АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/343/15 Доповідач - Демкович Ю.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Демковича Ю.Й.

суддів - Козак І. О., Хома М. В.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю апелянта, представника позивача та відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тернополя

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18 грудня 2014 року

по справі за позовом приватного підприємства «Вікторія-М»

до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

третіх осіб ОСОБА_2, що заявляє самостійні вимоги, Управління соціальної політики Тернопільської міської ради

про стягнення заборгованості по утриманню будинку та прибудинкової території,

та зустрічним позовом ОСОБА_2

до приватного підприємства «Вікторія-М» / надалі Підприємство/

про визнання дій неправомірними та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Апелянт звернувся зі скаргою на рішення суду першої інстанції від 18.12.14, вважаючи, що воно поставлене з порушенням норм процесуального права та невірним застосовуванням матеріального законодавства, просить його скасувати.

Порушення вбачає в тому, що суд прийшов до невірних висновків, неповно з'ясував обставини справи, що мають значення для правильного прийняття рішення, а саме вказує, що судом проігноровано той факт, що ОСОБА_2 є інвалідом І-ї групи і згідно із законодавством України він і члени його сім'ї користуються 100% пільгами по оплаті житлово-комунальних послуг.

Зазначає, що судом не досліджено питання наявності чи відсутності реальної фінансової можливості держави щодо відшкодуванню витрат підприємства за надані послуги особам, які користуються вказаними пільгами.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 18.12.14 позовні вимоги Підприємства задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в користь Підприємства 866,08 грн. заборгованості за надані послуги по утриманню будинку та прибудинкової території та 243,60 грн. судового збору. У задоволенні позову ОСОБА_2 до Підприємства про визнання дій неправомірними та стягнення моральної шкоди відмовлено.

У суді апелянт підтримав скаргу, пославшись на мотиви, зазначені в ній. Просив оспорюване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову Підприємства, а його вимоги задовольнити.

Представник позивача скаргу не визнав, вважає її необґрунтованою.

Відповідач ОСОБА_1 просив скаргу задовольнити, пославшись на ті ж мотиви, що й апелянт.

Заслухавши учасників судового процесу, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Підприємство звернулося із вимогами до відповідачів про стягнення заборгованості по витратах з утримання будинку та прибудинкової території в сумі 866,08 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачі в добровільному порядку не проводять оплату за отримані послуги.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що Підприємство належним чином надавало послуги по утриманню будинку та прибудинкової території, однак відповідачі не сплачували кошти за ці послуги.

Судом враховувалося, що при наявності фінансування, наданого урядом України, можливе застосування положень п. 5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Однак, у зв'язку із відсутністю такого фінансування, суд стягнув заборгованість із повнолітніх членів сім'ї апелянта, врахувавши, що ПП «Вікторія-М» застосовувалася пільга щодо ОСОБА_2 у розмірах на нормах, визначених законодавством, й плата за надані послуги зменшена на суму цієї пільги.

Судом констатовано, що на відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 указана пільга не розповсюджується.

Із таким висновком колегія суддів погоджується.

Встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований та проживає в належній йому на праві власності квартирі АДРЕСА_1.

Разом із ним за даною адресою зареєстровані та проживають його доньки ОСОБА_3, ОСОБА_4 та онуки ОСОБА_5 та ОСОБА_1 Зазначені особи є повнолітніми.

У відповідності до ч. 3 ст. 156 ЖК УРСР, члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.

Згідно із рішенням Тернопільської міської ради № 317 від 28.02.11 Підприємство здійснює послуги з утримання будинку та прибудинкової території по вул. Морозенка, 5 у м. Тернополі та надає мешканцям даного будинку ряд послуг, а саме: прибирання прибудинкової території; прибирання місць загального користування; постачання електроенергії; поточний ремонт конструктивних елементів, інженерних систем і технічних пристроїв будинків та елементів зовнішнього благоустрою, розташованих на прибудинковій території, технічне обслуговування та ремонт ліфтів, обслуговування димовентиляційних каналів; проводить дератизацію, що підтверджується матеріалами справи.

Для проведення нарахування та оплати послуг по утриманню будинку та прибудинкової території наданих в квартирі АДРЕСА_1 ПП «Вікторія-М» відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_2

Плата за утримання будинку та прибудинкової території відповідачам нараховується відповідно до рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 28.09.2011 року № 1603 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і на інші житлово-комунальні послуги».

