Справа № 524/7608/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2015 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:

Головуючої судді - Кривич Ж.О.,

при секретарі - Власовій М.М.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним та про відновлення попереднього становища,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи - третя та четверта Кременчуцькі державні нотаріальні контори, про визнання недійсним правочину - скасування заповіту - та про відновлення дії заповіту.

Позивач зазначав, що є внуком ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Після її смерті він довідався, що 17 листопада 2011 року ОСОБА_4 скасувала заповіт, яким вона у 2007 році заповідала йому все своє майно. Посилаючись на те, що на час скасування заповіту бабуся не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, позивач просив визнати цей односторонній правочин недійсним.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову заперечувала. Суду пояснила, що її мати ОСОБА_4 до кінця свого життя залишалася людиною психічно здоровою, яка поводилася завжди адекватно, мала сильний характер та добре розуміла, чого хоче. Позивач ставився до неї зневажливо, не дбав про неї, тому логічним є вчинок бабусі, коли вона скасувала заповіт на користь позивача..

Представник третьої особи - державний нотаріус третьої Кременчуцької державної нотаріальної контори Гуртова О.С. вважала позов безпідставним. Суду пояснила, що ОСОБА_4 добре пам»ятає. Та приходила у нотаріальну контору двічі - спочатку за консультацією як скасувати заповіт, а потім саме із цією метою. Приходила з документами і чітко розуміла, що хоче не залишити новий заповіт, а скасувати заповіт, говорила: «нехай самі розбираються». Поводилася ОСОБА_4 як психічно здорова особа.

Третя особа - четверта Кременчуцька державна нотаріальна контора свого представника в судове засідання не направила, про розгляд справи повідомлялася належним чином.

Допитані в судовому засіданні свідки з боку позивача ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 (дружина позивача), ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 повідомили суду про добрі стосунки, які існували між позивачем та його бабусею, та про дивності, що спотерігалися у її поведінці, зокрема і у час, до якого відноситься оспорюваний правочин. Лікар-психіатр ОСОБА_13 та лікар-терапевт ОСОБА_14 підтвердили, що спостерігали певні психічні відхилення, які вони пов»язували із судинними змінами та старечим слабоумством, тому рекомендували позивачу звернутися із бабусею за допомогою до психоневрологічного диспансеру.

Свідки з боку відповідача ОСОБА_15, ОСОБА_16 (рідна сестра померлої), ОСОБА_17, ОСОБА_18 (онука ОСОБА_4) навпаки заявляли про абсолютну нормальність поведінки ОСОБА_4 Свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 також зі слів ОСОБА_4 стверджували, що позивач погано ставився до бабусі.

Свідок ОСОБА_19, лікар шкірно-венерологічного диспансеру, яка була допитана на виконання клопотання комісії експертів-психіатрів, пояснила суду, що ОСОБА_4 не пам»ятає; спираючись на дані медичної документації, підтвердила факт її звернення у листопаді 2012 року за допомогою з приводу трофічної виразки лівої гомілки.

Вислухавши учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, суд встановив наступне:

Відповідно до частини 1 статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Отже, підставою для визнання правочину недійсним по статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Позивач ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_4, якій на праві власності належало 2/3 частини будинку по АДРЕСА_1. 1/3 частки цього будинку успадкував позивач після смерті свого дідуся ОСОБА_20 ( свідоцтво про право на спадщину, видане 24 жовтня 2002 року, а.с. 21).

15 березня 2007 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким на випадок своєї смерті заповіла все своє майно ОСОБА_1 17 листопада 2011 року ОСОБА_4 цей заповіт скасувала; нового заповіту не залишила. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла ( а.с. 11). ЇЇ донька - відповідач ОСОБА_3 та онук - позивач ОСОБА_1 подали заяви про прийняття спадщини. На даний час у зв»язку зі спором свідоцтва про право на спадщину нікому з них не видані.

Слід зазначити, що позивач є рідним сином відповідача ОСОБА_3 Стосунки між ними вкрай напружені та неприязні. В силу певних обставин - роботи відповідача на Півночі, частих хвороб дитини - з малолітства ОСОБА_1 виховувався дідусем ОСОБА_20 та бабусею ОСОБА_4 Стосунки ОСОБА_1 із сестрою ОСОБА_18 - донькою відповідача від іншого шлюбу - також не склалися.

Згідно з актом посмертної судово-психіатричної експертизи від 31 грудня 2014 року в момент складення заповіту 17 листопада 2011 року ОСОБА_4 страждала психічним розладом у вигляді судинної деменції з епізодами порушення свідомості та маячними включеннями. Даний психічний розлад позбавляв ОСОБА_4 здатності усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними в момент складання та підписання заяви про скасування заповіту 17 листопада 2011 року о 12-й годині в приміщенні 3-ї Кременчуцької державної нотаріальної контори. ( а.с. 201-218).

Отже, проведеною у справі експертизою зроблений висновок про абсолютну неспроможність ОСОБА_4 в момент скасування нею заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, що є підставою для визнання складеного в такому стані заповіту недійсним з підстав, передбачених частиною 1 статті 225 ЦК України.

На підставі викладеного, відповідно до статей 215-218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати недійсним односторонній правочин - скасування 17 листопада 2011 року ОСОБА_4 заповіту, яке було зареєстроване державним нотаріусом 3-ої Кременчуцької державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-2144.

Відновити попереднє становище - дію заповіту, складеного ОСОБА_4 15 березня 2007 року та посвідченого державним нотаріусом Третьої Кременчуцької державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-263 (ВЕЕ 960746).

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя