РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/21948/14-ц

пр. № 2/759/1745/15

06 травня 2015 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Ключника А.С., за участю секретаря судового засідання Борисенко А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Галущенко Т.А., Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», про визнання недійсним договору іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 18.12.2014 року звернувся до суду з позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Галущенко Т.А., Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», про визнання недійсним договору іпотеки від 23 листопада 2007 року.

Позов обґрунтовано тим, що між ОСОБА_4та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 23 листопада 2007 року було укладено кредитний договір №014/1812/82/64845.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та відповідачем було укладено договір іпотеки від 23 листопада 2007 року.

Відповідно до п. 1.2 договору іпотеки, в забезпечення виконання своїх зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 надали в іпотеку банку трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 56м2, яка належить їм по 1/3 частині кожному.

Так, позивач зазначив, що на час укладення договору іпотеки, неповнолітня онука ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 мала право користування згаданою квартирою, проте, договір іпотеки було укладено без дозволу органу опіки та піклування, як того вимагає ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», що тягне за собою визнання його недійсності.

На підставі викладеного, позивач просив визнати недійсним договір іпотеки від 23.11.2007 року, укладений для забезпечення вимоги іпотекодержателя згідно кредитного договору №014/1812/82/64845 від 22.11.2007 року та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

У судовому засіданні 06.05.2015 року представник позивача ОСОБА_8 позов підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача Гриньова М.І. у судовому засіданні 06.05.2015 року заперечувала проти позову, зазначивши, що позивачем при укладенні іпотечного договору надано нотаріусу довідку Форми №3, від 14.11.2007 року №1603 видану КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» згідно якої у житловому приміщенні, переданому в іпотеку не було зареєстровано малолітніх чи неповнолітніх дітей.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Галущенко Т.А. у судовому засіданні 06.05.2015 року заперечувала проти позову зазначивши, що дійсно, нею 22.11.2007 року посвідчено договір іпотеки укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 При посвідченні згаданого договору сторонами було надано довідку Форми №3, від 14.11.2007 року №1603 видану КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» згідно якої у житловому приміщенні, переданому в іпотеку не було зареєстровано малолітніх чи неповнолітніх дітей. Окрім того, відповідно до п. 2.1 договору іпотеки, іпотекодавці гарантували, що на момент укладення згаданого договору в квартирі АДРЕСА_1, малолітніх чи неповнолітніх осіб не зареєстровано.

Представник КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» Вербова О.П. у судовому засіданні 06.05.2015 року не змогла пояснити, яким чином у 2007 році було видано дві одинакові за номером та датою довідки Форми №3 від 14.11.2007 року №1603, що засвідчені посадовими особами КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», проте, містять істотні розбіжності у своїй інформації.

Представник Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про причини неявки повідомив суд листом, у якому просив розглянути справу без участі їх представника (а.с. 38).

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно ч.1 ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається із матеріалів справи, між ОСОБА_4та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 23 листопада 2007 року було укладено кредитний договір №014/1812/82/64845.

Для забезпечення виконання умов кредитного договору 22.11.2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_6 укладено іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Галущенко Т.А. (а.с. 23-25).

Враховуючи те, що між сторонами було укладено вищезазначений іпотечний договір, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору, дотримались принципу свободи договору (ст. 627 ЦК України) та принципу волевиявлення учасника правочину, що визначений ч. 3 ст. 203 ЦК України та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору.

В підтвердження існування права власності та користування квартирою АДРЕСА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_6 надано свідоцтво про право власності на житло від 19.03.2007 року (а.с. 28), та довідку Форми №3 від 14.11.2007 року №1603 видану КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», у якій зазначено реєстрацію осіб у згаданому житловому приміщенні, а саме: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 (а.с. 27).

Відповідно до п. 2.1 договору іпотеки, іпотекодавці гарантували, зокрема, що на момент укладення згаданого договору в квартирі АДРЕСА_1, малолітніх чи неповнолітніх осіб не зареєстровано.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Зокрема, такими вимогами є: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до п. 44 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи та положень законодавства України, яким регламентовано спірні правовідносини, під час укладення іпотечного договору від 23.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Галущенко Т.А., суд приходить до висновку, що підстави для визнання цього правочину недійсним з підстав передбачених ст.ст. 203, 215 ЦК України відсутні, оскільки при його укладенні обставини, які б перешкоджали нотаріусу засвідчити його були відсутні.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, не доведеністю їх належними і допустимими доказами, у зв'язку з чим вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні його позову в повному обсязі.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 203, 215, 224, 627, 628, 638 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 179, 209, 212-215, 218, 223, 292, 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Галущенко Т.А., Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», про визнання недійсним договору іпотеки - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А. Ключник