Номер провадження: 22-ц/785/3390/15
Головуючий у першій інстанції Бондар
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Гірняк Л.А., Доценко Л.І.,

за участю секретаря - Джинчарадзе Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Державного казначейства України, Головного управління Державного казначейства України в Одеській області, треті особи - Генеральна прокуратура України, прокуратура Приморського району м. Одесі, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановила:

У лютому 2009 р. ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з рахунку Державного казначейства України в Одеській області: 1) 152 550 грн. матеріальної шкоди; 2) 1 400 000 грн. грошової компенсації спричиненої моральної шкоди.

Свої вимоги ОСОБА_3 обґрунтовував тим, що 20.06.2007 р. відносно нього було постановлено виправдувальний вирок у зв'язку з відсутністю у його діях складу злочину, передбаченого ст. 257 КК України, та за недоведеністю у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 261 КК України. До постановлення виправдувального вироку він 3 роки 3 місяці і 8 днів знаходився під вартою. У зв'язку з цим йому було завдано матеріальну шкоду у вигляді втраченого заробітку, вартості переданих продуктів, одягу і ліків, вартості втраченого автомобіля та оплати послуг адвокатів. Також йому було завдано моральної шкоди.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20.12.2010 р. у задоволенні вищезазначеного позову ОСОБА_3 відмовлено.

За результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 на вищевказане рішення апеляційним судом Одеської області 19.04.2011 р. ухвалено рішення, яким рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.12.2011 р. скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державного казначейства України на користь ОСОБА_3 100 000 грн. грошової компенсації спричиненої моральної шкоди, в іншій частині заявлених вимог відмовлено (Т. 2, а. с. 237 - 242).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.09.2011 р. касаційні скарги ОСОБА_3, прокуратури Приморського району м. Одеси та Державного казначейства України відхилені. Рішення апеляційного суду Одеської області від 19.04.2011 р. залишено без змін (Т. 3, а. с. 74 - 74 зворотна сторона).

20.02.2015 р. ОСОБА_3 звернувся до суду із завою про ухвалення додаткового рішення, яким задовольнити його вимоги в повному обсязі. Посилається на те, що часткове задоволення вимог особи, відносно якої постановлено виправдувальний вирок, не передбачено законодавством (Т. 3, а. с. 77 - 78).

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився. Про час і місце розгляду заяви сповіщений належним чином. В заяві просив ухвалити додаткове рішення за його відсутності.

Зінютіна М.С., представник прокуратури Одеської області, та Масалов П.В., представник Державної казначейської служби України, в судовому вважали необхідним у задоволенні заяви відмовити. Посилалися на відсутність підстав для ухвалення додаткового рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 220 ЦПК України присутність сторін, повідомлених про розгляд питання щодо ухвалення додаткового рішення, не є обов'язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, обговоривши доводи заяви ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення, вивчивши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених ст. 367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати.

Таким чином, процесуальний закон чітко встановлює випадки, коли можна ухвалити додаткове рішення. В заяві ОСОБА_3 ставить питання про ухвалення додаткового рішення з підстав, які не передбачені діючим процесуальним законодавством ( ч. 1 ст. 221 ЦПК України). Тому в задоволенні заяви ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 220, 304 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. А. Гірняк

Л. І. Доценко