Справа № 465/2381/14 Головуючий у 1 інстанції: Дзендзюра С.М.
Провадження № 22-ц/783/1131/15 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Копняк С.М.

суддів - Мельничук О.Я., Монастирецького Д.І.,

секретаря - Матяш С.І.,

з участю представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Бакаленко О.І.,

представника ПАТ « Перший Український Міжнародний банк» - Билень І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_5 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 26 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Магировської Олени Вікторівни, Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ «Перший Український Міжнародний банк», третя особа: Відділ державної виконавчої служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та закінчення виконавчого провадження,-

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_5 до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Магировської О.В., ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», третя особа: Відділ державної виконавчої служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та закінчення виконавчого провадження відмовлено.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 26 вересня 2014 року оскаржила ОСОБА_5

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з»ясуванні усіх обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, судом грубо порушено приписи ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

Зазначає, що висновок суду першої інстанції про вчинення виконавчого напису у межах трьохрічного строку, передбаченого ст. 88 Закону України «Про нотаріат» є помилковим і спростовується змістом навіть самої позовної заяви, оскільки з такої вбачається, що право вимоги у банку настало 27.07.2010 року, а виконавчий напис було вчинено лише 03.12.2013 року.

Мотивує апеляційну також і тим, що необгрунтованим та безпідставним є твердження суду, що банком було надано нотаріусу всі документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 172, а тому заборгованість апелянта є безспірною та хибною.

Згідно з п. 1 Переліку для одержання виконавчого напису на нотаріально посвідчених угодах, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника і встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою він погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо розміру, строку, за який вона нарахована. А відтак, і документи, які підтверджують безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такир розмірі.

Крім того, зазначає, що з матеріалів справи та пояснень відповідача вбачається, що при вчиненні виконавчого напису у нотаріуса не було від Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ «Перший український міжнародний банк» документів первинної бухгалтерської документації на паперових носіях та розрахунки заборгованості, а саме: зведені облікові документи вчинені на підставі первинної бухгалтерської документації, яка міститься на машинних носіях в електронних база Банку та містять всі реквізити, що передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», тому у нотаріуса не було підстав вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчих написах, є безспірними. Звертає увагу, на те, що відповідно до змісту заяви про вчинення виконавчого напису не вбачається надання нотаріусу первинних документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій. У своїх запереченнях на позов банк зазначив, що не міг надати первинну документацію, оскільки вона є лише на електронних носіях. Відмовляючи у задоволенні позову, суд грубо порушив норми Закону України «Про іпотеку».

Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 26 вересня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення із наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Згідно із ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Способи захисту суб»єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів закріплений в ст.16 ЦК України.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом були дотримані всі вимоги щодо встановлення безспірності його заборгованості перед банком.

Суд вважав, що для підтвердження безспірності заборгованості боржника достатньо заяви (претензії) кредитора та розрахунку заборгованості.

При цьому у порушення вимог ст. ст. 60, 212, 213, 214 ЦПК України суд взагалі не дав оцінку змісту документів, які були надані банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису на предмет того, чи підтверджували вони безспірність заборгованості ОСОБА_5.

Відповідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат" від 02 вересня 1993 року № 3425-XII, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Згідно із ч. ст. 88 вищезазначеного Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно із ч. 2 п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮ України 03 березня 2004 року № 20/5, заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України.

За п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису подаються документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотарісу подається заява , у якій має бути зазначено:

- відомості про найменування і адресу стягувача та боржника; дата та місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи;

- номери рахунків у банках, кредитних установах, код в ЄДРПОУ для юридичної особи;

- строк, за який має провадитися стягнення;

- інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.

Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі, якщо нотаріусу буде необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень (п. 283 Інструкції).

Встановлено, що між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_7 укладено кредитний договір від 16.11.2007 року № 5858745, з усіма змінами та доповненнями до нього, а саме: додаткова угода № 8093576 від 25.09.2009 року та додаткова угода № 8092880 від 25.09.2009 року.

Відповідно до умов Кредитного договору банк зобов'язався надати ОСОБА_7 кредит у розмірі 80 000.00 дол. США та 170 904,67 грн., а ОСОБА_7 зобов'язався повернути банку кредит та сплатити відсотки за користування ним в розмірах, порядку та строки, наведені у Додатку №1 до Кредитного договору, який є його невід'ємною частиною.

У забезпечення виконання кредитного договору 16.11.2007 р. між ОСОБА_5 та ЗАТ «ПУМБ» було укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_5 (дала у іпотеку ЗАТ «ПУМБ» належний їй на праві власності житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 212,1 кв.м. та земельну ділянку, площею 0.2504 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2

Із матеріалів справи вбачається, що банк звернувся до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису 03.12.2013 року (а.с.90-91) і до заяви додав розрахунок заборгованості станом на 28.11.2013 року (а.с. 92-93), копію вимоги - повідомлення про виконання боргових зобов'язань №4418 від 02.10.2012 року (а.с.94), копію договору кредиту з додатками та копію договору іпотеки з додатками (а.с.100-124). Як вбачається з матеріалів справи, нотаріусом не вимагалися від банку інші документи.

У заяві банк визначив розмір заборгованості станом на 28.11.2013 року, яка складається з боргу за кредитом 59 638,71 доларів США та 161 631 грн. 76 коп., заборгованості за непогашеними процентами 24 285, 76 доларів США та 107 321 грн. 77 коп.

У вимозі - повідомленні № 4418 від 02.10.2012 року, про погашення заборгованості , яка була направлена боржнику і додана до заяви 03.12.2013 року, сума грошових вимог не відповідає тим сумам, які банк просив стягнути за виконавчим написом (а.с.94).

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

У вимозі - повідомленні № 4418 від 02.10.2012 року, яка була надана нотаріуса, не йдеться про попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки.

У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що боржнику направлялася вимога про погашення заборгованості по кредитному договорі у розмірі зазначеному у виконавчому написі.

Із заяви банку вбачається, що банк просив звернути стягнення для погашення заборгованості в сумі 83 924,47 доларів США і 271 453 грн. 53 коп., яка складається із заборгованості по кредиту в сумі 59 638,71 доларів США, 161 631 грн. 76 коп., заборгованості за непогашеними процентами 24 285, 76 доларів США та 107 321 грн. 77 коп.

У виконавчому написі зазначено про задоволення вимог банку, а саме: звернено стягнення на будинок, що знаходиться за адресою: Львівська область. Пустомитівський район, с.Містки, вул. Івана Франка, 41 загальною площею 212,1 кв.м. та земельну ділянку, площею 0.2504 га, що знаходиться за адресою: Львівська область. Пустомитівський район, с. Містки, належні на праві власності ОСОБА_5 та передані у іпотеку ЗАТ «ПУМБ» за Договором іпотеки від 16.11.2007 року на задоволення позовних вимог ПАТ «ПУМБ» на загальну суму 1109858,99 грн. заборгованості по кредиту.

Вищевикладені обставини всупереч вимогам ст. ст. 212, 213, 214 ЦПК України не отримали правової оцінки суду. Між тим, вони свідчать, що надані банком нотаріусу документи не були безспірними, а також порушено строки вчинення нотаріальної дії - виконавчого напису нотаріусом, що суперечить вимогам ст. 88 Закону України "Про нотаріат" і ч. 2 п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ст. 35 Закону України "Про іпотеку", що не давало нотаріусу права вчиняти виконавчий напис. Зазначені обставини дають підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

За наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, поскільки судом першої інстанції не виконано всі вимоги цивільного судочинства, зокрема, неповно з»ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є безумовними підставами для скасування судового рішення з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Щодо позовних вимог ОСОБА_5 про визнання дій приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Магеровської О.В. протиправними, рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржується. Тому колегія суддів приходить до висновку, що у відповідності до вимог ст. 303 ЦПК України рішення суду першої інстанції в цій частині перевірці не підлягає.

Окрім цього, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України слід стягнути з приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Магировської Олени Вікторівни, Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ «Перший Український Міжнародний банк» в користь ОСОБА_5 понесені нею судові витрати, а саме: 243 грн. 60 коп. судового збору за подання позовної заяви та 121 грн. 80 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 88, 209 ч.3, п. 2 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 26 вересня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_5 до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Магировської Олени Вікторівни, Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ «Перший Український Міжнародний банк», третя особа: Відділ державної виконавчої служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та закінчення виконавчого провадження задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською Оленою Вікторівною № 546 від 03.12.2013 року про звернення стягнення на належний ОСОБА_5 на праві власності будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 212,1 кв. м. та земельну ділянку, площею 0,2504 га., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на задоволення вимог ПАТ «ПУМБ» на загальну суму 1109858,99 грн. заборгованості за кредитним договором.

Стягнути солідарно з приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Магировської Олени Вікторівни, Публічного акціонерного товариства /ПАТ/ «Перший Український Міжнародний банк» в користь ОСОБА_5 понесені нею судові витрати, а саме: 243 грн. 60 коп. судового збору за подання позовної заяви та 121 грн. 80 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Мельничук О.Я.

Монастирецький Д.І.