Справа №490/5780/14-ц 22.07.2015 22.07.2015 22.07.2015
Провадження №22-ц/784/1257/15
Головуючий суду першої інстанції: Подзігун Г.В.
Категорія: 33 Суддя-доповідач апеляційного суду: Локтіонова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2015 року м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Локтіонової О.В.

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Свіщуком О.В.,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_3,

представника Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області - Руснакової Т.А.,

представника ГУ ДКСУ у Миколаївській області та Державної казначейської служби України - Хмельницького В.С.,

прокурора - Цвікілевич Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Центрального районного відділу Миколаївського міського управління Управління Міністерства внутрішніх справ України

у Миколаївській області

на рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 16 лютого 2015 року, ухвалене за позовом ОСОБА_6 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області, Центрального районного відділу Миколаївського міського управління Управління Міністерства внутрішніх справ України у Миколаївській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства,

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вказаним позовом, який обґрунтував наступним.

30 грудня 2013 року слідчим СВ Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області (далі - Центральний РВ) було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування за зверненням ОСОБА_7 про шахрайське заволодіння невстановленими особами 27 грудня 2013 року належною їй картоплею невизначеної вартості.

Позивач вказував, що під час проведення досудового розслідування слідчим Центрального РВ Пономаренко А.Г. 30 грудня 2013 року було проведено огляд приміщення по АДРЕСА_1, яке він орендував. Під час огляду у вказаному приміщенні слідчим було зафіксовано наявність належної йому картоплі без визначення об'єму, яку було передано на зберігання орендодавцю ОСОБА_8

31 грудня 2013 року під час повторного огляду вказаного приміщення слідчим Центрального РВ Рябіковим Д.С. було вилучено 1023 сітки з картоплею по 18 кг кожна, а загалом 18 414 кг. В подальшому вона була передана ОСОБА_7 для зберігання. Згодом Центральний РВ надав ОСОБА_7 дозвіл на її реалізацію.

ОСОБА_6 зазначав, що дії працівників Центрального РВ були незаконними, оскільки протирічать вимогам Кримінального процесуального кодексу України про тимчасове вилучення майна.

Посилаючись на зазначене, позивач просив стягнути з відповідачів завдану йому матеріальну шкоду в сумі 128 898 грн., завдану внаслідок незаконного вилучення та реалізації належної йому картоплі.

Заперечуючи проти задоволення позову, Центральний РВ вказував, що позов ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, оскільки він не відноситься до кола осіб визначених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Крім того, Центральний РВ вказував на відсутність належних доказів на підтвердження його вини. Посилаючись на вказані обставини, просив відмовити у задоволенні позову.

Державна казначейська служба України, заперечуючи проти задоволення позову, зазначала, що факт провини Центрального РВ не встановлено судовим рішенням. У позивача є право на звернення до зберігача картоплі із вимогою про повернення майна. Крім того, вказувала, що вона не несе відповідальності за зобов'язаннями держави.

Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 16 лютого 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено частково. З Центрального РВ на користь позивача стягнуто матеріальну шкоду в сумі 128 898 грн. Крім того, з Центрального РВ на користь держави стягнуто судовий збір в сумі 1 288 грн.98 коп.

В задоволенні позову до Державної казначейської служби України та ГУ ДКС України у Миколаївські області відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, Центральний РВ подав на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_6 до Центрального РВ, суд першої інстанції виходив з того, що слідчими під час проведення досудового розслідування було порушено вимоги Кримінального процесуального кодексу України щодо тимчасового вилучення майна, а тому Центральний РВ повинен відшкодувати матеріальну шкоду позивачу.

Проте, з таким висновком суду неможна погодитися, з огляду на таке.

Стаття 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 р. передбачає, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно з п.1-1 ст.2 вказаного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбаченому цим Законом, виникає серед іншого у випадку встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

Статті 3, 4 зазначеного Закону передбачають, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається) серед іншого майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт.

Майно повертається в натурі, а в разі неможливості повернення в натурі його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким воно передано безоплатно.

Відповідно до ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану матеріальну шкоду, передбачені нормами ст.1166 ЦК України, відповідно до ч.1 якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідальність за шкоду, завдану фізичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю працівника під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків згідно зі ст.1172 ЦК України покладається на юридичну особу, з якою цей працівник перебуває у трудових правовідносинах.

Згідно з п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р. №6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Як вбачається з матеріалів даної справи та кримінального провадження №0008855, в провадженні Центрального РВ знаходиться вказане кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.190 Кримінального кодексу України, яке було розпочато на підставі заяви ОСОБА_7 про скоєння щодо неї невідомими особами шахрайських дій, які полягали у заволодінні належним їй майном, а саме 22 тонами картоплі, внаслідок чого їй було спричинено матеріальні збитки в сумі 100 000 грн.

09 січня 2014 року до Центрального РВ надійшла також заява від позивача, у якій він також вказував на те, що 29 грудня 2013 року невідомі особи заволоділи належним йому майном, внаслідок чого йому було спричинено збитки в сумі 80 000 грн.

Слідчими Центрального РВ було встановлено, що 23.12.2013 р. ОСОБА_7 придбала у СФГ Ткаченко 22 тони картоплі, що підтверджено накладною та квитанцією. Для перевезення вказаної картоплі до Цурюпинського району Херсонської області у подальшому ОСОБА_7 зателефонувала до диспетчерської служби найму автотранспорту, з якою уклала усний договір транспортування картоплі автомобілем «Рено» державний номер НОМЕР_1 під керуванням Афанасєва Г.Б., що також підтверджується квитанцією.

28.12.2013 р. вказана картопля була відвантажена директором СФГ Ткаченко та вказаний автомобіль під керуванням Афанасєва Г.Б. направився до Цурюпинського району Херсонської області.

Однак, у вказаний період ОСОБА_7 картоплю не отримала, оскільки її було передано у м.Миколаєві позивачу невстановленими особами. За словами ОСОБА_6 він придбав її шляхом розміщення оголошення в мережі «Інтернет», передавши гроші у день доставки картоплі.

Придбану у невстановленої особи картоплю позивач помістив на зберігання до приміщення по вул.Магістральній, 8 в м.Миколаєві, яке орендував у товариства з обмеженою відповідальністю "Вікторі-Да" на підставі договору оренди від 28 грудня 2013 року.

31.12.2013 р. слідчим СВ Центрального РВ Рябіковим Д.С. під час повторного огляду вказаного приміщення картоплю було вилучено (1023 сітки по 18 кг) та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_7 по АДРЕСА_2.

Арешт на зазначену картоплю не накладався, оскільки слідчим було пропущено строк на узгодження клопотання про його накладення.

08 січня 2014 р. ОСОБА_7 отримала від працівників Центрального РВ дозвіл на використання картоплі.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 24.01.2014 р. було встановлено факт порушення слідчим Центрального РВ ст.ст.167, 171 КПК України, а саме невчасне звернення до прокурора з вищезазначеним клопотанням. Згідно з ст.169 КПК України тимчасово вилучене майно повинно було бути повернуто слідчим особі, у якої воно було вилучено.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про наявність підстав для задоволення позову до Центрального РВ є неправильним.

Матеріали справи не містять належних доказів придбання позивачем спірної картоплі, тоді як ОСОБА_7, якій картопля була повернута працівниками Центрального РВ, довела наявність таких доказів.

За таких обставин, про які свідчать матеріали справи, Центральний РВ не можна визнати винним у спричиненні позивачу шкоди.

Що ж стосується доводів позивача про встановлення вини працівників Центрального РВ ухвалою слідчого судді, то дійсно вона говорить про наявність порушень Кримінального процесуального кодексу України. Однак, зазначене не спростовує факту не доведення позивачем належності саме йому спірної картоплі.

За такого, колегія суддів вважає, що рішення районного суду в частині задоволення позову ОСОБА_6 до Центрального РВ та розподілу судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову ОСОБА_6 у задоволенні його позову до Центрального РВ про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства.

В іншій частині рішення суду не є предметом апеляційного розгляду, оскільки сторонами не оскаржується.

Керуючись ст.ст.303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Центрального районного відділу Миколаївського міського управління Управління Міністерства внутрішніх справ України у Миколаївській області задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 16 лютого 2015 року в частині задоволення позову ОСОБА_6 до Центрального РВ ММУ УМВС України у Миколаївській області та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити ОСОБА_6 у задоволенні його позову до Центрального районного відділу Миколаївського міського управління Управління Міністерства внутрішніх справ України у Миколаївській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: