АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/4986/13-ц Головуючий в 1 -й інстанції
Провадження № 22-ц/774/628/К/15 суддя Ткаченко С.В.
Категорія - 39 (І) Доповідач - Михайлів Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.

суддів: Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

при секретарі: Булах К.А.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1- ОСОБА_2,

відповідача- ОСОБА_6 його представника - ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, його представника ОСОБА_5 та ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_6 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 28 січня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, Шостої криворізької державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права на спадкування, визнання незаконними дії нотаріуса та зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування частки майна та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа Шоста Криворізька державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування, який не одноразово уточнював та доповнював.

В останній редакції позову, від 13.11.2014 року просив суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_7, посвідченого 24.06.2008р. приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рестєгаєвим В.М., зареєстрований в реєстрі за № 2744; встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті матері - ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.; визнати незаконними дії нотаріуса Шостої Криворізької державної нотаріальної контори у частині відсторонення ОСОБА_1 від спадкування; визнати за ОСОБА_1 право спадкування після смерті батьків: матері - ОСОБА_9 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. та батька - ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідач по справі ОСОБА_6 є братом позивача та спадкоємцем майна їх померлих батьків: мати - ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та батька - ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, після смерті яких залишилось спадкове майно, а саме два домоволодіння, що розташовані за адресами: АДРЕСА_1.

За своє життя батьки були зареєстровані та проживали у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1, разом із сином позивача ОСОБА_1- ОСОБА_10. Після смерті матері вони з батьком переїхали жити до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2, яке також було оформлено на батьків.

У останній рік життя батька між братами стався конфлікт, після чого з батьком почав проживати відповідач ОСОБА_6, який чинив перешкоди для зустрічі та спілкування батька з позивачем, пізніше останньому стало відомо що батько оформив заповіт, за яким все майно заповідав лише відповідачу ОСОБА_6 При ознайомленні з яким ОСОБА_1 виявив, що підпис батька на тексті заповіту суттєво відрізняється від його справжнього підпису, який міститься, у інших документах.

Листом від 01.07.2013 р. нотаріус визнала його право на спадщину, однак лише у вигляді обов'язкової частки на спадщину після смерті батька, а той факт, що на момент смерті матері він також є спадкоємцем після її смерті, так як мешкав разом з нею та батьком на момент її смерті нотаріусом до уваги прийнято не було.

Зважаючи на викладене він разом із батьком є спадкоємцями майна після смерті матері- ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1., а отже йому має бути виділена 1/2 частка майна, що за життя належала матері, тобто загалом 1/4 частка від двох зазначених домоволодінь у порядку спадкування після смерті матері.

Після смерті батька у порядку ст. 1241 ЦК України за ним має бути визнано право на спадщину у розмірі 1/2 частки спадщини яка б належала йому у разі спадкування за законом. Це складає 1/2 частка від 1/2 частини спадкового майна, що залишилась після смерті батька. Загалом це складає 1/8 частку від двох домоволодінь у порядку спадкування після смерті батька.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_1 вважає, що після смерті батьків має право на 3/8 частини від двох домоволодінь.

Дії нотаріуса Шостої криворізької нотаріальної контори м. Кривого Рогу Донченко В. Л. вважає незаконними оскільки з початку 23 квітня 2013 року ним оголошено позивачу, що останній не має права згідно законів України на спадщину після смерті батька ОСОБА_7, ні за законом, ні за заповітом, так само як і не має права на обов'язкову частку відповідно до ст. 1241 ЦК України, а потім поставив позивачу умову, що "за умови встановлення нотаріусом дійсності вищезазначеного заповіту, він має право на спадкування обов 'язкової частки у спадщині на підставі ст. 1241 ЦК України".

