.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 04.06.2014 року розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 З даного рішення вбачається, що сторони тривалий час разом не проживають.

Під час розгляду справи судом першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_4 (брат позивачки) та ОСОБА_6, які підтвердили, що ОСОБА_4 тимчасово разом із сім'єю проживав у спірному помешканні з дозволу позивачки. Після розлучення відповідачі відмовилися виселитися з квартири, не допускають власника до житла.

Оскільки відповідачі в добровільному порядку не бажали виселитися зі спірного житла та створювали власнику перешкоди в користуванні квартирою, ОСОБА_1 двічі зверталася до правоохоронних органів із відповідними заявами про прийняття мір реагування.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення прав ОСОБА_1 щодо вільного користування і розпорядження власністю, та правильно задовольнив позов про виселення відповідачів із займаного житла.

Є безпідставними доводи апелянтів про порушення судом вимог ст.ст. 9, 116, 156, 157 ЖК України, так як ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ніколи не були членами сім'ї власника житла - ОСОБА_1, оскільки не проживали разом з нею, не були пов'язані спільним побутом тощо. Крім того, під час апеляційного розгляду позивачка повідомила, що після ухвалення рішення відповідачі виселилися з квартири та забрали всі свої речі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування рішення немає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити, а рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Судді