РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/15169/14-ц

Провадження № 2/643/418/15

19.03.2015 р. Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Довготько Т.М.

за участю секретаря - Бахметьєвої Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лантьєва Віра Валентинівна, ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вище вказаним позовом до ОСОБА_2 в якому просить визнати договір дарування 1/3 частки квартири АДРЕСА_1, посвідчений 16.09.2014року приватним нотаріусом ХМНО Лантьєвою В.В. недійсним.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що 16.09.2014року, близько о 15-00год. на території ТЦ «Привоз», який знаходиться за адресою: м.Харків, пр.Тракторобудівників,108, відповідач з групою осіб, застосувавши фізичну силу, погрожуючи фізичною та правовою розправою, не даючи вільно пересуватися, заволоділи правовстановлюючими документами на 1/3 частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. В подальшому проти її волі, силоміць привезли до приватного нотаріуса Лантьєвої В.В. за адресою: АДРЕСА_2, де застосовуючи психологічний тиск, проти її волі, примусили зробити відчуження вищевказаної частки квартири на користь ОСОБА_2 В процесі протиправних дій проти неї, ознайомитись зі змістом документів, які вона примусово підписала та її правами, їй надано не було. Ніяких копій правовстановлюючих документів на відчуження майна їй не надали. Про скоєння злочину відносно неї, вона заявила 03.10.2014року до Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області.

Позивач та її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні позов підтримали, давши аналогічні пояснення, викладеним у позовній заяві. Просили позов задовольнити. Крім іншого позивач зазначила, що вона була знайома з ОСОБА_6, яка є матір'ю ОСОБА_2 Вона доглядала ОСОБА_6, яка за це передала їй у власність свою 1/3 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу. Коли ОСОБА_6 померла, ОСОБА_2 запропонувала їй продати квартиру та гроші поділити, на що вона відмовилась. Тоді 16.09.2014року до неї на роботу на ринок «Привоз» по пр..Тракторобудівників,108 приїхала ОСОБА_2 з жінкою на ім'я ОСОБА_13 та під погрозою, її насильно заштовхали в машину і повезли до нотаріуса, де був оформлений договір дарування нею на користь ОСОБА_2 1/3 частки квартири.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 в судовому засіданні позов не визнала, та пояснила, що договір дарування був укладений з власної волі позивача. Ніякого тиску, примушення або застосування фізичної сили, погроз фізичною розправою з боку відповідача не було. Просила у задоволенні позову відмовити, оскільки укладання договору дарування під впливом насильства позивачем не доведено.

Третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лантьєва В.В. у судовому засіданні проти позову заперечувала, пояснила, що сторони прийшли до неї разом і просили укласти договір дарування. До посвідчення договору вона перевірила дієздатність сторін, встановив намір ОСОБА_1 і бажання укласти з ОСОБА_2 договір дарування 1/3 частки квартири. Вона роз'яснювала ОСОБА_1, що договір дарування є безоплатним і обдарований не несе жодних обов'язків, а також повідомила, що укладення даного договору було добровільним, права дарувальника та обдарованого нею сторонам було роз'яснено. Дарувальнику та обдарованому було надано проект договору дарування для ознайомлення. Сторони висловлювали своє розуміння значення умов договору дарування та його правових наслідків для кожної із сторін за відсутності одна від одної в кабінеті нотаріуса. Текст договору був особисто прочитаний сторонами, а також був прочитаний нею їм вголос. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 власноруч підписали договір дарування. ОСОБА_1 ніяких зауважень до договору дарування не висловлювала.

Представник третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_8 в судовому засіданні проти позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 23.10.2007року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Руденко О.Є., зареєстрованого в реєстрі за №1929 належала 1/3 частка квартири, розташована за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.8/.

Відповідно до договору дарування від 16.09.2014року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лантьєвою В.В., зареєстрованого в реєстрі за №3331, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали цей договір, відповідно до якого ОСОБА_1 подарувала належну їй 1/3 частку квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, відповідачу ОСОБА_2 /а.с.5/.

В подальшому, 07.11.2014року вище вказану квартиру придбала ОСОБА_4, що підтверджується копією договору купівлі-продажу /а.с.49/.

Як вбачається з матеріалів справи позивач зверталася до Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області з заявою з проханням прийняти заходи до ОСОБА_2, яка нібито під погрозою застосування силою, принудила її оформити договір дарування 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Звертаючись з позовом позивач наполягає, що договір дарування є недійсними з підстав передбачених п.1 ст.231 ЦК України.

Згідно п.36 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої Наказом Міністерства України від 03.03.2004 року № 20/5 нотаріуси зобов'язані встановити дійсні наміри кожної сторони до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної сторони. Встановлення дійсних намірів однієї з сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони з метою виключення можливості стороннього впливу на її волевиявлення. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Відповідно до ст. 717, ч. 2 ст. 719 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 3 цієї норми встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судомі недійсним, (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Суд вважає не доведеними ствердження позивача, що договір дарування 1/3 частки квартири укладено під тиском, оскільки відсутні будь - які докази, що підтверджували наявність тиску на ОСОБА_1 на момент укладення договору.

А тому твердження позивача про те, що договір дарування 1/3 частки квартири був нею укладений під тиском не відповідає обставинам справи. Також не знайшло свого підтвердження посилання позивача на те, що її волевиявлення не було вільним і не відповідало її волі.

Як вбачається з тексту договору дарування від 16.09.2014року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час укладання цього договору, попередньо були ознайомлені з правовими наслідками недодержання при вчиненні правочинів вимог закону, усвідомлювали природу цього правочину та значення своїх дій, перебували при здоровому розумі та ясній пам'яті, діяли добровільно, за відсутності будь-якого примусу як фізичного, так і психічного, у приміщенні, до якого вони з'явилися добровільно і яке є робочим місцем приватного нотаріуса. При підписанні Договору дарування, сторони стверджували, що вони однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки для кожної із сторін, їх волевиявлення є вільним і відповідає внутрішній волі, договір, що укладається, не має характеру фіктивного та удавного правочину. Дарувальнику було роз'яснено нотаріусом, що за своєю природою договір дарування є безоплатним, а тому дарувальник не має права вимагати від обдаровуваного вчинення на свою користь будь-яких дій майнового або немайнового характеру. На час підписання договору, особи сторін встановлено, їх дієздатність перевірено нотаріусом.

Згідно ст. 204 ЦК країни правочин є правомірним, якщо його недійсність не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним .

У відповідності до ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психологічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснили, що працюють на ринку «Привоз», де також працює позивач ОСОБА_1 У середині вересня 2014року, точної дати не пам'ятають були свідками, як ОСОБА_1 лаялась на ринку з незнайомою їм жінкою та згодом вони пішли за територію ринку.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні повідомила, що вона їхала в трамваї та бачила як ОСОБА_1 заштовхували в автомобіль біля ринку «Привоз» навпроти ТЦ «Україна» дві жінки.

Суд не бере до уваги показання даних свідків, оскільки дані пояснення не мають жодного відношення до оспорюваного договору дарування та обставин його укладення 16.09.2014року.

На підставі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Ч.4 ст.59 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте в матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що договір дарування 1/3 частки квартири позивачем був укладений під впливом насильства на неї з боку відповідача або з боку іншої особи.

Положеннями статті 11 ЦПК України встановлено принцип диспозитивності цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, позовні вимоги є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню.

Оскільки у позовних вимогах відмовлено, то не підлягають до стягнення на користь позивача і судові витрати.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 58, 60, 88, 169, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лантьєва Віра Валентинівна, ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову накладені ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 04.11.2014року, у вигляді заборони відчуження у будь-який спосіб 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_2, на підставі договору дарування 1/3 частини квартири від 16.09.2014року.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя - Т.М.Довготько