Інші порушення з боку нотаріуса Шостої криворізької нотаріальної контори м. Кривого Рогу, заклечались в тому, що спадкова справа нотаріусом була відкрита без оригіналу або дублікату заповіту ОСОБА_7, заповіт якого через 6 місяців після дати смерті не був оприлюднений, а отже нотаріальна дія виконана не була. Спадкоємцям свідоцтво про вступ у спадщину по заповіту не видавалося, копії заповіту завірені нотаріусом, теж не видавалося, протоколи оприлюднення заповіту не заповнювалися, в державні реєстри дані оприлюднення заповіту не заносилися.

Крім того, нотаріус не беручи до уваги, той факт, що ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті матері у вигляді 1/4 частки майна, відсторонила його від права на спадкування після смерті матері, передавши все майно що належало батькам порівну батькові та після його смерті мала намір оформити спадщину тільки на користь відповідача ОСОБА_6

У грудні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування частки майна та визнання за собою права власності в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько - ОСОБА_7, який за життя мешкав за адресою: АДРЕСА_1

24 червня 2008 року батько, за своє життя склав заповіт, належним чином посвідчений, відповідно до якого на випадок його смерті усе належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого не складалося б, а також усі майнові та немайнові права та обов'язки, які належали йому на день смерті, заповів ОСОБА_6 На час складення заповіту батькові було відомо, що, окрім ОСОБА_6, є також інший його син - ОСОБА_1. Але, в зв'язку з поведінкою останнього та неприязними стосунками які склались між ними, ще задовго до складення заповіту, спадкодавець за власною волею вважав за необхідне усунути ОСОБА_1 від спадкування.

24 жовтня 2012 року, після смерті батька, ОСОБА_6 звернувся до шостої Криворізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадкового майна за заповітом, яке залишилося після смерті батька. Однак, свідоцтва про право власності на спадкове майно він не отримав, оскільки до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом також звернувся відповідач по справі ОСОБА_1

Вважає, що після смерті матері - ОСОБА_9 єдиним власником усього майна, яке подружжя придбало за час шлюбу, став батько ОСОБА_7 за набувальною давністю, так як добросовісно володів усім майном та продовжував відкрито, безперервно ним володіти, ОСОБА_1 в свою чергу було відомо, що матір ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, однак в установлений законом строк він не звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після померлої. Строк позовної давності про право на спадкування та встановлення факту прийняття спадщини сплив ІНФОРМАЦІЯ_3

Після уточнення позовних вимог, у грудні 2014 року просив суд, усунути ОСОБА_1 від права на спадкування частки майна, яка залишилася після смерті ОСОБА_7 Визнати за ОСОБА_6 право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарчими спорудами який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та на житловий будинок з господарчими спорудами який розташований за адресою АДРЕСА_2 а також просить стягнути на свою користь судові витрати по справі.

Ухвалою Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 02 грудня 2013 року, вказані позови об'єднано в одне провадження.

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 28 січня 2015 року у задоволені первісного позову ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права на спадкування, визнання незаконними дії нотаріуса та зустрічного позову ОСОБА_6 про усунення від права на спадкування частки майна та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 ставлять питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні первісного позову та ухвалення нового рішення про задоволення заявленого позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Зокрема судом не враховано що матеріали справи містять всі необхідні докази того, що ОСОБА_7 за своє життя проживав разом із ОСОБА_1, який виконував роботи по управлінню та збереженню майна, а саме домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2, і цей факт не потребує додаткового доведення.

Судом не з'ясовано у повній мірі, обставини, які стались між братами починаючи з 26.05.2008 року, а саме того, що ОСОБА_6, силоміць забрав у їх батька ОСОБА_7, всі документи на домоволодіння, з метою недопущення подальшої реєстрації в ньому онука ОСОБА_7 - ОСОБА_10 Шляхом своїх хитрих дій та міркувань на протязі шести років накаляв відносини між батьком та сином ОСОБА_1

Судом не прийнято до уваги чисельні порушення з боку нотаріуса Шостої Криворізької нотаріальної контори, які заключались в певних махінаціях з приводу чи то наявності чи відсутності на момент, звернення позивача до нотконтори оригіналу заповіту ОСОБА_7, у невмотивованій відмові про оформлення спадщини чи навпаки тощо.

Крім того, суд першої інстанції, не виявив бажання провести дослідження спадкової справи №604/2012 і документів, наявних у ній, з метою встановленні істини по справі.

Більше того, позивач не однократно вказував на те, що заповіт №2744 від 24.06.2008 року має 5 візуально видимих похибок, які можливо установити шляхом призначення комісійної експертизи по справі, однак такої експертизи у суді першої інстанції проведено не було, а отже ОСОБА_1 був позбавлений можливості довести що вищевказаний заповіт є фальшивим та підробленим на ім'я ОСОБА_7

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_6 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та ухвалення нового рішення про задоволення заявленого позову в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

В частині відмови у задоволені первісного позову просить рішення суду залишити без змін.

Так суд першої інстанції, вірно визначившись з нормою матеріального права, яка регулює спірні правовідносини, а саме ч.5 ст. 1225 ЦК України проте невірної її застосував, оскільки вказав на те, що ОСОБА_6 не надано доказів, необхідних суду для прийняття рішення про усунення ОСОБА_1 від права на спадкування, на підтвердження того, що спадкодавець перебував у безпорадному стані, потребував допомоги, а ОСОБА_1 мав можливість надавати таку допомогу але відмовився від її надання, не прийнявши при цьому до уваги, що ОСОБА_7 був особою похилого віку та помер у віці 87 років, а отже в наслідок свого доволі похилого віку вже не міг самостійно та в повному обсязі забезпечувати свої життєві потреби. Цей факт також було з'ясовано та підтверджено в суді першої інстанції на підставі пояснень сторін та допитаних у справі світків та пояснень про стан ОСОБА_7, самого ОСОБА_1 та його представника.

Зокрема, суд першої інстанції прийняв до уваги тільки епікриз за 2000 рік про перебування ОСОБА_7 на стаціонарному лікуванні, який є недостатнім для доведення того що спадкодавець перебував у безпорадному стані, при цьому не звернувши уваги на встановлений йому діагноз, відповідно до виписного епікризу КЗ "Міська клінічна лікарня №8".

Крім того, суд першої інстанції не вірно застосував норми матеріального права при вирішенні питання про відмову ОСОБА_6 в задоволені позову в частині про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, оскільки помилково дійшов висновку проте, що звернення ОСОБА_6 до суду з зазначеними позовними вимогами, є передчасним, за умові відсутності письмової відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Оскільки наявність чи відсутність такої відмови нотаріуса не є перешкодою для звернення особи за захистом своїх прав до суду, яке в даному конкретному випадку судом не вирішено.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1, його представника ОСОБА_5 та ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_6 підлягають відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вищезазначеним вимогам.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є братами.

Їх спільними батьками, є мати - ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та батько - ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2

Після смерті обох батьків відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме два домоволодіння, що розташовані за адресами: АДРЕСА_1. власником яких був ОСОБА_7

ОСОБА_12 з 11. 11. 1969 року був зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 ( а.с. 8-9 - копія паспорту ).

ОСОБА_1 зареєстрований з 22.10.2010 року в АДРЕСА_3 ( а.с. 10 -11 - копія паспорту ).

Відповідно до довідки ( а..с. 18 ) ОСОБА_13 мешкав по АДРЕСА_2 з 20. 08. 2002 року по 07. 08. 2010 року разом з батьком ОСОБА_7, проте не був зареєстрованим у встановленому законом порядку ні за адресою: АДРЕСА_2, ні за адресою: АДРЕСА_1.

24 червня 2008 року, за своє життя ОСОБА_7 склав заповіт, за яким на випадок своєї смерті усе належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого не складалося б, а також усі майнові та немайнові права та обов'язки, які належали йому на день смерті, заповідав ОСОБА_6

Заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Растєгаєвим В.М. та зареєстрований в Спадковому реєстрі за номером 2744.

