Долинський районний суд Кіровоградської області
Справа № 388/2543/13-ц
У Х В А Л А

Іменем України

08.05.2015 м. Долинська

Долинський районний суд Кіровоградської області

в складі: головуючого судді Баранського Д.М.,

за участю секретаря Іскри А.А.,

представника ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Долинській скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з цією скаргою, посилаючись на те, що державний виконавець не здійснює примусове виконання виконавчого листа, виданого 15 березня 2013 року Долинським районним судом Кіровоградської області про стягнення коштів на його користь.

ОСОБА_2 зазначає, що вимагав від державного виконавця звернути стягнення на спільне майно боржника та її чоловіка, однак той цього не зробив.

Заявник ОСОБА_2 указує, що боржник не має майна, однак має грошові кошти для купівлі дорогих автомобілів та квартир для своєї родини.

Крім зазначеного, на думку ОСОБА_2 державний виконавець відверто не реагував на його вимоги про виконання рішення суду.

Заявником ОСОБА_2 подано до суду заяву від 24 грудня 2013 року (т. 2, а. с. 1) на виконання вказівок, згідно ухвали Апеляційного суду Кіровоградської області від 4 грудня 2013 року, що стосуються відповідності скарги за формою та змістом загальним вимогам, вимог про дії чи бездіяльність державного виконавця, що оскаржуються, про те, які конкретно права і свободи заявника було порушено з наведенням правового обґрунтування; а також, що стосуються уточнення у чому саме полягає бездіяльність посадової особи державної виконавчої служби, яким шляхом заявник просить усунути допущені порушення або поновити його права.

У заяві від 24 грудня 2013 року ОСОБА_2 зазначає, що у супереч його заяві поданій державному виконавцеві, останнім не було накладено арешт на спільне з іншими особами майно ОСОБА_3

ОСОБА_2 указує, що на його звернення до відділу державної виконавчої служби з приводу невиконання рішення суду йому було надано акт опису й решту майна боржника. Частково майно на яке було накладено арешт указаним актом опису й арешту в подальшому було виключено з опису та звільнено з під арешту на підставі рішення суду.

ОСОБА_2 уважає, що майно у квартирі за місцем проживання ОСОБА_3 належало їй, а тому державний виконавець повинен був накласти арешт на усе майно за місцем проживання боржника.

Згідно змісту уточнених заявником ОСОБА_2 вимог, просить зобовязати відповідачку укласти з ним угоду про погашення боргу, згідно її реальних доходів, визнати неправомірними дії державного виконавця та примусити його вияснити обставини про спільне майно боржника, а також про її реальні доходи.

Пізніше ОСОБА_2 подав уже остаточну чергову заяву про уточнення вимог, згідно якої просить визнати той факт, що державний виконавець здійсненням виконавчого провадження не займався, не виконував покладених обовязків, не використовував свої права, ігнорував звернення заявника, ігнорував права кредитора на частку у спільному майні. Просить змусити державного виконавця застосувати надані права та виконати обовязки, що стосуються здійснення виконавчого провадження.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_2 скаргу з уточненими вимогами підтримав за обставин зазначених у ній, а також у доповненнях до скарги, просив скаргу задовольнити. Також ОСОБА_2 пояснив, що бездіяльність державного виконавця полягає у тому, що останнім не було здійснено дій у розшуку спільного майна боржника з іншими особами, а тому просив зобовязати державного виконавця здійснити розшук спільного з іншими особами майна боржника.

Представник відділу державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції Кіровоградської області ОСОБА_1 заперечувала проти скарги, вважає її необґрунтованою, просила відмовити у задоволенні скарги.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

Судом установлено, що рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 лютого 2013 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу еквівалентну 158455,35 грн визначеної за офіційним курсом відповідної валюти, згідно вимог ст. 533 ЦК України та судові витрати в розмірі 1607,42 грн (т. 1, а. с. 25).

На підставі вищевказаного рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 лютого 2013 року, 15 березня 2013 року судом було видано виконавчий документ.

20 березня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до відділу державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції Кіровоградської області із заявою на примусове виконання рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2012 року.

Згідно п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. У заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

На підставі заяви ОСОБА_2, а також виданого 15 березня 2013 судом виконавчого документа, 22 березня 2013 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Долинського районного управління юстиції Кіровоградської області відкрито виконавче провадження. Крім цього, цією ж постановою про відкриття виконавчого провадження від 15 березня 2013 року, згідно ч. 3 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» накладено арешт на все майно боржника у межах суми звернення стягнення 160062,77 грн. Копію постанови направлено в органи та установи, що посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію на іншого власника, а також сторонам виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Актом опису й арешту майна від 23 травня 2013 року накладено арешт на належне боржнику ОСОБА_3 рухоме майно за місцем проживання, а саме настільну лампу, вазу, світильник, тумбочку під телевізор, меблеву стінку, тумбочку під телевізор.

Таким чином, державним виконавцем здійснено заходи примусового виконання рішення, а саме опис та арешт майна боржника за місцем проживання.

Згідно рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 5 вересня 2013 року звільнено з під арешту майно на яке накладено арешт, згідно акта опису й арешту майна від 23 травня 2013 року, а саме звільнено з під арешту меблеву стінку та дві тумбочки під телевізор.

Таким чином, фактично під арештом, згідно акту опису й арешту майна від 23 травня 2013 року залишилось належне боржнику майно, а саме настільна лампа, ваза та світильник, що не були реалізовані на прилюдних торгах.

При розшуку майна боржника державним виконавцем виявлено рахунки відкриті на імя ОСОБА_3 у банківських установах та постановою від 18 червня 2013 року накладено арешт на кошти боржника, що містяться на цих рахунках, а саме № 0756, № 0756, що відкриті у ПАТ «ПІБ»; № 5430, № 4145, що відкриті у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». На рахунках були відсутні кошти боржника.

Згідно інформації ВРЕР ВДАІ з обслуговування Долинського та Устинівського районів УМВС України в Кіровоградській області транспортні засоби за ОСОБА_3 не зареєстровані.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 15311107 від 19 червня 2013 року, у цьому реєстрі відсутні відомості про нерухоме майно, що належить ОСОБА_3

Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців № 78628895 від 1 грудня 2014 року, 25 жовтня 2007 року за № 5910231 приватним нотаріусом ОСОБА_4 зареєстровано обтяження на нерухоме майно, а також іпотеку, що належить ОСОБА_3, а саме комплекс за адресою: вул. Радянська, 143, м. Долинська, Долинський район, Кіровоградська область. Указаний комплекс розміщений на земельній ділянці площею 859,3 кв. м.

Відповідно до листа ПАТ «Укрсоцбанк» № 401.5.1-2097 від 25 липня 2013 року, іпотечним договором № 991/193-І-991/183/07 від 25 жовтня 2007 року укладеним між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 у забезпечення виконання зобовязань за Генеральним договором про надання кредиту № 991/183/07 від 25 жовтня 2007 року передано в іпотеку нерухоме майно комплекс будівель, що включає у себе: літ. «А» - магазин (цегла) загальною площею 78,7 кв. м., літ. «Б» - склад (цегла) загальною площею 166,7 кв. м., що належить ОСОБА_3 та знаходиться за адресою: вул. Радянська, 143, м. Долинська, Долинський район, Кіровоградська області. Заборгованість станом на 25 липня 2013 року за кредитними зобовязаннями ОСОБА_3 становить: тіло кредиту 366176,10 грн; проценти за кредитом 2530,83 грн.

Крім цього, вищевказаним листом банк заперечує звернення стягнення на вказане нерухоме майно для задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями.

Відповідно до ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Оскільки рішення суду, що підлягає виконанню від 11 грудня 2012 року, відповідно звернути стягнення на вищевказаний комплекс нерухомого майна державний виконавець міг лише з тієї підстави, коли вартість предмета застави перевищувала б розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Згідно висновку про оцінку майна, що міститься у матеріалах виконавчого провадження, ринкова вартість комплексу будівель за адресою: вул. Радянська, 143, м. Долинська, Долинський район, Кіровоградська область складає 259778 грн без урахування податку на додану вартість.

Таким чином, установлено, що розмір заборгованості ОСОБА_3 перед банком перевищує вартість предмета застави, а тому державний виконавець не вправі звернути стягнення на таке майно боржника для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, тобто для задоволення вимог ОСОБА_2

Згідно інформації, що міститься у матеріалах виконавчого провадження за ОСОБА_3 не зареєстрована сільськогосподарська техніка.

Відповідно до договору найму житла від 31 грудня 2012 року, орендодавці ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з однієї сторони та орендарі ОСОБА_3 та ОСОБА_7 з іншої сторони уклали договір, згідно якого орендодавці передали, а орендарі беруть у тимчасове володіння та користування частину житлового приміщення з рухомим майном, що визначено у п. 1.10 цього Договору за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, боржник ОСОБА_3 проживала у найманому житлі за вищезазначеною адресою. Вказаний договір найму житла від 31 грудня 2012 року укладений між його сторонами у письмовій формі, що відповідає ч. 1 ст. 811 ЦК України.

Згідно вказаного, необґрунтованими є будь-які доводи, що стосуються пояснень про наявність у квартирі боржника за місцем проживання усього належного їй майна, оскільки ОСОБА_3 винаймалось житло разом із рухомим майном, згідно п. 1.10 згаданого договору найму житла від 31 грудня 2012 року, що крім цього є належним та допустимим доказом цього факту.

Відповідно до вищевикладеного, судом установлено відсутність у боржника ОСОБА_3 на праві власності майна на яке можливо звернути стягнення для задоволення вимог заявника ОСОБА_2, окрім як комплексу будівель за адресою: вул. Радянська, 143, м. Долинська, Долинський район, Кіровоградська область на яке державний виконавець не вправі звернути стягнення для задоволення вимог цього стягувача. Факт відсутності у боржника майна на праві власності заявник не заперечує.

Заявник ОСОБА_2 категорично стверджує, що дії державного виконавця є неправомірними, оскільки державним виконавцем на стадії відкриття виконавчого провадження не було накладено арешт на майно боржника ОСОБА_3, яким вона володіє спільно з іншими особами та проігноровано всі його вимоги, що стосуються розшуку такого майна та накладення на нього арешту.

Указані доводи заявника є повністю необґрунтованими, оскільки як суд вище зазначав, постановою від 22 березня 2013 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження з накладенням цією ж постановою арешту на все майно боржника у межах суми стягнення 160062,77 грн. Указану постанову направлено на виконання органам та установам, що посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію на іншого власника.

Указаний факт дає підстави стверджувати, що цією постановою державного виконавця від 22 березня 2013 року було накладено арешт на майно, яке належало боржнику, у тому числі на частку цього майна у разі володіння ним спільно з іншими особами.

Разом із тим, судом установлено, що за результатами розшуку майна боржника ОСОБА_3 не виявлено майна на яке можливо звернути стягнення для задоволення вимог ОСОБА_2, зокрема майна, що належало їй спільно з іншими особами.

Доводи ОСОБА_2 про обовязок державного виконавця накладати арешт на майно інших осіб, що не є стороною виконавчого провадження, а саме боржником не ґрунтуються на вимогах Закону України «Про виконавче провадження», а саме цим актом не надано державному виконавцеві право на вчинення таких виконавчих дій.

За вищевказаного є необґрунтованими доводи ОСОБА_2 про обовязок державного виконавця звернутись до суду із заявою про зміну способу і порядку судового рішення, а саме звернення стягнення на майно інших осіб, які на його думку разом з боржником мають спільне майно. Крім цього, захист порушеного права у судовому рішення (у цій справі про стягнення боргу з та на користь конкретних осіб) і спосіб виконання судового рішення не є тотожними поняттями (процесуальними інститутами). Звернення стягнення на майно не боржника у виконавчому провадженні як спосіб виконання судового рішення не є тим обовязком покладеним на боржника судовим рішення у справі, що була предметом розгляду, а є фактично вирішенням по суті додаткової вимоги, що не була предметом розгляду суду під час постановлення у справі рішення.

Безпідставними є посилання ОСОБА_2 на обовязок застосування державним виконавцем ч. ч. 2, 3, ст. 357, ст. ст. 366, 371 ЦК України, а саме звернення до суду для вирішення питань, що стосуються правовідносин урегульованих указаними правилами, оскільки ці правові норми регулюють правові відносини, що склалися між співвласниками, а також між кредитором та співвласниками, а не між державним виконавцем та співвласниками або між державним виконавцем, співвласниками та кредитором. Крім цього, державний виконавець не наділений правом здійснюючи конкретне виконавче провадженні вирішувати процесуальні питання, повязані з виконанням судових рішень у цивільних справах (Розділ VІ ЦПК України) звертаючись до суду з позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 380 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця.

У будь-якому випадку, оскільки за результатами розшуку майна боржника не було виявлено майна на яке можливо звернути стягнення для задоволення вимог заявника у цій справі, зокрема майна яким боржник володіла з іншими особами, відповідно у державного виконавця не було підстав для визначення частки боржника у такому майні, згідно ч. 1 ст. 380 ЦПК України.

Відповідно до вищевказаного, суд уважає, що скарга ОСОБА_2 на дії державного виконавця є необґрунтованою.

Згідно п. 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 7 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» оскарження стягувачем рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу або керівника вищого в порядку підлеглості органу цієї служби в передбачених Законом про виконавче провадження випадках не може бути підставою для відмови у прийнятті скарги судом, оскільки на ці правовідносини поширюється юрисдикція суду (статті 55, 124 Конституції України, частина перша статті 384 ЦПК).

Таким чином, скарга на дії державного виконавця підлягає розгляду та вирішенню судом незалежно від оскарження дій до начальника органу державної виконавчої служби.

Відповідно до абз. 2 п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 7 лютого 2014 року виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

У справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби (абз. 1 п. 20 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 7 лютого 2014 року).

Беручи до уваги той факт, що суд не знайшов підстав уважати обґрунтованою скаргу на дії державного виконавця, суд також звертає увагу на те, що вимоги заявника про захист на його думку порушеного права не ґрунтуються на вищевказаному, оскільки такі вимоги мають відповідати тим діям, які державний виконавець зобовязаний був учинити у межах наданих йому прав та обовязків, визначених Законом України «Про виконавче провадження». Оскільки судом було прийнято цю скаргу до розгляду, вказане також є підставою для відмови в її задоволенні.

Відповідно до абз. 2 п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 7 лютого 2014 року справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими статтею 386 ЦПК, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються. До участі у справі як заінтересованої особи залучається інша сторона виконавчого провадження, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її права чи інтереси.

Як суд вище зазначав, за змістом ч. 1 ст. 386 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

Оскільки ЦПК України не передбачив обовязок суду при розгляді справ цієї категорії участі боржника, беручи до уваги той факт, що боржник померла, а також ті обставини, що суд не вбачає підстав для задоволення цієї скарги на дії державного виконавця, відповідно будь-які питання, що стосуються прав та інтересів можливих правонаступників боржника не можуть бути вирішені, а відтак суд уважає можливим у цій справі провести розгляд за участі заявника та представника органу державної виконавчої служби.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 383, 293 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Кіровоградської області через Долинський районний суд Кіровоградської області. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_8