Категорія 57Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі :

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Марчук В.С., Сопруна В.В.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участю: позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про зобов'язання до вчинення дій, визнання договору недійсним, відшкодування моральної шкоди, -

В с т а н о в и л а :

23 червня 2014 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про зобов'язання надати відповідь на її звернення від 6 квітня 2014 року і 18 травня 2014 року та відшкодування моральної шкоди.

6 жовтня 2014 року позивач ОСОБА_2 подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, якою просила зобов'язати відповідача надати відповідь на її звернення від 6 квітня 2014 року та 18 травня 2014 року, стягнути моральну шкоду в сумі 5 000 грн., а також постановити окрему ухвалу, яку направити слідчим органам в зв'язку з незаконним стягненням з неї коштів в сумі 934,86 грн.

23 жовтня 2014 року позивач подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, якою просила визнати недійсними (нікчемними) договори № 80, № 80/1 від 10 січня 2012 року на підставі п. 1, 3, 5 ст. 203 та п. 2 ст. 215 ЦК України; зобов'язати відповідача уточнити в договорі місце знаходження (адресу) її присадибної земельної ділянки шляхом надання додатку до договору; зобов'язати відповідача (після уточнення місця знаходження присадибної земельної ділянки) виконати договірні зобов'язання за договором № 80/2 від 10 січня 2012 року відповідно до ст. 29, 30, 31, 55 Закону України «Про землеустрій», п. 3, 5 ст. 20, ст. 154, 186, 186-1 ЗК України, постанов Кабінету Міністрів України № 749 від 18 серпня 2010 року, № 1021 від 9 вересня 2009 року, № 502 від 11 квітня 2002 року, п. 2 №449 від 2 квітня 2002 року, п. 4 ст. 2 ЦПК України, ст. 525, 526, 527, 530, 610, 629, 633, 837, 865 ЦК України, п. 3, 17, 19, 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», наказу Держкомітету України із земельних ресурсів № 376 від 18 травня 2010 року; безоплатно переробити проектно-кошторисну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) відповідно до вимог наказу Держкомітету України із земельних ресурсів № 376 від 18 травня 2010 року (п. 2 ст. 891 ЦК України).

28 листопада 2014 року позивач звернулася в суд із заявою про збільшення позовних вимог, якою просила зобов'язати відповідача додати до кожної наданої відписки її звернення з письмовими поясненнями причин ненадання відповідей по суті на ці звернення.

23 грудня 2014 року позивач подала до суду заяву про підтвердження позовних вимог, якою просила зобов'язати відповідача надати відповідь в письмовій формі на її скаргу від 6 квітня 2014 року та звернення від 18 травня 2014 року; стягнути на її користь моральну шкоду в сумі 5 000 грн.; постановити окрему ухвалу, яку направити слідчим органами в зв'язку з незаконним стягненням з неї коштів в сумі 934,86 грн., що є порушенням п.14 постанови Кабінету Міністрів України від 5 серпня 2009 року № 844; визнати недійсними (нікчемними) договори № 80, № 80/1 від 10 січня 2012 року на підставі п. 1, 3, 5 ст. 203, п. 2 ст. 215 ЦК України; зобов'язати відповідача уточнити місце знаходження (адресу) її присадибної земельної ділянки у договорі № 80/2 від 10 січня 2012 року шляхом надання додатку до договору; зобов'язати відповідача (після уточнення місця знаходження її присадибної земельної ділянки) виконати договірні зобов'язання за договором № 80/2 від 10 січня 2012 року відповідно до ст. 29, 30, 31, 55 Закону України «Про землеустрій», п. 3, 5 ст. 20, ст. 154, 186, 186-1 ЗК України, постанов Кабінету Міністрів України № 749 від 18 серпня 2010 року, чинної до 17 жовтня 2012 року, № 1021 від 9 вересня 2009 року, чинної до 17 жовтня 2012 року, № 502 від 11 квітня 2002 року, п. 2 № 449 від 2 квітня 2002 року, п. 4 ст. 2 ЦПК України, ст. 525, 526, 527, 530, 610, 629, 633, 837, 865, 866 ЦК України, п. 3, 17, 19, 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», наказу Держкомітету України із земельних ресурсів № 376 від 18 травня 2010 року; зобов'язати відповідача безоплатно переробити проектно-кошторисну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) відповідно до вимог наказу Держкомітету України із земельних ресурсів № 376 від 18 травня 2010 року (п. 2 ст. 891 ЦК України) та правовстановлюючих документів.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» надати відповідь ОСОБА_2 по кожному пункту її письмового звернення до ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 6 квітня 2014 року та від 18 травня 2014 року.

В решті позову в задоволенні відмовлено.

Стягнуто з ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Зазначила, що рішення суду вважає таким, що не відповідає дійсним обставинам справи і вимогам закону, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим рішення підлягає до скасування в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач підтримала свою апеляційну скаргу, просить її задовольнити, скасувавши рішення суду в повному обсязі, постановити нове рішення про задоволення усіх її позовних вимог.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи - судову повістку отримав 25.03.2015 року, про що свідчить розписка в матеріалах справи, у судове засідання не з'явився і не надав письмових заперечень на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 304 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими цією главою (главою 1 розділу V «Перегляд судових рішень»).

За правилами статті 305 ЦПК України (яка знаходиться в главі 1 розділу V «Перегляд судових рішень») апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належними чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

За таких обставин цивільна справа за апеляційною скаргою розглядається у відсутності представника відповідача.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії ВН № 1563 виданого 8 серпня 2000 року, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,2845 га, що розташована на території Некрасівської сільської ради; цільове призначення - для обслуговування жилого будинку та ведення підсобного господарства (а. с. 5).

Державний акт виданий на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 31 березня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу 31 березня 2000 року і зареєстрованого в реєстрі за № 1245, за яким Вінницька Т.А. продала, а ОСОБА_2 купила земельну ділянку площею 0,2845 га, що знаходиться на території Некрасівської сільської ради і надана для обслуговування жилого будинку та ведення підсобного господарства (а. с. 4).

10 січня 2012 року між ДП «Вінницький інститут землеустрою» та ОСОБА_2 було укладено договір № 80, згідно з яким виконавець прийняв на себе виконання землевпорядних робіт щодо складання технічної документації по виготовленню державних актів на право власності на землю (будівництво та обслуговування жилого будинку і господарських будівель), площею 0,25 га на території Некрасівської сільської ради Вінницького району Вінницької області (а. с. 6).

10 січня 2012 року позивач уклала із ДП «Вінницький інститут землеустрою» договір № 80/1, за яким виконавець прийняв на себе виконання землевпорядних робіт щодо складання технічної документації по виготовленню державних актів на право власності на землю (ділянки для ведення особистого селянського господарства), площею 0,20 га на території Некрасівської сільської ради Вінницького району Вінницької області (а. с. 7).

10 січня 2012 року між сторонами було укладено договір № 80/2, згідно з яким виконавець прийняв на себе виконання землевпорядних робіт по прокладанню полігометричних ходів, витрат на транспортування, командировочні співробітників інституту при проведенні інвентаризації земельної ділянки на території Некрасівської сільської ради Вінницького району Вінницької області (а. с. 8).

6 квітня 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулась до директора ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» зі скаргою, де зазначила, що по жодному з укладених із нею договорів роботи на місцевості (в натурі) не виконані, не надані акти прийому-передачі робіт, в зв'язку з чим вона просила надати чіткі роз'яснення на 11 запитань, які викладені нею у скарзі (а. с. 21-22).

На таку скаргу позивача відповідачем 15 квітня 2014 року було направлено відповідь за № 2447, у якій зазначено, що її письмові звернення з одного і того ж питання неодноразово були предметом розгляду ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», в зв'язку з чим відповідно до ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» таке її повторне звернення не підлягає розгляду (а. с. 23).

18 травня 2014 року позивач звернулась до директора ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» з вимогою надати (надіслати поштою) їй ряд документів на підтвердження факту виконання відповідачем робіт за договорами № 80, № 80/1, № 80/2 від 10 січня 2012 року (всього 7 документів, перелік яких зазначено позивачем у зверненні) (а. с. 24).

26 травня 2014 року відповідач надіслав на адресу позивача відповідь № 2950 на звернення від 18 травня 2014 року, де зазначив, що її письмові звернення з одного і того ж питання неодноразово були предметом розгляду ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», в зв'язку з чим відповідно до ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» таке її повторне звернення не підлягає розгляду. Крім того у відповіді зазначено про виконання ними в повному обсязі зобов'язань за договорами від 10 січня 2012 року, а також рекомендовано ОСОБА_2 звернутись в робочі дні до ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» з метою отримання відповідної документації із землеустрою або окремих документів з неї та підписання актів приймання-передачі виконаних робіт (а. с. 25).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані, зокрема: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

За правилами ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті. Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

У відповіді від № 2447 від 15 квітня 2014 року на письмове звернення ОСОБА_2 від 6 квітня 2014 року та у відповіді № 2980 від 26 травня 2014 року на письмове звернення позивача від 18 травня 2014 року відповідач зазначив, зокрема про те, що письмові звернення позивача з одного і того ж питання неодноразово були предметом розгляду ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», а тому такі її повторні звернення не підлягають розгляду відповідно до ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» (а. с. 23, 25).

Проте відповідачем не надано суду доказів щодо вирішення ними по суті аналогічних попередніх - первинних звернень ОСОБА_2

Враховуючи те, що відповідачем не надано позивачу повні відповіді на її звернення від 6 квітня 2014 року та від 18 травня 2014 року, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про задоволення позову в частині зобов'язання відповідача надати відповідь позивачу по кожному пункту її письмових звернень від 6 квітня 2014 року та від 18 травня 2014 року.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1). Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2).

Згідно з ч. 2 ст. 25 Закону України «Про звернення громадян» громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_2 про стягнення із відповідача моральної шкоди в сумі, виходячи із недоведеності позовних вимог в цій частині.

Разом з цим колегія суддів вважає, що є обґрунтованим висновок суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними (нікчемними) правочинів № 80 та № 80/1 від 10 січня 2012 року та про зобов'язання відповідача виконати договори і переробити проектно-кошторисну документацію.

Як вбачається із заявлених позивачем ОСОБА_2 позовних вимог, вона просила визнати ці договори недійсними (нікчемними) на підставі ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України та ч. 2 ст. 215 ЦК України.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин, може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до частин 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За правилами частин 1 і 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Позивач ОСОБА_2 не довела тих обставин, на які вона посилалася як на підставу свої вимог, та відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України не підтвердила цих своїх доводів відповідними доказами, визначеними статтями 57-66 ЦПК України, за наявності яких можна було б встановити обставини недійсності договорів.

Окрім цього, у суді першої інстанції на пропозицію суду позивач не уточнила і не обґрунтувала свої позовні вимоги в тому, з яких підстав вона просить визнати договори недійсними, тобто, які зазначені у ст. 203 ЦК України загальні вимоги порушені, що тягнуть за собою визнання правочинів недійсними, або вчинені правочини не відповідають іншим конкретним вимогам закону, визначені статтями 204-212 та параграфом 2 глави 16 «Правочин» Цивільного кодексу України.

Позивач також зазначала, що оспорювані нею договори не виконані відповідачем, тому вона просила зобов'язати його виконати їх.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2013 року, постановленим по справі за позовом ОСОБА_2 до ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про розірвання договорів № 80, № 80/1 від 10.01.2012 року та зобов'язання виконати п. 4.2. договору № 80/2 від 10.01.2012 року, стягнення пені та моральної шкоди, встановлено ту обставину, що відповідач в повному обсязі виконав свої зобов'язання по договорам, укладеним із позивачем. В зв'язку з чим в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено (а. с. 40-42).

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 11 квітня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено; рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.03.2013 року залишено без змін (а. с. 44), тобто рішення набрало законної сили.

За таких обставин рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення позовних вимог, відповідає нормам матеріального і процесуального права, а отже є законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах матеріального закону та рішення суду не спростовують.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ М.В. Матківська

Судді: /підпис/ В.С. Марчук

/підпис/ В.В. Сопрун

Згідно з оригіналом:

Суддя: М.В. Матківська