БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/522/15-ц
провадження № 2/361/703/15
08 травня 2015 року м. Бровари
Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого суддіПетришин Н.М.,
при секретарі Масловській А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав спожиівачів та стягнення коштів,-
У січні 2015 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживачів та стягнення коштів.
До грудня 2014 року ПАТ «Дельта Банк» належним чином виконував усі зобов'язання по вищевказаним трьом депозитним Договором та по Рахунку. Однак, із середини грудня 2014 року позивач не зміг користування платіжною карткою. А в січні 2015 року позивач неодноразово звертався до Банку щодо повернення йому грошових коштів, які знаходяться на депозитних рахунках, однак відповідач проігнорував усі звернення.
Крім того, позивач зазначає, що мав намір із січня 2015 року передати частину своїх грошових коштів у розмірі 160 000,00 грн. до ПАТ «Банк Михайлівський» для залучення коштів в довірче управління на 90 днів під 30,13 % річних, після оподаткування (реальний дохід) - це 25 %. Таким чином, позивач міг би реально одержати доходи які становлять 1753,42 грн. за час прострочення з 14 січня по 30 січня 2015 рік. Однак, у зв'язку із тим, що його право порушене відповідачем, позивач упустив дану вигоду.
Разом з тим, позивач вважає, що відповідач своєю протиправною поведінкою та діями завдав позивачу моральної шкоди, змушує останнього до тяжких душевних страждань, примусив до вкрай скрутного, як матеріального так і фізичного, духовного стану.
У судовому засіданні ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні фабулі позовної заяви.
Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не відомі.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Відповідно до п. 1.11. вищевказаних Договорів банківського вкладу (депозиту) у випадку, якщо Вкладник письмово заявляє про бажання достроково припинити дію цих Договорів або про бажання зняти частину Вкладу до закінчення строку, зазначеного в п. 1.3. цих Договорів, дія вказаних Договорів вважається припиненою достроково, а Банк виплачує Вкладнику весь Вклад та проценти, нараховані за фактичний період перебування коштів на рахунках, за ставкою 0,01 % річних. При цьому Вкладник зобов'язаний письмово повідомити Банк про вимогу повернення Вкладу або його частини не менше ніж за 3 банківських дні до очікуваної дати повернення.
Згідно із п. 3.3. глави 3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного Банку України від 03.12.2003 № 516, банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Частиною 2,3 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент.
З огляду на вищевикладені обставини, та врахувавши норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення із відповідача на користь позивача розміру вкладів за вищевказаними Договорами, оскільки такі вимоги є обґрунтованими та доведеними.
Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Так, із розрахунку позивача, який суд бере до уваги, розмір 3 % річних від суми боргу за період із 14 січня по 02 березня 2015 рік становить 618,07 грн.
Позовні вимоги щодо стягнення із відповідача суми залишку, на день виплати, яка знаходиться на Рахунку № НОМЕР_1 задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не вказано, який саме розмір грошових коштів підлягає стягненню із відповідача та чим підтверджується наявність певної суми на рахунку, не додано копії договору щодо відкриття вищевказаного поточного рахунку для з'ясування умов договору між сторонами.
Натомість, до позовної заяви додано виписку по рахунку клієнта НОМЕР_2, розрахунковий період з 06.01.2015 по 15.01.2015 року, сформованої 15.01.2015 року АТ «Дельта Банк», з якої вбачається, що на рахунку № НОМЕР_1 знаходиться доступна до використання сума 68 791,73 грн.
Однак, у судовому засіданні позивачем не надано жодних доказів того, яка фактична сума знаходиться на вказаному рахунку на час ухвалення рішення, та суду не відомо, яка сума буде знаходитися на рахунку № НОМЕР_1 у день її виплати.
Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є також і доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Позивач зазнає, що мав намір передати кошти у розмірі 160 000,00 грн. до ПАТ «Банк Михайлівський» для залучення коштів в довірче управління на 90 днів під 30,13 % річних, після оподаткування (реальний дохід) - це 25 %. Таким чином, позивач міг би реально одержати доходи які становлять 5150,68 грн. за час прострочення з 14 січня по 02 березня 2015 рік.
Однак, суду не надано доказів на підтвердження реальної можливості позивача отримати доходи від розміщення неповернутих коштів в іншій фінансовій установі. Розрахунки упущеної вигоди позивача є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені належними та допустимими доказами, які б свідчили про конкретний розмір прибутку, який міг і повинен був отримати позивач, якби відповідач не порушив зобов'язання.
Виходячи з викладеного, у задоволенні позовних вимог щодо стягнення із відповідача розміру «упущеної вигоди», яка становить 5150,68 грн., слід відмовити.
Посилання позивача про наявність підстав стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди у розмірі 40 000,00 грн. також є безпідставними виходячи із наступного.
Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в ст.ст. 23, 1167 ЦК.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються судами, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випад-ках, передбачених статтями законодавством, яким встановлено відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, що підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, якими врегульовано такі зобов'язання і передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
За ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Укладеними між сторонами договорами не передбачено відшкодування моральної шкоди в разі порушення їх умов.
Отже, ні умовами укладених між позивачем та відповідачем Договорів, ні чинним законодавством, яке регулює спірні правовідносини, не передбачено відшкодування моральної шкоди, в тому числі і Законом України "Про захист прав споживачів", оскільки п. 5 ч.1ст. 4 цього Закону передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.
Обґрунтовуючи свою вимогу про стягнення з банку пені за прострочення зобов'язання у розмірі 225 600,00 грн., позивач посилається на ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.
Зазначені доводи позивача не ґрунтуються на вимогах закону, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», неустойка (штраф, пеня) стягується лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом.
Однак, судом встановлено, що умовами договору не передбачена відповідальність банку за прострочення виконання зобов'язання у вигляді пені у розмірі передбаченому ч. 5 ст.10 Закону України « Про захист прав споживачів».
Враховуючи те, що пеня не передбачена договорами укладеними між сторонами, а сума вкладу, з якої зроблені позивачем розрахунки пені, не є вартістю робіт (послуг) в розумінні ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», відсутні підстави для стягнення пені.
Крім того, вимога позивача щодо зобов'язання ПАТ «Дельта банк» розрахуватися готівкою за усі стягнення одноразовою операцією через касу банку у позові жодним чином не обґрунтована, не підтверджується будь-якими доказами та не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому є такою, що задоволенню не підлягає.
У відповідність до ч. 3 ст. 88 ЦПК України стороні, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Таким чином, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3
На підставі викладеного, та керуючись ЗУ «Про захист прав споживачів», ст.ст. 525, 526, 625, 626, 629, 1058, 1060 ЦК України, ст.ст. 60, 88, 209, 224-226 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області, -
Позов задовольнити частково.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 116 000 грн. та три проценти річних за несвоєчасну виплату коштів у розмірі 618,07 грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути із Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 1166,18 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Петришин Н. М.