Як вбачається із розрахунку, складеного Підприємством, мешканцям квартири АДРЕСА_1 проводилося нарахування по оплаті наданих послуг виходячи з кількості 5-ти осіб, що проживають за даною адресою, із 100 % пільгою на одну особу (апелянта). Розрахунок пільги проводиться із норми 21 м кв загальної площі житла на пільговика та 10,5 м кв на сім'ю, що підтверджується випискою.

Заборгованість за надані послуги у період із січня 2012 року по 01.09.2014 року склала 866,08 грн.

Установлено, що ОСОБА_2 є інвалідом І групи і має право на пільги, визначені законодавством України для ветеранів - інвалідів війни (посвідчення управління соціального захисту Тернопільського міськвиконкому серії НОМЕР_2 від 26.10.95).

У відповідності до п. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», інвалідам війни (стаття 7 даного Закону) надається 100 % знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) в межах середніх норм споживання.

Частиною 1 ст. 17 вищезазначеного Закону передбачено, що фінансування витрат, пов'язаних з введенням в його дію, здійснюється за рахунок державного та місцевих бюджетів.

У силу п. 3 прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» та п. 4 прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» визначено, що положення ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та в розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України.

Аналогічні положення містить Закон України «Про Державний бюджет України на 2014 рік»»

Тобто, при наявності фінансування, наданого урядом України, можливе застосування положень п. 5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

У зв'язку із відсутністю такого фінансування, про що підтвердив представник позивача, апеляційна інстанція приходить до переконання, що судом першої інстанції вірно зроблений висновок про наявність обов'язку у відповідачів по сплаті спірної суми.

При цьому, враховувалося, що позивачем застосовувалася пільга щодо відповідача ОСОБА_2 у відповідності до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Суд першої інстанції вірно послався на рішення Конституційного Суду України щодо тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України, яким регламентовано, що забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, залежить від фінансових можливостей держави.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про наявність пільг по оплаті за надані послуги у членів його сім'ї - відповідачів по справі, оскільки у відповідності до ч. 5 ст. 51 БК України, при наданні пільг та здійсненні видатків з бюджету щодо їх виплати до членів сім'ї пільговика належать: дружина (чоловік), їхні неповнолітні діти (до 18 років); неодружені повнолітні діти, визнані інвалідами з дитинства I та II групи або інвалідами I групи; особа, яка проживає разом з інвалідом війни I групи та доглядає за ним, за умови що інвалід війни не перебуває у шлюбі; непрацездатні батьки; особа, яка знаходиться під опікою або піклуванням громадянина, який має право на пільги, та проживає разом з ним.

Як встановлено судом першої інстанції, осіб, які б користувалися пільгами, наданими законодавством апелянту, серед решти відповідачів немає.

Тому, судом вірно стягнуто з усіх відповідачів суму заборгованості, так як згідно із ч. 3 ст. 156 ЖК України повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири).

При цьому, колегією суддів враховувалося, що на протязі часу нарахування плати за користування наданими послугами кошти для покриття пільг інвалідам війни державою не виділялися.

Тому, рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог Підприємства відповідає вимогам процесуального та матеріального права й підстав для його скасування, з мотивів, наведених у скарзі, судова колегія не вбачає.

У свою чергу ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом, у якому просив визнати неправомірними вимоги Підприємства щодо членів його сім'ї по сплаті послуг та просив стягнути у його користь100000,00 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що оскільки він є інвалідом І групи - ветераном війни, тому він та члени його сім'ї, відповідно до ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», мають 100% пільги щодо сплати комунальних послуг.

Такими пільгами його сім'я користувалась з 1994 по 2000 рік, аж поки до Закону України «Про Державний бюджет України на 2000 рік» не було внесено зміни, якими обмежувалось коло осіб членів сім'ї пільговиків, які мають право на пільги.

Ці обмеження частково змінювались та мали місце у всіх наступних роках аж до тепер.

Указані положення законів позивач вважає незаконними і наводить ряд рішень Конституційного Суду України, які підтверджують його позицію.

Частиною 1 ст. 23 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що не встановлено неправомірних дій позивача по відношенню до ОСОБА_2, а тому відсутні підстави для стягнення моральної шкоди.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним, а скарга в цій частині не підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом.

Виходячи з вищенаведеного та меж доводів скарги, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 315, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скаргу.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Ю.Й. Демкович