АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/2580/14-ц 22-ц/774/696/К/15
Справа № 214/2580/43-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/696/К/15 інстанції - Ан О.В.
Категорія 27 (4) Доповідач - Савіна Г.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів - Грищенко Н.М., Митрофанової Л.В.,

при секретарі - Петренко К.І.,

за участю - відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 11 грудня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 року Публічне акціонерне товариство "Акцент-Банк" (далі - Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору від 03 липня 2008 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору, утворилась заборгованість розмір якої станом на 02 березня 2014 року становить 23352 грн. 60 коп., та яку, разом із судовими витратами в сумі 243 грн. 60 коп. позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 11 грудня 2014 року позовні вимоги Банку задоволені, на його користь стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 03.07.2008 року в сумі 23 352 грн. 66 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 3000 грн., по відсотках -11519 грн. 44 коп., по комісії - 7245 грн., штраф 1588 грн., а також судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17 лютого 2015 року заява ОСОБА_2 про перегляд вищезазначеного рішення суду залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд дійшов помилкового висновку щодо дійсності договору, не врахував, що він отримував кошти на споживчі потреби і позивачем під час укладення договору були порушені вимоги Закону України "Про захист прав споживачів", а також не звернув увагу на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до ст. 633 ЦК України ЗАТ "Акцент-Банк" взяв на себе зобов'язання надавати банківські послуги.

ОСОБА_2 ознайомився з Умовами надання банківських послуг і 03.07.2008 року шляхом заповнення та підписання заяви про оформлення на своє ім'я кредиту, уклав договір відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 3000грн., зі сплатою 2,00 % на місяць на залишок заборгованості за користування кредитом, щомісячна комісія 3,5%, на умовах, визначених Договором.

Згідно до п. 9.2 Умов та правил надання банківських послуг договір діє на протязі 12 місяців з дня його підписання, а якщо на протязі року його дії строку ні одна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонгується на той же строк.

Поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору, про що свідчить змісту заяви про оформлення кредиту, яку підписав відповідач, якою встановлений обов'язок відповідача повернути позику частинами, щомісячними платежами по 600 грн.

Відповідно до п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, не менше ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від ціни позову.

У зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань станом на 02 березня 2014 року утворилась заборгованість в сумі 23352 грн. 66 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 3000 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом -11519 грн. 44 коп., заборгованість по комісії - 7245 грн., штраф 500 грн. (фіксована частина), штраф 1088 грн. 22 коп. (процентна складова), яка, на думку суду, відповідно до ст. ст. 1054, 526, 611, 610, ч. 3 ст. 254, ч. 2 ст. 1020, ч. 1 ст. 549 ЦК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Оскільки відповідачем не надано доказів про інформування позивача про припинення дії кредитного договору, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що договір діяв і на момент звернення позивача до суду з цим позовом, а тому початок перебігу строку позовної давності для стягнення заборгованості з відповідача починається з моменту невиконання позичальником кожного із зобов'язань по щомісячному погашенню боргу на протязі дії договору.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку колегії суддів рішення суду не відповідає вимогам указаної статті.

Як убачається із матеріалів справи, 03 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариством "Акцент-Банк", правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредитний ліміт на платіжну карту у розмірі 3000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У заяві позичальника на отримання кредиту від 03.07.2008 року, яка завізована підписом ОСОБА_2, зазначено, що він ознайомлений і згодний із Умовами і Правилами надання банківських послуг (далі Умови), а також із тарифами банку; погодився із тим, що заява разом із умовами і Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг.

Внаслідок порушення відповідачем строку та порядку погашення кредиту утворилася заборгованість відповідно до розрахунку позивача станом на 02.03.2014 року у розмірі 23352,66 грн. із яких: заборгованість за кредитом - 3000 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом -11519 грн. 44 коп., заборгованість по комісії - 7245 грн., штраф 500 грн. (фіксована частина), штраф 1088 грн. 22 коп.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 9.12 Розділу І Умов встановлено, що кредитний договір від 03 липня 2008 року діє упродовж 12 місяців з моменту підписання. Також передбачено автоматичне пролонгування дії договору на такий самий строк у разі, якщо жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позивальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогою кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Порядок погашення боргового зобов'язання ОСОБА_2 передбачено п. 5 Розділу ІІ Умов, у якому зазначено, що строк і порядок погашення за кредитом (кредитний ліміт, кредитна лінія) за платіжними картками із встановленим мінімальним обов'язковим платежем наведений у Пам'ятці клієнта, яка є невід'ємною частиною договору. Вказано, що платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами, і частину заборгованості за кредитом (п. 5.3).

За платіжними картками без встановлення мінімального обов'язкового платежу строк погашення за кредитом наведено у п. 5.4 Розділу ІІ Умов, за яким строк погашення процентів за кредитом - щомісячно за попередній місяць, а строк погашення кредиту у повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (в полі Month).

Згідно п.п. 3.1.1., 3.1.3. Розділу ІІ Умов строк дії картки зазначений на лицьовій стороні картки (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня указаного місяця. За закінченням строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк, якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшло письмової заяви держателя про закриття картрахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг із виконання розрахункових операцій за картрахунком (в передостанній день місяця закінчення строку дії) і при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором.

За висновками Верховного Суду України про застосування ст. 257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, викладеними у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Як пояснив відповідач ОСОБА_2 під час судового засідання у суді апеляційної інстанції кредитні кошти у розмірі 3000 грн. він отримав не на картку, а безпосередньо у касі банку, кредитна картка йому не видавалася.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У справах про дискримінацію позивач зобов'язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. У справах щодо звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності чи застосування до працівника з боку керівника або роботодавця заходів впливу (переведення, атестація, зміна умов праці тощо) у зв'язку з повідомленням таким працівником про порушення вимог Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" іншою особою обов'язок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В порушення вимог вищезазначеної статті на підтвердження факту отримання відповідачем платіжної картки, як і на продовження дії цієї картки, позивач доказів не надав.

Як убачається із розрахунку заборгованості відповідачем погашення процентів за користування кредитними коштами не проводилося з моменту отримання кредиту в сумі 3000,00 грн.

Крім того, слід зазначити, що заява про отримання кредитних коштів не містить номеру рахунку, на який відповідач повинен був вносити кошти на погашення заборгованості за кредитом.

Доводи апеляційної скарги про необхідність застосування до спірних відносин п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення кредиту, строк давності якого минув, на увагу не заслуговують, оскільки як зазначив у своїх висновках Верховний Суд України (постанова від 20.11.2013 року № 6-126цс13) дана норма, у системному зв'язку із самою ч. 11 ст. 11 зазначеного закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Отже позовна вимога про повернення споживчого кредиту обмежується судом строком позовної давності лише за обставин, які передбачені ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України - коли про це заявлено стороною у спорі або коли наведені позивачем причини пропуску строку визнано судом неповажними.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та, відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, ухвалити нове рішення про відмову ПАТ "Акцент-Банк" у задоволенні його позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 03 липня 2008 року.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, 313, 314-316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 11 грудня 2014 скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 03 липня 2008 року відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: