Провадження № 2/521/2115/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Роїка Д.Я.,

при секретарях - Чайковській О.В. , Гречко І.О., Ідкіній Ж.О., Дукіній Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовною заявою Одеської міської ради до ОСОБА_1, про визнання спадщини після смерті ОСОБА_2 відумерлою, витребування майна у власність територіальної громади міста Одеси, в особі Одеської міської ради, із незаконного володіння ОСОБА_1, передання у власність територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради нерухомого майна,-

ВСТАНОВИВ:

28.08.2013 року позивач звернувся до Малиновського районного суду міста Одеси із позовною заявою про визнання договору купівлі-продажу недійсним. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що у грудні 2011 року помер гр. ОСОБА_2. 03 квітня 2013 року Малиновським районним судом м. Одеси було ухвалено рішення по справі за № 521/2783/13-ц за заявою Першого заступника прокурора міста Одеси в інтересах Одеської міської ради, зацікавлена особа Одеська міська рада про визнання спадщини після смерті ОСОБА_2 відумерлою, яким було визнанно квартиру АДРЕСА_1, відумерлою спадщиною та передано її у власність територіальної громади міста Одеси, в особі Одеської міської ради. На підставі зазначеного рішення суду Одеською міською радою було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1. Однак, у подальшому на адресу Одеської міської ради було надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.03.2013 року № 1412249, відповідно до якого право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_1. Підставою для зазначеної реєстрації прав власності став договір купівлі-продажу від 20.03.2013 року, украдений між ОСОБА_2, після п'ятнадцять місяців з дати смерті останнього, та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ланіною В.І. та зареєстрований у реєстрі № 603.

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 24.12.2014 року за заявою представника Одеської міської ради було змінено предмет позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним на визнання спадщини після смерті ОСОБА_2, що складається з квартири АДРЕСА_1, загальною площею 59,1 кв. м., у тому числі житловою - 39,8 кв.м., що належала померлому на праві власності - відумерлою, витребувати у власність територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради із незаконного володіння ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1, передати у власність територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради квартиру АДРЕСА_1. Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 24.12.2014 року за заявою позивача було виключено з кола осіб, що беруть участь у справі ОСОБА_2, приватного нотаріуса Одеської міської нотаріального округу Ланіну В.І., Реєстраційну службу Одеського міського управління юстиції.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви, просив її задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні зеперечував проти задоволення позову, посилаючись на недоведеність доводів позивача та добросовісність набувача ОСОБА_1 При проголошенні рішення суду представник відповідача не був присутнім.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що позовна заява Одеської міської ради підлягає задоволенню, з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що у грудні 2011 року помер гр. ОСОБА_2, про що свідчить повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, сформований 09.10.2012 року за № 4 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції в Одеській області щодо наявності в другому Малиновському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції відповідного запису про смерть вказаного громадянина за № 3055 від 20.12.2011 року.

Громадянин ОСОБА_2 був власником квартири АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28.03.2000 року № 3-15280. Відповідно до довідки за формою № 1 (виписка з домової книги про склад сім'ї) станом на 31.01.2012 року за ОСОБА_2 зареєстрована квартира АДРЕСА_1

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на вищезазначену квартиру.

У спадковому реєстрі відсутня інформація про реєстрацію спадкової справи до майна померлого, гр. ОСОБА_2, у грудні 2011 року, про що свідчать Інформаційні довідки зі спадкового реєстру за № 32296315 від 08.11.2012 року та за №32296330 від 08.11.2012 року.

Таким чином, після смерті ОСОБА_2 жодна особа із заявою про прийняття спадщини не зверталася, що свідчить про відсутність спадкоємців за законом та заповітом.

03 квітня 2013 року Малиновським районним судом м. Одеси було ухвалено рішення по справі за № 521/2783/13-ц за заявою Першого заступника прокурора міста Одеси в інтересах Одеської міської ради, зацікавлена особа Одеська міська рада про визнання спадщини після смерті ОСОБА_2 відумерлою, яким було визнано квартиру АДРЕСА_1 відумерлою спадщиною та передано її у власність територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради.

Ухвалою апеляційного суду О деської області від 14.05.2014 року за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 03 квітня 2013 року у цивільній справі за заявою Першого заступника прокурора міста Одеси в інтересах Одеської міської ради, зацікавлена особа Одеська міська рада про визнання спадщини, після смерті ОСОБА_2 відумерлою, - рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 03 квітня 2013 року скасувати, заяву Першого заступника прокурора міста Одеси в інтересах Одеської міської ради, заінтересована особа Одеська міська рада, про визнання спадщини відумерлою залишити без розгляду, роз'яснено заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Згідно зі статтею 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За приписами до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини 1 статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 1277 Цивільного кодексу України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

У відповідності до положень частини 3 статті 140 Конституції України та частини 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, є сільські, селищні, міські ради.

Таким чином універсальним правонаступником вищезазначеного майна є територіальна громада міста Одеси, в особі Одеської міської ради, адже вищезазначені факти свідчать про відсутність спадкоємців за законом та заповітом на спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_2, і спливу одного року з моменту відкриття спадщини після смерті спадкодавця.

Проте 20.03.2013 року спадкодавець, ОСОБА_2, після п'ятнадцяти місяців з дня своєї смерті, продав належне йому нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 12 березня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Леніною В.І. та зареєстрований у реєстрі № 603.

Людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою. Оскільки фізичні особи володіють певними правами та обов'язками та реалізують їх, вони наділяються цивільною правосуб'єктністю, що складається з цивільної правоздатності та цивільної дієздатності.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 статті 25 Цивільного кодексу України, здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Припинення правоздатності пов'язується лише з біологічною смертю. Згідно ч. 1 статті 15 Закону України «Про трансплантацію органів та інших анатомічних матеріалів людини» людина вважається померлою з моменту, коли встановлена смерть її мозку. Смерть мозку означає повну і незворотну втрату всіх його функцій. Момент смерті мозку може бути встановлено, якщо виключені всі інші можливі за даних обставин причини втрати свідомості та реакцій організму.

Згідно із статтею 30 Цивільного кодексу України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 49 Цивільного кодексу України встановлює, що актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов'язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб'єктом цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов'язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб'єктом цивільних прав та обов'язків.

Таким чином ОСОБА_2 не міг укласти договір купівлі-продажу від 20.03.2013 року, адже відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запиту про смерть 20 грудня 2011 року головним спеціалістом відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції в Одеській області було внесено запис до Реєстру про смерть ОСОБА_2 в грудні 2011 року, у віці 49 років.

Відповідно до витребуваних ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2013 року у приватного нотаріуса Одеської міського нотаріального округу Ланіної Вікторії Іванівни належним чином посвідченої копії матеріалів нотаріальної справи за договором купівлі-продажу від 20.03.2013 року, а саме копії паспорта громадянина України продавця за вищезазначеним договором можна зробити висновок що, данні зазначені у вказаному документі (фотокартка, підпис власника паспорта та ін.) не співпадають із справжнім паспортом громадянина України ОСОБА_2, наданого КП ЖКС «Черьомушки».

Зазначені факти свідчать про те, що Договір купівлі-продажу квартири від 20.03.2013 року зі сторони продавця був підписаний особою, яка не мала права відсуджувати вищезазначене майно.

Згідно із частиною 1 статті 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача в тому числі у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином ні волевиявлення спадкодавця, ні волевиявленням Одеської міської ради, як універсального правонаступника майна, відповідно до положень ст. 1277 Цивільного кодексу України, після смерті спадкодавця, у зв'язку з відсутністю спадкоємців за законом та заповітом, та спливу одного року після відкриття спадщини, не було направлені на відчудження квартири АДРЕСА_1

Відповідно до п.п. 22 та 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК України). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 Цивільного кодексу України. У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 Цивільного кодексу України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Відповідно до положень частини першої статті 388 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

Оскільки відповідно до статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК, переходить до спадкоємців власника.

Таким чином, посилання відповідача на те, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем вищезазначеного нерухомого майна не позбавляють можливості Одеську міську раду витребувати зазначена нерухоме майно, у зв'язку з тим, що воно вибуло позаволею позивача.

Відповідно до ч. 6 ст. 235 Цивільного процесуального кодексу України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з'ясується, що має місце спір про право, суд на підставі частини шостої статті 235 Цивільного процесуального кодексу України залишає заяву без розгляду та роз'яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Обставини щодо знаходження квартири АДРЕСА_1 у власності ОСОБА_1, були визнані сторонами в судовому засіданні, а також підтверджуються копією договору купівлі-продажу квартири від 20.03.2013 року.

Згідно до ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Таким чином, квартира АДРЕСА_1 є відумерлою спадщиною після ОСОБА_2, який помер у грудні 2011 року і має бути передана у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, тобто, до громади м. Одеси в особі Одеської міської ради.

Відповідач ОСОБА_1 не надав до суду, у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, жодного належного доказу та не спростував доводів позивача щодо неможливості укладення договору купівлі-продажу зазначеної квартири у ОСОБА_2 через два роки після смерті останнього. Тому спірне майно підлягає витребуванню з незаконного володіння ОСОБА_1.

Враховуючи наведене, оцінюючи зібрані по справі докази та встановлені обставини в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України, оскільки, майно вибуло з володіння власника не з його волі.

На підставі ст. 388 ЦК України, ст. 3, 10, 11, 60, 61, 88, 212, 214, 215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Одеської міської ради до ОСОБА_1 про визнання спадщини після смерті ОСОБА_2 відумерлою, витребування майна у власність територіальної громади міста Одеси, в особі Одеської міської ради, із незаконного володіння ОСОБА_1, передання у власність територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради нерухомого майна, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати спадщину після смерті ОСОБА_2, що складається з квартири АДРЕСА_1, загальною площею 59,1 кв.м., у тому числі житловою - 39,8 кв.м., що належала померлому на праві власності - відумерлою.

Витребувати у власність територіальної громади міста Одеси, в особі Одеської міської ради із незаконного володіння ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1.

Передати у власність територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради квартиру АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржено в Апеляційний суд Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у випадку коли сторони були відсутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: