Провадження № 2/522/135/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2015 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.

при секретарі Шеян І. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, за участю третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Писаренко Євгена Сергійовича про визнання договору купівлі-продажу недійсним, звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності та виселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, за участю третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Писаренко Є.С. та просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 26 грудня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2; стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту №2007/36-19/16 від 27 квітня 2007 року в розмірі 102 162, 37 дол. США шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, шляхом визнання права власності на вказану квартиру; виселити без надання іншого жилого приміщення усіх фізичних та юридичних осіб, що зареєстровані та/або проживають в квартирі АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 27 квітня 2007 року між АКІБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту №2007/36-19/16, відповідно до якого відповідач отримав у тимчасове користування на умовах збереженості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 59 900, 00 грн. до 26 квітня 2022 року зі сплатою 13 % річних за користування кредитними коштами.

Також позивач зазначає, що з метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобов'язання 27 квітня 2007 року між АКІБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки НОМЕР_1, відповідно до якого останній передав в іпотеку Банку майнові права на незакінчену будівництвом квартиру АДРЕСА_1, загальною пл. 54, 9 кв. м. В забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту №2007/36-19/16 від 27 квітня 2007 року АКІБ «Укрсоцбанк» також уклав з ОСОБА_1 договір застави цінних паперів№07-15/519, відповідно до якого останній передав в заставу Банку цінні папери в кількості 5 490 штук.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов'язань за вищевказаним договором кредиту, утворилась прострочена заборгованість, яка станом на 18 березня 2014 року складає 102 162, 37 дол. США.

Однак, Банк фактично позбавлений можливості задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки, у зв'язку з тим, що номер квартири після здачі будинку в експлуатацію змінився з будівельного №231 на №240, та у жовтні 2009 року відповідач зареєстрував право власності на квартиру АДРЕСА_1, а згодом відчужив її на користь ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу від 26 грудня 2012 року.

Таким чином, зважаючи на невиконання ОСОБА_1 зобов'язання стосовно умов повернення кредитних коштів, ПАТ «Укрсоцбанк» просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири №240 від 26 грудня 2012 року, та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за вищевказаним кредитним договором у сумі 102 162, 37 дол. США за рахунок предмету іпотеки.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, надав пояснення аналогічні обставинам викладеним у позовній заяві.

Представник ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» та вказав, що між Банком та ОСОБА_1 дійсно був укладений кредитний договір №2007/36-19/16 від 27 квітня 2007 року, а з метою забезпечення своєчасного та повного його виконання був також укладений договір іпотеки НОМЕР_1, відповідно до якого відповідач передав в іпотеку Банку майнові права на незакінчену будівництвом квартиру №231 загальною пл. 54, 9 кв. м., що знаходиться на третьому поверсі, та будується за адресою: АДРЕСА_1. Однак, позивач просить звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1, що, на думку представника ОСОБА_1, є безпідставним. Крім того, площа квартири №240 становить 50, 3 кв. м., що відрізняється від площі квартири, що була зазначена в договорі іпотеки. Також зазначив, що будівельна компанія ТОВ «Одеський центр дозвілля», що була виконавцем будівництва будинку АДРЕСА_1 припинила свою діяльність починаючи з 2011 року, внаслідок чого неможливо витребувати будь-які документи щодо зміни нумерації квартир при введенні будинку в експлуатацію. Тому, вимоги ПАТ «Укрсоцбанк», на думку представника відповідача, є необґрунтованими.

ОСОБА_2 та представник третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Писаренко Є.С. у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. До суду надійшла заява від Писаренка Є.С. про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думки представників сторін, суд вважає, що позов ПАТ «Укрсоцбанк» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що 27 квітня 2007 року між АКІБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту №2007/36-19/16, відповідно до якого відповідач отримав у тимчасове користування на умовах збереженості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 59 900, 00 грн. до 26 квітня 2022 року зі сплатою 13 % річних за користування кредитними коштами.

З метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобов'язання 27 квітня 2007 року між АКІБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки НОМЕР_1, відповідно до якого останній передав в іпотеку Банку майнові права на незакінчену будівництвом квартиру №231, загальною пл. 54, 9 кв. м., що знаходиться на третьому поверсі, та будується за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір повинен містити такі істотні умови, зокрема, опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації.

Відповідно до п. 1.1.1 предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі договору №0704/9 про резервування квартири та порядку погашення облігацій від 10 квітня 2007 року, що укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Одеський центр дозвілля» та договору купівлі-продажу цінних паперів №Б-52/01/2007 від 10 квітня 2007 року, що укладений між позичальником та АКБ «Інвестбанк», а також документа, який підтверджує фінансування іпотекодавцем будівництва за рахунок власних коштів.

Згідно ст. 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти в строк та у порядку встановленому Кредитним договором.

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

У судовому засіданні доведено, що у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов'язань за вищевказаним договором кредиту, а саме несплатою коштів починаючи з 12 серпня 2008 року, у нього утворилась прострочена заборгованість, яка станом на 18 березня 2014 року складає 102 162, 37 дол. США, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості. Вищевказаний факт не заперечувався також представником ОСОБА_1 у судовому засіданні.

В обґрунтування вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 26 грудня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, позивач зазначив, що номер квартири після здачі будинку в експлуатацію змінився з будівельного №231 на №240, та у жовтні 2009 року відповідач зареєстрував право власності на квартиру АДРЕСА_1, а згодом неправомірно відчужив її на користь ОСОБА_2 відповідно до вищевказаного договору купівлі-продажу.

Вищевикладені доводи щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири спростовуються наступним.

Судом встановлено, договір іпотеки від 27 квітня 2007 року не містить номеру будинку по АДРЕСА_1, загальною пл. 54, 9 кв. м., що суперечить вимогам п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку». Тому, ідентифікувати вищевказану квартиру після завершення будівництва та прийняття в експлуатацію нерухомого майна не вбачається можливим.

Крім того, як вбачається з витягу з ЄДР - ТОВ «Одеський центр дозвілля», що було виконавцем будівництва будинку АДРЕСА_1, припинило свою діяльність 09 серпня 2011 року, внаслідок чого неможливо витребувати з вказаного товариства будь-які документи щодо зміни нумерації квартир при введенні будинку в експлуатацію.

Тому, доводи позивача щодо зміни ОСОБА_1 номеру квартири після здачі будинку в експлуатацію з будівельного №231 на №240, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Крім того, як вбачається з оскаржуваного договору купівлі-продажу, площа квартири №240 становить 50, 3 кв. м., що відрізняється від площі квартири №231, що була зазначена в договорі іпотеки.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Тому, аналізуючи вищевказану норму права, добросовісність набувача у даному випадку характеризує його суб'єктивне ставлення до обставин вибуття майна із володіння власника та правомірності його придбання.

Таким чином, ОСОБА_2 набув право власності на вищевказане майно правомірно, що спростовує доводи ПАТ «Укрсоцбанк» про недійсність вказаного правочину.

Інших доказів на підтвердження недійсності договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 26 грудня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, позивачем до суду надано не було.

Відносно вимог позивача в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором №2007/36-19/16 від 27 квітня 2007 року, то такі вимоги не підлягають задоволенню, у зв'язку з тим, що згідно договору іпотеки ОСОБА_1 передав в іпотеку Банку майнові права на незакінчену будівництвом квартиру №231, загальною пл. 54, 9 кв. м., що знаходиться на третьому поверсі, та будується за адресою: АДРЕСА_1, а не на квартиру №240, на яку просить звернути стягнення позивач.

Більш того, як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №33562197 від 13 лютого 2015 року за ОСОБА_1 нерухоме майно не зареєстроване.

В зв'язку з вищевикладеним, необґрунтованими є також вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» в частині виселення без надання іншого жилого приміщення усіх фізичних та юридичних осіб, що зареєстровані та/або проживають в квартирі АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись п. 10 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», п. 3 ч. 1 ст. 18, ст. ст. 12, 33 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 525, 526, 530, 625, 651, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57, 60, 208-209, 212-215, 218, 224-225 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, за участю третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Писаренко Євгена Сергійовича про визнання договору купівлі-продажу недійсним, звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності та виселення, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Свячена Ю.Б.