Справа № 392/118/15-ц
Провадження № 2/392/190/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2015 року Маловисківський районний суд Кіровоградської області у складі: головуючого - судді Березія Ю.А., при секретарі Стець Т.М., з участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача адвоката Неверчака Є.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мала Виска справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з цим позовом, вимагаючи витребувати у відповідача належне їй майно, посилаючись на те, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 24 листопада 1999 року, припинивши сімейні відносини на день пред'явлення позову. Позивач зазначила, що вона залишила будинок, в якому знаходиться майно, що належить їй на загальну суму 10100 гривень. Позивач вважає, що відповідач незаконно утримує її речі.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позов, посилаючись на вищевикладені обставини.

Відповідач не визнав пред'явлений позов, посилаючись на те, що з позивачем він не проживав однією сім'єю.

Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до частини 2 статті 59, частин 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач у повному обсязі не визнав пред'явлений позов, тому за змістом статті 387 ЦК України позивач зобов'язана була надати суду належні і допустимі докази, які підтверджують її право власності на спірне індивідуально-визначене майно за пред'явленим віндикаційним позовом.

Між тим, зазначений обов'язок позивачем порушено.

З пояснень позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні вбачається, що вона проживала з відповідачем ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1992 року; в 1999 році сторони зареєстрували шлюб і припинили спільне проживання лише в листопаді 2014 року. Позивач вказала, що частину майна вона перевезла в будинок з попереднього місця проживання, а іншу - придбала на власні кошти під час спільного проживання з відповідачем, доказуючи зазначену обставину показаннями свідка ОСОБА_5.

Суд не приймає як допустимий доказ показання свідка на підтвердження права власності позивача на спірне майно, враховуючи, що зазначена обставина підтверджується лише певними засобами доказування - платіжними документами на придбання спірного майна, які у позивача відсутні.

Тому, суд не має законних підстав для задоволення пред'явленого позову.

Керуючись статтею 387 ЦК України, статтями 213-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_4 відмовити в задоволенні позову до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга подається протягом 10 днів від дня отримання копії рішення.

Головуючий

суддя