24. 10. 2012 року ОСОБА_6 звернувся до Шостої Криворізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, з заявою про прийняття спадщини за законом 05.12.2012 року звернувся до нотаріальної контори ОСОБА_1

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для визнання заповіту недійсними, визначені у ст.1257 ЦК України відсутні.

Колегія суддів визнає, такий висновок суду правильним, та таким, що відповідає обставинам справи і ґрунтується на вимогах закону.

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ч.-ч. 1,3-4 ст.203- ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

З положень ч.ч.1,2,3 ст.1247 ЦК України встановлено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу.

Статтею 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Судом першої інстанції встановлено, що форма оскаржуваного заповіту відповідає вимогам ст.1247 ЦК України, а його посвідчення Закону України "Про нотаріат", Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012р.

Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 58, ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

ОСОБА_1 та його представником, в супереч зазначеного не доведено, що при складанні оспорюваного заповіту були порушені вищевказані вимоги закону. Посилання позивача за первісним позовом та його представника, в поданій ними апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_7 власноруч не підписував спірний заповіт від 24.06.2008 року, не знайшли свого підтвердження і в суді апеляційної інстанції.

Так, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1, в суді першої інстанції заявлялось клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, з метою встановлення, чи саме ОСОБА_7 було підписано спірний заповіт від 24.06.2008 року, проте пізніше, відповідно до журналу судового засідання від 25.12.2014 року, від зазначеного клопотання відмовився.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5, знов, вже суд апеляційної інстанції, просили призначити у справі комплексну експертизу заповіту. В свою чергу суд апеляційної інстанції надав час для підготовки питань, які будуть поставлені експертній установі та час для з'ясування наявності вільних зразків підпису ОСОБА_7, встановлення кола місць де їх можна витребувати, для проведення заявленої експертизи.

Під час судового засідання суду апеляційної інстанції від 01.04.2015 року, представник ОСОБА_1- ОСОБА_2 відмовилась від заявленого раніше клопотання.

У зв'язку з чим колегія суддів приходить до висновку про відсутність доказів, які б свідчили, що спірний заповіт № 277 від 24.06.2008 року ОСОБА_7 не підписував, оскільки жодним належним та допустимим доказом зазначена обставина позивачем, за первісним позовом та його представником не доведена, у зв'язку з чим колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

Колегія суддів погоджується і з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні первісного позову в частині встановлення факту прийняття ОСОБА_1 спадщини та визнання за ним права на спадкування після смерті матері, з підстав недоведеності заявлених позовних вимог, проте зазначає наступне.

Так, відповідно до ст.. 549 ЦК України (в редакції 1961 року) визнається, що спадкоємець, прийняв спадок, у разі: - якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном; - якщо він подав до державної нотаріальної контори, по місцю відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в вказаній статті дії повинні бути виконані у шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини.

Враховуючи зазначену норму права, яка була чинна на час відкриття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9. спадкоємець вважається, таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він вступив в управління чи володіння спадковим майном. Доказом зазначеного може бути, як наявність у спадкоємця будь-яких документів, виданих на ім'ї померлого на майно, користування, управління та розпорядження яким, можливо лише після оформлення прав на нього. Крім того доказом факту прийняття спадщини, є також спільне проживання спадкоємця із спадкодавцем перед його смертю, що встановлюється по паспортним даним спадкоємця, тобто реєстрація з померлим спадкодавцем в одній квартирі чи о одному домі.

Як встановлено в суді першої та не спростовано в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1, на день смерті матері ( 12 01 2002 року ) не був зареєстрований за адресою її проживання, а саме : АДРЕСА_1 з заявою про прийняття спадщини після смерті матері не звертався. Крім того, ним не доведено в установленому законом порядку, що після смерті матері, він фактично вступив в управління чи користування спадковим майном,.

Доводи апеляційної скарги, встановлених обставин справи не спростовують, а зводяться лише, до фактичної незгоди з рішенням суду першої інстанції, у зв'язку із чим колегією суддів відхиляються.

Помилкове посилання суду першої інстанції на норми цивільного законодавства, в редакції 2003 року, не призвело до неправильного вирішення спору та не є підставою для скасування, з цих підстав правильного рішення суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відносно визнання дій нотаріуса незаконними, суд першої інстанції виходив із того, що у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі, а їх дії можуть бути оскаржені в рамках окремого провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги в цій частині.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано послався на п. 18 Постанову Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. за №7 "Про судову практику у справах про спадкування", відповідно до змісту якого у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі.

Дії нотаріуса можуть бути оскаржені в рамках окремого позову.

Отже висновок суду ґрунтується на вимогах закону та не спростований доводами апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 про усунення від права на спадкування частки майна та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, суд першої інстанції, виходив з не доведеності ОСОБА_6 факту що спадкодавець перебував у безпорадному стані, що в свою чергу необхідно для прийняття судом рішення про усунення ОСОБА_1 від спадкування, та передчасно заявленого позову, щодо визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком з огляду на наступне.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог ОСОБА_6, суд першої інстанції враховуючи встановлені обставини справи дійшов правильного висновку про відсутність підстав, які передбачені ст.. 1224 ЦК України, для усунення ОСОБА_1 від права на спадкування частки майна.

Згідно ч. 5 ст.1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунута від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" поняття "безпорадний стан" тлумачиться як стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування (п. 6 постанови).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів, посилався на те, що ОСОБА_6 не було надано відповідних доказів на підтвердження безпорадного стану спадкодавця, факту звернення спадкодавця до ОСОБА_1 за допомогою та ухилення останнього від надання такої допомоги спадкодавцю.

Так, в матеріалах справи містяться лише документи, що підтверджують факт хвороби спадкодавця ОСОБА_7 та перебування його на лікуванні у КЗ "Міська клінічна лікарня №8", проте з наданих документів суд не може встановити, чи перебував хворий у безпорадному стані, а саме: чи міг він самостійно забезпечити умови свого життя, чи потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. Інших доказів на підтвердження даного факту (зокрема, висновків МСЕК) ОСОБА_6 надано не було.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1, не може бути усунутий від права на спадкування з підстав передбачених ч.5 ст.1224 ЦК України. З такими доводами погоджується і суд апеляційної інстанції.

Як встановлено в суді першої та підтверджено сторонами в суді апеляційної інстанції в останній рік життя батька між братами виник конфлікт, в результаті якого відносини між ними істотно погіршились, як вбачається з пояснень сторін ОСОБА_1 намагався зустрічатись та допомагати батьку, однак ОСОБА_6 чинив певні перешкоди для цього.

Враховуючи зазначене та існуючий між братами конфлікт не може бути підставою для усунення від спадкування ОСОБА_1 Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_7. перебував у безпорадному стані та потребував стороннього догляду чи допомоги від ОСОБА_1, а останній відмовився від надання такої допомоги, у зв'язку з чим колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, з приводу незгоди ОСОБА_6 з відмовою суду в задоволені заявленого ним позову в частині визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом, з підстав передчасно заявленого позову, колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення.

Так відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. за №7 "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В даному конкретному випадку, наявні необхідні умови, для отримання ОСОБА_6 свідоцтва про право на спадщину, саме у нотаріальній конторі, в передбаченому законом порядку.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 не має постанови нотаріуса про відмову в оформленні права на спадщину та неодноразове його нез'явлення до нотконтори з а викликом нотаріуса, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що заявлений ОСОБА_6 позов в ці частині є передчасним, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують у зв'язку з чим колегією суддів відхиляються.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заявлених позовів у зв'язку з недоведеністю обставин, на які вони посилались при зверненні до суду.

За таких обставин, оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів відхиляє подані апеляційні скарги, а рішення залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, його представника ОСОБА_5 та ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 28 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: