Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 22-ц-778/2501/15 Головуючий у 1 інстанції: Рибалко Н.І.
Суддя-доповідач: Бабак А.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів Бабак А.М.

Полякова О.З.

При секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Відкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (далі ВАТ «ЗМК «Запоріжсталь») про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що з 1999 року до 27 червня 2013 року він перебував з відповідачем у трудових відносинах. Остання професія на підприємстві - слюсар-ремонтник 5-го розряду.

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 16 квітня 2014 року, професійне захворювання ОСОБА_3 виникло внаслідок наявності у повітрі робочої зони шкідливих речовин, впливу шуму.

За результатами висновку обстеження медико-соціальної експертної комісії № 0027589 від 28 квітня 2014 року у результаті професійного захворювання, пов'язаного з виробництвом, йому встановлено третю групу інвалідності з 45 % стійкої втрати професійної працездатності.

Внаслідок зазначеного захворювання, позивач вимушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, не може вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, порушена душевна рівновага, виражена у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів, що негативно позначається на його душевному стані, тому йому спричинена моральна шкода яку він оцінив в 45000,00 грн. та просив стягнути з відповідача.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ВАТ «ЗМК «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 15000,00 грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ВАТ «ЗМК «Запоріжсталь» на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду ВАТ «ЗМК «Запоріжсталь» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, при ухваленні рішення судом не дотримані принципи розумності,виваженості та справедливості, розмір стягнутої моральної шкоди є завеликий, тому просить змінити рішення суду в частині стягнення суми моральної шкоди, зменшивши її розмір.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ВАТ «ЗМК «Запоріжсталь» підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 з 22.07.1999 року по 27.06.2013 року працював на ВАТ «ЗМК «Запоріжсталь» слюсарем-ремонтником 5-го розряду (а.с.11).

Відповідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 16 квітня 2014 року, професійне захворювання ОСОБА_3 виникло внаслідок наявності у повітрі робочої зони шкідливих речовин, впливу шуму (а.с. 13-15).

За результатами висновку обстеження медико-соціальної експертної комісії № 0027589 від 28 квітня 2014 року у результаті професійного захворювання, пов'язаного з виробництвом, йому встановлено третю групу інвалідності з 45 % стійкої втрати професійної працездатності (а.с. 20).

Задовольняючи позов ОСОБА_3 частково та стягуючи з відповідача на його користь моральну шкоду у сумі 15000,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що саме на власника або уповноваженого ним органу покладається обов'язок забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці.

Судова колегія вважає, що висновок суду є вірним. Розглядаючи спір, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК України, повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи на які посилалися сторони, дав належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між учасниками процесу та закон, що їх регулює.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно з ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Суд першої інстанції правильно застосував вищевказані норми матеріального права, якими визначено, що моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Оскільки, між сторонами склалися трудові правовідносини, професійне захворювання та інвалідність отримана позивачем під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язана з виробництвом, тому наявні у зв'язку з цим підстави, передбачені ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України для відшкодування моральної шкоди, які обґрунтовано застосовані судом першої інстанції до цих правовідносин наряду із застосуванням ст. 23 ЦК України, яка містить законодавче визначення поняття моральної шкоди, що не деталізовано у ст. 237-1 КЗпП України.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди з відповідача, врахував вимоги закону та прийняв до уваги роз'яснення п.п.3,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Суд визначив розмір відшкодування моральної шкоди оцінивши характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, їх тривалість, неможливість відновлення та урахував інші обставини. Зокрема, суд врахував стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та зазначив, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір на відшкодування шкоди та навів мотиви прийняття доказів, якими це підтверджується. При цьому суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Доводи апелянта, який вважає, що не має нести цивільно-правову відповідальність за спричинену моральну шкоду позивачу є неприйнятними, оскільки суперечать вищенаведеним обставинам, та нормам матеріального і процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається апелянт були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновком суду першої інстанції та їх оцінкою.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: