АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Міцнея В.Ф., Лисака І.Н.

при секретарі: Лук»янишиній М.В.

з участю сторін: представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Перша Чернівецька державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, інтереси якої представляє ОСОБА_1, на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 лютого 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5, після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому на праві власності майно. За життя ОСОБА_5 25 квітня 2005 року склав заповіт, відповідно до якого заповів їй належну йому частку квартири АДРЕСА_1.

Про існування даного заповіту їй стало відомо лише після звернення до неї відповідачки ОСОБА_4, з проханням відмовитись від прийняття спадщини за заповітом. У зв'язку із відсутністю інформації щодо наявності заповіту, вона у визначений законом шестимісячний строк не зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5

____________________________________________________________________________

№ 22ц/794/534/2015 р. Головуючий у І інстанції:Піхало Н.В.

Категорія: 39 Суддя-доповідач:: Владичан А.І.

10 листопада 2014 року позивачка звернулась до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Однак, постановою державного нотаріуса від 28.11.2014 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з тим, що нею пропущений визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини.

Вважала, що строк для прийняття спадщини нею пропущено з поважних причин, оскільки вона не перебувала із спадкодавцем у родинних стосунках та на протязі тривалого часу не підтримувала з ним жодних відносин та не спілкувалась, і про складений на її ім'я заповіт вона не була повідомлена.

Посилаючись на викладене просила визначити їй додатковий строк тривалістю в шість місяців для подання до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 лютого 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_3, інтереси якої представляє ОСОБА_1, подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, обставини які суд вважав встановленими не є доведеними.

В своїй апеляційній скарзі посилається на те, вона не проживала разом з спадкодавцем однією сім'єю, не являється родичем померлого, останнім часом не підтримували жодних стосунків, що свідчить про те, що вона не лише не знала, а й об'єктивно не могла знати про статус спадкодавця. Вважає ці обставини, поважною причиною пропуску відповідного строку, тому суд першої інстанції в порушення норм права не прийняв ці доводи при винесення рішення.

Крім того зазначає, що поважною причиною пропуску строку була відсутність у неї інформації про набуте право на спадкування, яке потребує певних дій для прийняття спадщини а саме нотаріусом не здійснено жодних повідомлень про відкриття спадщини, однак суд першої інстанції не взяв до уваги та не надав належної правової оцінки вказаним доводам. Вважає, що наявні обставини справи є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини і у суду були підстави застосувати ч.3 ст.1272 ЦК України.

Просить скасувати рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 лютого 2015 року, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що їй не було відомо про смерть ОСОБА_5, а навіть навпаки своїми поясненнями наданими в судовому засіданні не спростувала того факту, що про день смерті ОСОБА_5 їй не було відомо, крім того вона допомагала в його похованні. У позивача не було перешкод для прийняття спадщини, а невикористання права на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову майно, не є підставою для застосування положень ч.3 ст.1272 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, вірно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщин встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її ( ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, та після його смерті відкрилась спадщина на належну йому частку квартири АДРЕСА_1, яка належала спадкодавцеві на праві спільної сумісної власності з дружиною ОСОБА_4 Право власності спадкодавця підтверджується Витягом з Державного реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно та свідоцтвом про право власності від 29.03.2005 року.

За життя покійний ОСОБА_5 склав два заповіти, а саме 13.07.1987 року, відповідно до якого усе своє майно, яке буде належати йому на день його смерті заповів своїй дружині ОСОБА_4, а також 25.04.2005 року, відповідно до якого належну йому частину квартири АДРЕСА_1 заповів позивачу (а.с 36,40).

Відповідно до ч. 2 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що згідно копії спадкової справи №401/2014 державним нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Холоменюк О.І. 27.06.2014 року відкрито провадження і згідно Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис щодо реєстрації спадкової справи, із зазначенням спадкодавця - ОСОБА_5.

13 листопада 2014 року ОСОБА_3, від імені якої діє ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

28 листопада 2014 року державним нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Холоменюк О.І. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, як видача на ім'я ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на заповідане на ім'я майно, що належало ОСОБА_5, у зв'язку із тим, що вона пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини та відсутній факт прийняття нею спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1270 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до абз. 6 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважним є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнанні поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, несприятливі погодні умови.

Суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України) дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки як встановлено судом, позивачем не доведено та матеріали справи не містять доказів поважності причини пропуску строку для прийняття спадщини.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у позивача не було перешкод для прийняття спадщини, а невикористання права на прийняття спадщини через відсутність про спадкову масу, не є підставою для застосування положень ч.3 ст.1272 ЦК України.

Також, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що вказані

позивачем причини пропуску строку як необізнаності про масу спадкового майна не пов'язані із об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на подачу заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк, крім того про смерть спадкодавця позивач була обізнана та даний факт не підлягає доказуванню, оскільки в порядку ч. 1 ст. 61 ЦПК України визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а з інших підстав даний позов не заявлявся, тому в задоволенні позову ОСОБА_3 про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини слід відмовити.

Посилання апелянта на те, що поважною причиною пропуску відповідного строку була не відсутність інформації про заповіт чи спадкову масу, а відсутність інформації про набуте право на спадкування, яке потребує певних дій для прийняття спадщини є необґрунтованими оскільки позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували незаконність дій нотаріуса, як це передбачається в силу вимог ст..ст.49,50 ЗУ «Про нотаріат».

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, інтереси якої представляє ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 лютого 2015 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: