Справа № 158/2669/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Костюкевич О.К.
Провадження № 22-ц/773/576/15 Категорія: 54 Доповідач: Лівандовська-Кочура Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого-судді - Лівандовської-Кочури Т.В.

суддів - Веремчук Л.М., Антонюк К.І.

при секретарі - Кирилюку О.О.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Багацького Є.Г.

представників третіх осіб: Обушко Р.М., Бокія Р.Ю., Рощинського Б.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства лісових ресурсів України, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Волинське обласне управління лісового та мисливського господарства, Державне підприємство «Мисливське господарство «Звірівське», про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду від 27 лютого 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ківерцівського районного суду від 27 лютого 2015 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному об'ємі.

В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивач та його представник, кожен окремо, апеляційну скаргу із наведених у ній мотивів підтримали, тоді як представники відповідачів та третіх осіб, кожен окремо, просили її відхилити, з огляду на безпідставність наведених у ній доводів.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних мотивів.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено, і це відповідає фактичним обставинам справи, що на підставі контракту від 01.06.2010 року, укладеного з Органом управління майном (Державним комітетом лісового господарства України, правонаступником якого є Державне агентство лісових ресурсів України) позивач ОСОБА_1 був прийнятий на посаду директора Державного підприємства «Мисливське господарство «Зівірівське» на термін з 15.06.2010 року по 14.06.2015 року (а.с. 10-18, т. 1).

Наказом Державного агентства лісових ресурсів України № 652-к від 04.11.2014 року «Про припинення трудового договору та звільнення з посади директора державного підприємства «Мисливське господарство «Звірівське» ОСОБА_1 було 05.11.2014 року звільнено з посади директора з підстав передбачених пунктами «в» та «м» пункту 26 контракту за невиконання підприємством зобов'язань перед бюджетом та Пенсійним фондом щодо сплати податків, зборів та обов'язкових платежів та відчуження закріпленої за підприємством земельної ділянки без погодження з Органом управління майном та звільнено його з роботи за пунктом 8 статті 36 КЗпП України. Припинено трудовий договір (а.с. 28).

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов'язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами Кодексу законів про працю України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору.

Колегія суддів знаходить, що при вирішенні спору судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та правильно констатовано, що у даному випадку спір між сторонами виник з приводу розірвання контракту на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України, а тому положення ч. 3 ст. 40 та ч. 3 ст. 41 КЗпП України до даного випадку застосовані бути не можуть. Зміст терміну «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» охоплює лише звільнення з підстав, передбачених ст.ст. 40, 41 КЗпП України, і не поширюється на звільнення з підстав, передбачених п. 8 ст. 36 КЗпП України. Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності та без попередньої згоди профспілкового органу з підстав, передбачених контрактом, не суперечить вимогам закону.

У поданій апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 заперечував порушення, які стали підставою для розірвання контракту.

Листом Економічного управління Державного агентства лісових ресурсів України встановлено, що Державне підприємство «Мисливське господарство «Звірівське» під керуванням ОСОБА_1 систематично впродовж 2014 року не забезпечувало виконання основних показників фінансового плану, що потягло зменшення розміру сплати обов'язкових платежів до Державного бюджету та державних цільових фондів (а.с. 62-63, т. 1).

Всупереч положенням ст.ст. 57 - 60 ЦПК України відповідачем об'єктивно не доведено законність звільнення позивача на підставі п. «в» п. 26 Контракту, так як не надано жодного доказу в підтвердження наявної заборгованості перед працівниками Державного підприємства «Мисливське господарство «Звірівське» по виплаті заробітної плати, тоді як наявність заборгованості з податків, зборів спростовується довідкою, виданою Ківерцівською ОДПІ від 27.02.2015 року № 590/10/03-05-25-16 (а.с. 234, т.1).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що звільнення позивача на підставі п «в» п. 26 Контракту є незаконним..

Відповідно до п. «м» п. 26 Контракту з керівником може бути достроково в односторонньому порядку розірвано контракт у разі надання в користування, оренду чи відчуження закріпленого за підприємством державного майна, майнових активів, земельних ділянок, інтелектуальної власності без погодження з Органом управління майном (а.с. 163. т. 1).

П.п. 5.2, 5.4 Статуту Державного підприємства «Мисливське господарство «Звірівське», затвердженого Наказом Держкомлісу № 247 від 27.03.2005 року визначено, що майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. Здійснюючи право господарського відання, Підприємство володіє, користується і розпоряджається зазначеним майном на свій розсуд, вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать чинному законодавству та цьому Статуту. Відчуження засобів виробництва, що є державною власністю і закріплені за підприємством здійснюються за погодженням з органом управління майном в порядку, що встановлюється чинним законодавством.

П. 10 укладеного з позивачем Контракту визначено, що керівник зобов'язується погоджувати з Органом управління майном відчуження майна, здачу його і оренду та заставу, списання майна, укладення договорів, створення філій, умови залучення кредитних ресурсів (а.с. 11, т. 1).

Згідно Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серія НОМЕР_1 Державне підприємство «Мисливське господарство «Звірівське» є користувачем земельної ділянки площею 3, 7624 га (а.с. 79-83, т.1).

Листом № 74 від 08.10.2013 року на ім'я голови Ківерцівської районної державної адміністрації Волинської області директор ДП «Мисливське господарство «Звірівське» ОСОБА_1 просив припинити право постійного користування земельною ділянкою площею 0,25 га, у зв'язку із приватизацією житлового будинку (а.с. 224, т.1).

Розпорядженням Ківерцівського районної державної адміністрації Волинської області від 25.10.2013 року № 284 припинено та вилучено частину земельної ділянки площею 0,25 га із постійного користування державного підприємства «Мисливське господарство «Звірівське», яке знаходиться на території Звірівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області згідно з Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серія НОМЕР_1, виданого 19.12.2007 року, з подальшим наданням її у власність громадянину ОСОБА_1 (а.с. 222, т. 1).

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що директор Державного підприємства «Мисливське господарство «Звірівське» ОСОБА_1, всупереч п.п. 5.2; 5.4 Статуту господарства та п. 10 Контракту без відповідного дозволу Органу управління майном (Державного агентства лісових ресурсів) дав згоду на припинення права користування на частину земельної ділянки, яка перебувала у користуванні господарства. А тому, висновок суду про законність одностороннього розірвання контракту з позивачем на підставі п. «м» п. 26 контракту є правильним.

Доводи апеляційної скарги про перехід вищевказаної частини земельної ділянки у власність позивача ОСОБА_1 на підставі ст. 120 ЗК України, у зв'язку із набуттям права власності на житловий будинок, правильних висновків суду не спростовують, так як порядок переходу земельної ділянки до набувача нерухомого майна, відповідно до положень наведеної норми матеріального закону, різниться від того, на підставі якого відбулось припинення права користування на частину земельної ділянки площею 0,25 га, у розглядуваному випадку. Разом із тим, до позивача ОСОБА_1 від землекористувача державного підприємства «Мисливське господарство «Звірівське» вищезгадана земельна ділянка могла перейти лише на праві

користування, а не на праві власності.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 27 лютого 2015 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді