Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів: Коротуна В.М., Парінової І.К.,Мазур Л.М., Писаної Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення і зняття з реєстрації, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», яке діє через представника Шуліку Аліну Володимирівну, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 15 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_6 було укладено договір про видачу траншу, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 100 тис. грн зі сплатою 24 % річних за користування кредитом з терміном повернення 16 вересня 2011 року. Цього ж дня сторонами був укладений іпотечний договір, згідно з яким ОСОБА_6 передав в іпотеку будинок АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську, розташований на земельній ділянці площею 330 кв. м.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, в останнього станом на 26 вересня 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 254 201,07 грн, в рахунок погашення якої позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити ОСОБА_6, ОСОБА_7 та їх неповнолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, з будинку та зняти їх з реєстрації.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про виселення скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог. Крім того, змінено суму заборгованості за кредитним договором від 15 вересня 2008 року № 2008-005-МК, а саме вказано суму заборгованості за процентами за користування кредитом - 45 931,75 грн, замість - 120 001,79 грн, вказано пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором - 35 491,05 грн, замість - 62 229,07 грн, вказано загальну суму заборгованості - 152 853,01 грн, замість - 254 201,07 грн. У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить вказане рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» містить лише доводи щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваного рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про виселення, а тому відповідно до ст. 335 ЦПК України у решті це рішення не переглядається.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 15 вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитну угоду № 2008-005-МК та договір про видачу траншу, відповідно до якого ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі 100 тис. грн зі сплатою 24 % річних за користування кредитом з терміном повернення 16 вересня 2011 року.

Цього ж дня між сторонами був укладений іпотечний договір, згідно з яким ОСОБА_6 передав в іпотеку будинок АДРЕСА_1 у м. Дніпропетровську, розташований на земельній ділянці площею 330 кв. м.

23 квітня 2013 року позивачем було направлено на ім'я ОСОБА_6 вимогу про погашення наявної заборгованості у повному обсязі, а у разі невиконання порушених зобов'язань потягом тридцяти днів та непогодження вартості предмета іпотеки - звільнити добровільно житлове приміщення.

Із матеріалів справи вбачається, що надане позичальником у забезпечення кредитної угоди від 15 вересня 2008 року відповідно до договору іпотеки від 15 вересня 2008 року майно (домоволодіння) було придбане іпотекодавцем 25 грудня 2006 року на підставі договору купівлі-продажу.

За змістом статей 39 <nau://ukr/898-15|st39>, 40 Закону України «Про іпотеку» <nau://ukr/898-15|st40> та ст. 109 ЖК <nau://ukr/5464-10|st109> Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (ч. 2 ст. 109 ЖК <nau://ukr/5464-10|st109> Української РСР).

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 березня 2015 року (справа № 6-39цс15).

У ч. 2 ст. 337 ЦПК України визначено, що не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Отже, вирішуючи спір, апеляційний суд дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність законних підстав для виселення відповідачів і зайве посилання суду на порушення порядку виселення не впливає і не може бути підставою для скасування правильного рішення суду, а тому підстав для його скасування немає.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337, 345 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2011_03_09/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: В.М. Коротун
Л.М. Мазур
І.К. Парінова
Т.О. Писана