Справа № 127/1294/15-ц Провадження № 22-ц/772/1167/2015Головуючий в суді першої інстанції Романюк Л. Ф.
Категорія 2 Доповідач Чорний В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого : Чорного В.І.

Суддів : Панасюка О.С., Чуприни В.О.

при секретарі : Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Вінницької міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Третьої Вінницької державної нотаріальної контори, про визнання права власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд із указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її чоловік - ОСОБА_4 Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_4 на праві власності згідно свідоцтва на право власності на житло від 29.11.2006 року, виданого на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 23.11.2006 року № 2770. У встановлений законом строк позивач звернулася в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, проте постановою державного нотаріуса Третої Вінницької державної нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що ОСОБА_4, отримавши у власність згідно рішення виконкому Вінницької міської ради від 23.11.2006 року зазначене нерухоме майно державну реєстрацію свого права власності у встановленому законом порядку не здійснив. А тому, посилаючись на те, що вона не може оформити право на спадщину за законом після смерті чоловіка, ОСОБА_2 просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.03.2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з таких міркувань.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

З таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки цього висновку суд дійшов при неповному з'ясуванні обставин, які мають значення для справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що 11 листопада 1987 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 уклали шлюб. Після реєстрації одруження дружині присвоєно прізвище: ОСОБА_2 (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1.

Для прийняття спадщини ОСОБА_2 звернулася в нотаріальну контору з відповідною заявою (а.с. 35).

Постановою державного нотаріуса Третьої Вінницької державної нотаріальної контори Березовської В.С. від 16.10.2014 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане нерухоме майно, оскільки ОСОБА_4 згідно рішення виконкому Вінницької міської ради від 23.11.2006 року № 2770 отримав у власність квартиру АДРЕСА_1, однак за життя державну реєстрацію свого права, у встановленому законом порядку, не здійснив.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності ( ст. 392 ЦК України).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обгрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 29.11.2006 року серії НОМЕР_3, виданого на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 23.11.2006 року № 2770, кооперативна квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4

Згідно відповіді першого заступника керівника КП «ВМБТІ» Гунька С.П. від 10.10.2014 року № 4494, згідно матеріалів інвентарної справи № 29490 станом на 29.12.2012 року реєстрація права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 в КП «ВМБТІ» не проводилася.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом , зокрема із правочинів.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Оскільки позивач у встановлений законом строк звернулася у нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з чим вона позбавлена можливості оформити право на спадщину у встановленому законом порядку, відтак її вимоги підлягають задоволенню.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував, у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не з'ясував належним чином фактичні обставини справи щодо заявлених вимог; які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, і це, на думку колегії суддів є безумовною підставою для скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 131, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 березня 2015 року скасувати. Ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, ід. номер НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ід. номер НОМЕР_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 на однокімнатну кооперативну квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 16,2 кв.м., загальною 29,7 кв.м., належну померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.11.2006 року серії НОМЕР_3, виданого на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 23.11.2006 року № 2770.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) В.І.Чорний

Судді: (підпис) О.С.Панасюк

(підпис) В.О.Чуприна

З оригіналом вірно: