АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/9684/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1025/15Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О. Доповідач ап. інст. Карнаух П. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого - судді: Карнауха П.М.

суддів: Дряниця Ю.В., Кривчун Т.О.,

при секретарі: Ткаченко Т.О.

за участю: позивача - ОСОБА_2, представника позивача - ОСОБА_3, відповідача - ОСОБА_4, представників відповідача - ОСОБА_5, ОСОБА_6, перекладача - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 лютого 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.

Свої вимоги мотивувала тим, що сімейне життя погіршилось, сторони мають різні погляди на шлюб та сім'ю, близько двох років не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільне господарство, а тому вважає, що сенсу підтримувати сімейні стосунки немає, подальше спільне життя з відповідачем суперечить її інтересам.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 лютого 2015 року позовні вимоги - задоволено.

Шлюб, між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, зареєстрований 10 листопада 2009 року у Власівській селищній раді м. Світловодська Кіровоградської області, актовий запис № 74 - розірвано.

Місце проживання сина - ОСОБА_8., ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено з батьком - ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду змінити, в частині визначення місця проживання малолітнього сина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем проживання позивачки - ОСОБА_2 Посилається на те, що коли вирішувалось питання місця проживання сина, який на даний час знаходиться на вихованні у дитячому садку для глухонімих дітей у м. Полтаві, вул. Героїв Сталінграду, 16, позивачка не повністю розуміла суть питання, вважаючи, що батько - відповідач, може приймати участь у його вихованні та має право бачитись з сином. Тому через перекладача не заперечувала проти цього. Позивачкою не ставилось питання і вона не погоджувалась з тими обставинами, щоб місце проживання сина ОСОБА_8 визначилось за відповідачем.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як убачається за матеріалів справи та встановлено районним судом, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 листопада 2007 року, який зареєстрований у Власівській селищній раді м. Світловодська Кіровоградської області, актовий запис № 74. /а.с. 17/

Від сумісного шлюбу мають малолітню дитину - сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1./а.с. 6/

Сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинилися у жовтні 2014 року.

У матеріалах справи міститься заява, яка написана особисто ОСОБА_2, в якій вона прохає суд, розірвати шлюб та визначити місце проживання дитини - ОСОБА_8 з батьком - ОСОБА_4./а.с.25/

Тому посилання апелянта, на те, що через неправильне пояснення перекладача, вона не зрозуміла стосовно визначення місця проживання дитини, не заслуговують на увагу.

На підставі встановлених фактів, районний суд прийшов до вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Нормою ст.141 СК України встановлено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.

Відповідно до положення ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

У силу ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров»я та інші обставини, що мають істотне значення.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Отже, інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норми матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст. 303, 304, п.1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 п. 1 ст. 314, ст. 315, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий у справі: П.М. Карнаух Судді: /підписи/ Т.О. Кривчун Ю.В. Дряниця

ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області П.М. Карнаух