АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/749/К/15 інстанції - Шум Л.І.
Категорія 48 (1) Доповідач - Савіна Г.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів - Митрофанової Л.В., Чорнобука В.І.,

при секретарі - Трофименко О.О.,

за участю - позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ сумісного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 . звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ сумісного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі під час якого вони, за спільні кошти, придбали двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, оформивши право власності на відповідача. Оскільки після розірвання шлюбу ОСОБА_3 в добровільному порядку розділити спільну квартиру не бажає, просила суд ухвалити рішення, яким розділити між нею та відповідачем нажите під час зареєстрованого шлюбу спільне сумісне майно - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 43,5 кв.м., житловою площею 27,6 кв.м. визнавши за нею право власності на 1/2 її частки.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені, розділено між нею та ОСОБА_3 нажите під час зареєстрованого шлюбу спільне сумісне майно - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 43,5 кв.м., житловою площею 27,6 кв.м. та визнано за кожним із них право власності на 1/2 частку вказаної квартири.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд безпідставно задовольнив позовні вимоги та дійшов помилкового висновку щодо звернення позивача до суду з даним позовом в межах строку позовної давності. Крім того, судом не було враховано, що спірну квартиру було придбано за гроші його матері та для неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 серпня 2006 року сторони зареєстрували шлюб від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Подружні стосунки сторони не підтримують з липня 2011 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 04.11.2011 року шлюб між подружжям розірваний.

Відповідно до довідки КП Дніпропетровської обласної ради "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" № 13684 від 10.11.2014 року, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровано в КП ДОР "Криворізьке БТІ" в реєстровій книзі: 35П-81, номер запису: 81 на ім'я ОСОБА_3, на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 17.10.2008 року Третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі № 4521.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що квартира за адресою: АДРЕСА_1, є спільним майном подружжя набутим в шлюбі, і оскільки квартира є річчю неподільною, а в суді питання про присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки в праві спільної сумісної власності на квартиру не ставилося, дійшов висновку, про наявність підстав для визнання ідеальних часток подружжя в цьому майні без його реального поділу та залишення майна в спільній частковій власності шляхом його поділу та визнання права власності за сторонами по 1/2 частині спірної квартири.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень ч.1 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", роз'яснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч.4,5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі, коли неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Частиною 2 ст. 72 Сімейного Кодексу України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Згідно роз'яснень наданих у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу,

визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК).

Отже, частина 2 ст. 72 Сімейного Кодексу містить загальне правило, відповідно до якого перебіг позовної давності починається з дня виникнення права на позов в матеріальному розумінні з урахуванням об'єктивних та суб'єктивних умов.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У справах про дискримінацію позивач зобов'язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. У справах щодо звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності чи застосування до працівника з боку керівника або роботодавця заходів впливу (переведення, атестація, зміна умов праці тощо) у зв'язку з повідомленням таким працівником про порушення вимог Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" іншою особою обов'язок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача.

В порушення вимог вищезазначеної статті відповідач не надав суду доказів того, що про своє порушене право позивач дізналася раніше ніж встановлено судовим рішенням, а тому його доводи щодо пропущення позивачем строку позовної давності для звернення до суду з указаним позовом на увагу не заслуговують, як не заслуговують на увагу з тих же підстав і його доводи щодо придбання спірної квартири за гроші його матері і для неї, якою до того ж не ставилося питання щодо визнання договору купівлі-продажу спірної квартири в частині покупця недійсним, вона також не вступила до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору відповідно до ст. 34 ЦПК України.

За таких обставин колегія суддів підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачає.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: