Номер провадження: 22-ц/785/2752/15
Головуючий у першій інстанції Семенюк Л.А.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.

суддів: Панасенкова В.О.,

Парапана В.Ф.,

при секретарі: Добряк Н.І.,

за участю: представника позивача ПАТ "Державний ощадний банк України" - Шидерової Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 01 грудня 2014 року за позовом публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А:

22 вересня 2014 року ПАТ "Державний ощадний банк України" звернулось до суду із позовом до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 27.06.2008 року між позивачем та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір №544, відповідно до якого банк надав йому кредит у розмірі 120 000 гривень зі сплатою 20% річних в строк до 27 червня 2018 року.

Того ж дня, у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, позивачем було укладено іпотечний договір з ОСОБА_4, на підставі якого банком прийнято в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 75,1 кв. м., житловою площею 68,5 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 в с.Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області.

Оскільки позичальник ОСОБА_5 свої обов'язки за укладеним кредитним договором належним чином не виконав, утворилася заборгованість по поверненню кредитних коштів, по сплаті відсотків за користування кредитом та пені, яка станом на 31.03.2014 року складає 302 182, гривень.

До теперішнього часу відповідачкою ОСОБА_4 не вирішено питання щодо погашення заборгованості по кредиту позичальником, тому позивач вимушений звернутись до суду з вказаним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження в порядку ст.41 Закону України "Про іпотеку". Також просить передати позивачу в управління предмет іпотеки на період його реалізації та визнати вищий приорітет позивача як єдиного іпотекодержателя на вказаний житловий будинок. В уточнених позовних вимогах також просив виселити відповідачку з іпотечного будинку та стягнути з неї сплачений судовий збір в розмірі 3021 грн. 82 коп.

В судове засідання відповідачка ОСОБА_4 не з'явилась, надала до суду письмові заперечення в яких зазначила, що претензійного листа №28/01-19/14589 від 16 липня 2014 року з вимогою щодо виселення з іпотечного будинку не отримувала і з цього приводу позивач не надав суду підтверджуючих документів, а тому просила в задоволенні позову відмовити повністю.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 01 грудня 2014 року позов задоволено частково, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 27 червня 2008 року, а саме - житловий будинок, загальною площею 75,1 кв. м, житловою площею 68,5 кв.м., розташований по АДРЕСА_1 в с.Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області, який належить на праві приватної власності ОСОБА_4 шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, яка буде вставлена на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, в рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № 544 від 27.06.2008 року, розмір якої становить - 302 182 грн. 76 коп. На період реалізації вказаного житлового будинку, передано його в управління ПАТ "Державний ощадний банк України". Визнано вищий пріоритет ПАТ "Державний ощадний банк України" на предмет іпотеки за іпотечним договором від 27.06.2008 року, як єдиного іпотекодержателя, на спірний житловий будинок. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ "Державний ощадний банк України" судовий збір в розмірі - 3021 грн. 82 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції відповідачка ОСОБА_4 не з'явилась, але про розгляд справи вона сповіщалась належним чином, документи підтверджуючі поважність причини неявки до суду нею надано не було. Тому у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України її неявка в апеляційний суд не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до змісту ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п.п.1 та 3 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, а відповідно до ч.2 цієї статті поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно до ст.33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У судовому засіданні встановлено, що 27 червня 2008 року між ВАТ "Державний ощадний банк України" та третьою особою ОСОБА_5 був укладений кредитний договір №544 згідно якого банк зобов'язався надати, а позичальник - прийняти, належним чином використати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 20% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором.

27 червня 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір, посвідчений Татарбунарською державною нотаріальною конторою за реєстровим №3364. Предметом договору є нерухоме майно, а саме: житловий будинок, розташований за адремою: АДРЕСА_1, загальною площею 75,1 кв.м, житловою площею 68,5 кв.м, який забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з вищезазначеного кредитного договору №544.

Відповідно до розрахунку станом на 31.03.2014 року у боржника виникла заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті відсотків за користування кредитом та пені в розмірі 302 182,76 гривень, з яких: прострочений основний борг по кредиту - 119 333 гривень.; прострочені проценти за користування кредитом - 104 871,51 гривень; пеня за прострочені проценти за користування кредитом - 46 780,84 гривень; пеня за прострочений основний борг по кредиту - 31 197, 41 гривень.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч.3 ст.36 Закону України "Про іпотеку").

В силу п.4.2.2. кредитного договору банк має право при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами, а також: в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до частини 3 статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Частиною 1 статті 37 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Виходячи з положень ч.2 ст. 16 ЦК України, ч.3 ст. 33, ст. 36, ч.1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилається на ст.ст. 33, 35 Закону України "Про іпотеку" та зазначає, що позивачем не було направлено на її адресу письмову вимогу про усунення порушення, у якій повинно бути зазначено попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. Проте представником ПАТ "Державний ощадний банк України" були надані копії вимоги про звільнення житлового приміщення, що були направлені відповідачці та третій особі, а також поштові повідомлення, з яких вбачається, що відповідачка ОСОБА_4 отримала вимогу 30 липня 2014 року. На підставі наведеного, позивачем відповідно до вимог статті 60 ЦПК України було доведено дотримання вимог законодавства у досудовому урегулюванні спору, що виник.

Таким чином, на думку колегії суддів доводи апеляційної скарги не є спроможними спростувати висновки суду першої інстанції.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За таких обставин, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам та постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права задовольнивши позовні вимоги частково.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 303,307 ч.1 п.1, 308,313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 01 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак вона може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня її проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан