АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 193/596/15-ц Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 22ц/774/1756/К/15 суддя Патинка А.Г.
Категорія - 21 (I) Доповідач Братіщева Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Грищенко Н.М., Чорнобука В.І.

при секретарі: Масловій К.В.

за участі: позивача - ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 та її представника - ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, треті особи: Софіївська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Реєстраційна служба Софіївського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, Орган опіки та піклування Софіївської районного державної адміністрації про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним. Уточнивши позовні вимоги, в останній їх редакції, просила визнати недійсним договір дарування житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (згідно договору дарування) та земельної ділянки площею 0,2500 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку. Господарських будівель і споруд, кадастровий НОМЕР_1, посвідчений 09.04.2013 року державним нотаріусом Софіївської Державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 220, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, яка діяла в інтересах малолітнього ОСОБА_4 та скасувати його державну реєстрацію, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати на загальну суму 2397,35 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є людиною похилого віку та має чисельні хвороби, у зв'язку з чим потребує сторонньої допомоги та догляду. Проте, оскільки її єдиний син ОСОБА_6 не надає їй необхідної допомоги, вона на початку 2013 року домовилась із своєю племінницею ОСОБА_3 про те, що остання буде доглядати її до смерті. Натомість позивач пообіцяла племінниці передати у власність належний їй будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1

Так, 09.04.2013 року на прохання ОСОБА_3, яка діяла в інтересах малолітнього ОСОБА_4, узаконити та нотаріально посвідчити досягнуту між ними домовленість, між сторонами було укладено договір дарування належного позивачу житлового будинку та земельної ділянки, відведеної для його обслуговування.

На початку квітня ОСОБА_3 повідомила її про свій намір зареєструвати у вказаному домоволодінні свого рідного брата з дружиною та дітьми. Так, між сторонами почали виникати сварки в результаті чого вона зрозуміла, що вже не є власником спірного домоволодіння. Проте укладаючи спірний договір ОСОБА_1 вважала, що підписує договір довічного утримання.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначила, що вона помилялась щодо мотивів укладеного договору, вважаючи, що підписувала договір довічного утримання. Також ОСОБА_1 вказала, що до укладення спірного договору сторони домовлялись про те, що вона проживатиме в спірному будинку до смерті, в той час як відповідач буде доглядати за нею. Крім того, зауважила на тому, що в суді першої інстанції, підчас розгляду справи по суті, було встановлено, що фактично сторони вели перемови про укладення договору довічного утримання, натомість уклали спірний договір. Вважає, що, оскільки вона помилялась щодо мотивів правочину та інших його обставин, що мають істотне значення, то в такому випадку спірний договір може бути визнано недійсним.

В письмових заперечення проти апеляційної скарги ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення, ухвалення його з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просила суд відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1, залишивши без змін оскаржуване рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на праві власності належить будинок АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок № 96 від 25 березня 1991 р. виданого виконавчим комітетом Софіївської районної ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Софіївської районної ради народних депутатів № 50/2 від 20 березня 1991 р (а.с. 8). Право власності на житловий будинок зареєстровано в Жовтоводському міському бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі № 1-96 під реєстровим № 96.

Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,2500 га, яка належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 виданого 27 грудня 2012 року на підставі рішення Кам'янської сільської ради від 22 жовтня 2012 р. за № 224-14/VІ. Відповідно до довідок №№ 404, 405 від 01 квітня 2015 р. виданих виконкомом Кам'янської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області. ОСОБА_6 та ОСОБА_1 проживають та зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 27-28).

Згідно квитанцій на а.с. 13-24 позивач сплачує комунальні послуги за електроенергію, природний газ та воду, а її син ОСОБА_6 за телефон.

ОСОБА_1 знаходиться на диспансерному обліку у сімейного лікаря ОСОБА_7 з 2005 року, що підтверджується довідкою № 189 від 20 квітня 2015 р. КЗ «Софіївський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Софіївської районної ради з діагнозом: Ішемічна хвороба серця. Дифузний кардіосклероз з порушенням ритму по типу фібриляції передсердь. СН ІІ-А. Гіпертонічна хвороба ІІ стадія, 2 ст., р.3. Церебросклероз, ДЕП ІІ ст. Хронічний холецисто - панкреатит, фаза загострення (а.с. 30).

09 квітня 2013 року між дарувальником ОСОБА_1 та ОСОБА_3, яка діє як законний представник малолітнього сина ОСОБА_4, укладено договір дарування, який посвідчений державним нотаріусом Софіївської державної нотаріальної контори, за яким ОСОБА_1 передає у безоплатну власність, а обдарований приймає як дарунок - будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,2500 га, розташовану в АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 статті 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Згідно із ч. 3 статті 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 1 ст. 229 ЦК України, передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

З роз'яснень, які викладені в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» убачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Так, судом першої інстанції встановлено, що згідно з текстом договору його підписано в присутності нотаріуса, особи громадян, які підписали договір, встановлено, їх дієздатність, а також повноваження представника та належність ОСОБА_1 відчуженого нерухомого майна перевірено (а.с. 12 зворот).

Окрім цього, у тексті договору дарування не міститься застережень (умов) щодо зобов'язання ОСОБА_3 надавати довічне утримання ОСОБА_1

Колегія суддів вважає погоджується з висновком суду про недоведеність того факту, що укладаючи і підписуючи договір дарування, позивач мала на увазі договір довічного утримання, оскільки в доданих до справи доказах та встановлених в судовому засіданні обставинах, відсутні підтвердження, які б свідчили про те, що, укладаючи договір дарування, сторони мали на меті укласти договір довічного утримання

Отже колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, про те, що договір дарування між сторонами був укладений і нотаріально посвідчений з урахуванням вимог діючого законодавства.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що укладаючи договір дарування позивач ОСОБА_1 своїм підписом підтвердила, що даний договір вона укладає добровільно, цілеспрямовано, свідомо, бажаючи реального настання правових наслідків обумовлених цим договором, діючи без впливу обману.

Таким чином, вищенаведені обставини в їх сукупності підтверджують те, що при вчиненні договору дарування, формування волі позивача ОСОБА_1 було вільним (добровільним), цілеспрямованим, внутрішня воля на вчинення договору дарування відповідала її зовнішньому волевиявленню, без створення зі сторони відповідачів та інших осіб помилкових уявлень про обставини, які мають істотне значення: природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якості речі, які значно занижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Із змісту договору дарування вбачається, що позивач ОСОБА_1, попередньо нотаріусом ознайомлена із приписами цивільного законодавства, що регулюють саме укладений договір дарування, а не інший правочин, у зв'язку з чим колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги відносно того, що позивач підписуючи спірний договір помилялась щодо природи укладеного правочину.

Таким чином, колегія суддів в повній мірі погоджується з висновком суду про те, що позивачу ОСОБА_1 було достовірно відомо про укладення договору дарування, а не договору довічного утримання, так як вона на момент укладення оспорюваного договору була попередньо ознайомлена нотаріусом із приписами цивільного законодавства, що регулюють саме укладений договір дарування та своїм підписом підтвердила, що даний договір дарування вона укладає добровільно, цілеспрямовано та свідомо.

На думку колегії суддів доводи позивача про те, що вона перебуває на обліку у сімейного лікар та має чисельні захворювання, жодним чином не доводить, що на час укладення договору дарування ОСОБА_1 не могла розуміти його зміст, в результаті чого при укладенні спірного правочину мала місце помилка, оскільки наявні у ОСОБА_1 хвороби, згідно наданої КЗОЗ «Софіївський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» довідки про стан здоров'я позивача, не впливають на здатність розуміти значення своїх дій та керувати ними, до того ж у встановленому законом порядку не встановлено повну або часткову недієздатність ОСОБА_1

Таким чином, з огляду на викладене колегія суддів вважає вірним висновок суду щодо відсутності підстав для визнання договору дарування житлового будинку недійсним.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 10 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: