Номер провадження: 22-ц/785/5229/15
Головуючий у першій інстанції Поліщук І.О. Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Колеснікова Г.Я., Фальчука В.П.,

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2015 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 06 березня 2014 року за нововиявленими обставинами по цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4 як правонаступника ОСОБА_5 до ОСОБА_6, діючої особисто та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, треті особи: КП "БТІ" ОМР, Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання договору дарування недійсним, виселення і зняття з реєстраційного обліку та вселення, та за зустрічним позовом ОСОБА_6, діючої особисто та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 до ОСОБА_2, Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, третя особа - Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2, ОСОБА_4 як правонаступник ОСОБА_5 звернулися до суду із позовом, який в процесі розгляду справи уточнили, до ОСОБА_6, діючої особисто та інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про визнання договору дарування недійсним, виселення і зняття з реєстраційного обліку та вселення (т. 1 а. с. 6-8, 66-68, 173-176).

23.07.2009 року до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_6, діючої особисто та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, який в процесі розгляду справи уточнила, до ОСОБА_2, Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку (т. 1 а. с. 32, 165-167).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06.03.2014 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Одлеської області від 02.07.2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_4 - відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_6 задоволено. Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1. Зобов'язано Малиновський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за вказаною адресою (т. 1 а. с. 266-273).

Представник ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - ОСОБА_3 подав до суду заяву про скасування рішення Малиновського району суду м. Одеси від 06 березня 2014 року за нововиявленими обставинами (т. 2 а. с. 62-64).

В обґрунтування своєї заяви посилається на те, що йому стали відомі обставини, які є істотними для справи, і які не могли бути відомі на час розгляду справи, а саме: лист № 2888-11.1-29 від 15.12.2014 року Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради, надісланий на запит голови Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради Є.В. Омельчука за № 4802/01-20 від 10.12.2014 року, в якому повідомлено, що розпорядження Іллічівської районної адміністрації Одеської міської ради за № 989 від 25.12.2002 року не існує. Існує розпорядження Іллічівської районної адміністрації Одеської міської ради за № 989 від 22.11.2002 року «Квартирний облік громадян, які працюють на підприємствах району»; лист №14-11.1-29 від 06.01.2015 року Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради, надісланий на повторний запит голови Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради Є.В. Омельчука за № 5048/01-20 від 26.12.2014 року, згідно з яким повідомлено, що 22.11.2002 року зареєстровано розпорядження Іллічівської районної адміністрації Одеської міської ради «Квартирний облік громадян, які працюють на підприємствах району»; журнал реєстрації розпоряджень Іллічівської районної адміністрації за 2002 рік, в якому 25.12.2002 року не зареєстровано жодного розпорядження.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2015 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_2, ОСОБА_4 про скасування рішення Малиновського району суду м. Одеси від 06.03.2014 року за нововиявленими обставинами відмовлено (т. 2 а. с. 93-94).

Не погодившись з ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2015 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану ухвалу та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

12.06.2015 року до апеляційного суду надійшла заява від представника ОСОБА_2 про відвід судді Погорєлової С.О. з тих підстав, що вона була головуючою у суді першої інстанції в 2006 році по справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_10, третя особа - КП «ОМБТІ та РОН» про визначення ідеальної частки домоволодіння та визнання права власності, ухвалене рішення було скасовано апеляційним судом Одеської області, у зв'язку з чим вона не має права приймати участь при розгляді цієї справи.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12 червня 2015 року задоволено заяву представника ОСОБА_2 про відвід судді Погорєлової С.О., справу направлено на автоматичний перерозподіл у відповідності до ст.11-1 ЦПК України.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.06.2015 року, головуючим суддею визначено суддю Таварткіладзе О.М.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали в межах заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 06 березня 2014 року за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, зазначені заявником не є нововиявленими, не можуть вважатися істотними для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається зі заявою на час розгляду справи.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що:

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06 березня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 і ОСОБА_4 як правонаступника ОСОБА_5 до ОСОБА_6, діючої особисто та інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, треті особи: КП «БТІ» ОМР, орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання договору дарування недійсним, виселення і зняття з реєстраційного обліку та вселення - відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_6, діючої особисто та інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 до ОСОБА_2, Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, третя особа: орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - задоволено.

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 02.07. 2014 року, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06.03. 2014 року залишено без змін.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ Ситнік О.М., від 29 вересня 2014 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження по даній справі.

Відмовляючи у вимогах ОСОБА_2, та ОСОБА_4 про визнання договору дарування від 08.10.2008 року недійсним, суд першої інстанції у рішенні від 06.03.2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02.07.2014 року, виходив з того, що рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2011 року, яким за ОСОБА_6 визнано право власності на 13/20 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, набрало законної сили. 24 січня 2007 року в КП «ОМБТІ та РОН» була здійснена реєстрація 13/20 частин домоволодіння по АДРЕСА_2, за ОСОБА_9 згідно з заочним рішенням Малиновського райсуду м. Одеси від 20 листопада 2006 року, рішенням виконкому №989 від 25 грудня 2002 року, актом прийняття в експлуатацію. На час укладення оспорюваного договору дарування від 08 жовтня 2008 року, ОСОБА_9 у встановленому законом порядку набула право власності на 13/20 частин домоволодіння АДРЕСА_1, тому як власник мала право розпоряджатися належним їй майном на власний розсуд. За відомостями Одеського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості №194337.64.10 від 09 вересня 2010 року, у володінні ОСОБА_9 знаходилось 13/20 частин вказаного домоволодіння. Рішенням Малиновського райсуду м. Одеси від 20 листопада 2006 року було підтверджено право власності ОСОБА_9 на 13/20 частин домоволодіння по АДРЕСА_1, а скасування вказаного рішення не позбавляє ОСОБА_9 права власності на належну їй частку домоволодіння.

29.09.2014 року відмовляючи у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06.03.2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 02.07.2014 року, суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що суди обґрунтовано відмовили у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_4 та задовольнили зустрічний позов ОСОБА_6, оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2012 року рішення апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2011 року у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_6 про визнання права власності на спірний житловий будинок скасовано, справу передано на новий розгляд. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02 липня 2013 року залишено без змін рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2011 року, яким позов ОСОБА_6 задоволено. Позивачами за первісним позовом не надано належних доказів, що ОСОБА_2 до 2008 року часу набуття ОСОБА_6 права власності, та після набуття ОСОБА_6 права власності на 13/20 частин будинку по АДРЕСА_1 проживав, чи приймав участь в оплаті комунальних послуг.

Відповідно до ч. 2 ст. 361 ЦПК України підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду; встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Як роз'яснено у Постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами»:

нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК). Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

При вирішенні питання про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених ч. 2 ст. 361 ЦПК України підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в ст. ст. 362, 364 ЦПК України. Судове рішення не може переглядатись у зв'язку з нововиявленими обставинами у разі якщо обставини, передбачені ч. 2 ст. 361 ЦПК України, відсутні, а є підстави для перегляду судового рішення в апеляційному чи касаційному порядку або Верховним Судом України, а також якщо обставини, визначені ч. 2 ст. 361 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи (п. 3 );

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов'язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред'явлення нової вимоги.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами (п. 4);

Обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Згідно з частиною третьою статті 60 ЦПК доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір, а тому підставою для скасування судового рішення є не всі невідомі на час розгляду справи обставини, а лише ті, які входять до предмета доказування у справі (стаття 179 ЦПК) (п. 7);

Як вже зазначалося, суд першої інстанції при ухваленні рішення від 06.03.2014 року, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанції, виходив з того, що на час укладення оспорюваного договору дарування від 08 жовтня 2008 року, ОСОБА_9 у встановленому законом порядку набула право власності на 13/20 частин домоволодіння АДРЕСА_1, тому як власник мала право розпоряджатися належним їй майном на власний розсуд. Рішенням Малиновського райсуду м. Одеси від 20 листопада 2006 року було підтверджено право власності ОСОБА_9 на 13/20 частин домоволодіння по АДРЕСА_1, а скасування вказаного рішення не позбавляє ОСОБА_9 права власності на належну їй частку домоволодіння.

Згідно зі ст. 119 ЦПК України підставами позову, які відповідно до ст. ст. 31, 215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

ОСОБА_2, та ОСОБА_4 обгрунтовуючи заявлені вимоги про визнання договору недійсним зазначали про те, що ОСОБА_9 не набула право власності на 13/20 частин домоволодіння АДРЕСА_1, оскільки в матеріалах справи відсутні правовстановлюючі документи на спірний будинок та правовстановлюючі документи на право користування земельною ділянкою за зазначеною адресою. Розпорядження № 989 року «Про прийняття в експлуатацію житлового будинку під літ. А» (ЖЕО № 9503) не є тим правовстановлюючим документом, який посвідчує право власності на спірний будинок, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2006 року скасовано апеляційним судом Одеської області. З урахуванням наведеного вважали 13/20 частин домоволодіння АДРЕСА_1 самочинним будівництвом.

При таких обставинах наведені у заяві обставини, що розпорядження Малиновської РА Одеської міської ради за № 989 року «Про прийняття в експлуатацію житлового будинку під літ. А» (ЖЕО № 9503) в дійсності не існує, в даному випадку не можуть відноситися до нововиявлених, оскільки вказане розпорядження не є правовстановлюючим документом на спірну частину домоволодіння. Між тим позивач обгрунтував свої вимоги про визнання договору дарування недійсним саме відсутністю правовстановлюючого документу на спірну частину домоволодіння і не набуття дарувальником ОСОБА_9 права вланості на час укладення договору дарування. Правовстановлюючими документами, на підставі яких можливо проведення державної реєстрації об`єкту нерухомості та відповідно набуття права власності, є зокрема, свідоцтво про право власності або рішення суду про визнання права власності тощо.

Крім того, в ухвалі судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.09.2014 року, якою було відмовлено у відкритті касаційного провадження, зазначено, що ухвалою апеляційного суду Одеської області від 02 липня 2013 року залишено без змін рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2011 року.

Даним рішенням суду першої інстанції, яке після залишення його без змін апеляційним судом, вступило в законну силу, відмовлено у вимогах про визнання права власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 право власності на 13/20 частин домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом та визнано право власності на вказу частку домоволодіння за ОСОБА_6 Судом встановлено правомірність набуття ОСОБА_9 права власності на 13/20 частин домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі рішення Малиновського районного суду Одеської області від 20.11.2006 року, незважаючи на його подальше скасування. При цьому суд також виходив із наявності та існування розпорядження Малиновської РА Одеської міської ради за № 989 року «Про прийняття в експлуатацію житлового будинку під літ. А» (ЖЕО № 9503).

Відомості, що рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20.04.2011 року та ухвала апеляційного суду Одеської області від 02.07.2013 року , якою вказане рішення залишено без змін, були оскаржені в касаційному порядку, або що рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20.04.2011 року переглядалося у зв`язку із нововиявленими обставинами, в матеріалах справи відсутні.

При таких обставинах судова колегія не вбачає підстав для скасування ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2015 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 06 березня 2014 року за нововиявленими обставинами, які наведені заявником у відповідній заяві.

Доводи апеляційної скарги повністю дублюють заяву про перегляд у зв`язку із нововиявленими обставинами рішення суду першої інстанції від 06.11.2014 року, зводячись виключно до переоцінки доводів та доказів, які на думку апелянта підтверджують нововиявлені обставини без наведення мотивування, яке б спростовувало остаточний висновок районного суду.

Інших доводів в апеляційній скразі не наведено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Судова колегія доходить висновку, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 312 ч. 1 п. 1, 313, 317 ЦПК України, судова колегія -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили ухвалою суду.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: Г.Я. Колесніков

В.П. Фальчук