Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2127/15 Головуючий у 1-й інстанції: Галчанський С.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Савченко О.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_1,

При секретарі: Бурима В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 15 січня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ПАТ «ІМЕКСБАНК» (далі Банк) звернувся до суду із позовом про солідарне стягнення з позичальника ОСОБА_2 і поручителя ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором №999-00071962/1, укладеним 05 вересня 2013 року на суму 100 000 грн. зі сплатою 19 % річних від суми заборгованості з кінцевим терміном повернення овердрафту до 04 вересня 2016 року шляхом внесення щомісячних платежів у відповідності до графіка погашення кредиту. Посилаючись на те, що позичальник порушує графік погашення кредиту, має прострочену заборгованість понад три місяці, Банк просив на підставі ст.1050 ч.2 ЦК України стягнути всю суму боргу, розмір якої станом на 23 вересня 2014 року становить 115 275,03 грн., із яких 90 720, 24 грн. за тілом кредиту, 9 299,99 грн. за відсотками, 10 854,80 грн. зі сплати комісії, 4 400 грн. штрафних санкцій.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 15 січня 2015 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ІMEКСБАНК» заборгованість за договором №999-00071962/1 про надання кредиту від 05 вересня 2013 року в розмірі 115 275,03 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у позові ОСОБА_2 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Розглянувши справу за відсутності відповідачів, суд першої інстанції, на думку апелянта, порушив їх процесуальне право приймати участь у судовому засіданні і надавати свої заперечення і докази проти позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За змістом ст.ст.1054, 1050 ч.2, 554 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до договору або закону.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Встановлено, що 5 вересня 2013 року Банк уклав з ОСОБА_2 кредитний договір №999-0071962/1 на суму 100 000 грн. зі строком погашення до 4 вересня 2016 року (а.с. 20-23).

За умовами договору за користування кредитом встановлена процентна ставка у розмірі 19 % річних. Позичальник зобов'язався погашати кредит шляхом здійснення щомісячних платежів та сплачувати проценти, нараховані Банком на залишок заборгованості за кредитом відповідно до графіку, а також комісію за розрахункове обслуговування поточного рахунку. У випадку прострочення чергового платежу понад 30 днів Банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав. При цьому Банк направляє позичальнику письмову вимогу, останній зобовязаний повернути кредит протягом 30 календарних днів з дати отримання відповідної вимоги. За невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом у визначені договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 200 грн. за перший прострочений платіж, та 500 грн. за кожний наступний прострочений поспіль платіж (п.п.2.6, 3.3.5, 4.8, 4.9 Договору).

Кредитний договір забезпечений порукою ОСОБА_3, яка зобов'язалася перед банком відповідати за кредитним договором ОСОБА_2 як солідарний боржник (а.с.32-34).

На порушення умов договору позичальник взяті на себе зобов'язання не виконував, передбачені умовами договору платежі вносив несвоєчасно і не в повному розмірі, а з травня 2014 року взагалі припинив погашати кредит, внаслідок чого станом на 23 вересня 2014 року заборгованість становить 115 275,03 грн., із яких за тілом кредиту 90 720,24 грн. (в тому числі прострочена 14 602,18 грн.), по відсоткам 9 299,99 грн. (в тому числі прострочена 7 235,78 грн.), зі сплати комісії 10 854,80 грн., штраф - 4 400 грн. (а.с.6-9).

У зв'язку із неналежним виконанням боржником своїх грошових зобов'язань 15.08.2014 року Банк у відповідності з п.4.8 Договору звернувся до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості, проте вимоги Банку не виконані, позичальник у вересні 2014 року сплатив лише 498 грн., а від погашення всієї суми боргу відмовився (а.с.8, 35,36).

Задовольняючи позов Банку про солідарне стягнення з боржника і поручителя заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із положень ст. ст. 541, 543, 553, 554, 1048 Цивільного кодексу України і вважав, що поручитель солідарно з боржником відповідають за кредитними зобов'язаннями боржника, розмір яких визначений позивачем у відповідності з умовами кредитного договору, в межах строків позовної давності.

Посилання в апеляційній скарзі на неповне з'ясування судом фактичних обставин справи, недоведеність позовних вимог безпідставні. Розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується доданою до позовної зави довідкою-розрахунком, виданою посадовою особою Банку, а також випискою із особистого рахунку, в якому відображені всі банківські операції за спірним кредитним договором, які в силу ст.ст.59, 64 ЦПК України являються допустимим доказом у справі (а.с.6-8).

У передбаченому законом порядку вказані письмові докази відповідачами не спростовані і не оспорені. Будь-яких клопотань про призначення судової бухгалтерської експертизи з метою перевірки правильності розрахунків в порядку, передбаченому ст.ст.134, 143 ЦПК України, відповідачі ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду не заявляли. Доказів в обґрунтування неправильності визначення суми боргу апелянт до апеляційної скарги не надав, клопотання про їх витребування не заявляв.

Вимога Банку про дострокове повернення кредитних коштів і відсотків за наданий кредит у зв'язку із порушенням позичальником умов кредитного договору не являється односторонньою зміною умов кредитного договору і відповідає як п.4.8 кредитного договору, так і ст.1050 ч.2 ЦК України.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм ст.169 ЦПК України. Як вбачається із матеріалів справи, про час і місце судового розгляду відповідачі повідомлялися належним чином у відповідності з вимогами ст.ст.73, 76 ЦПК України (а.с.53-55). Справа відкладалася слуханням у зв'язку з неявкою відповідачів у судове засідання. Позивач просив розглянути справу у його відсутність, про що подав суду відповідну заяву (а.с.57).

Розгляд судом першої інстанції справи у відсутність належним чином повідомлених сторін не призвела до неправильного вирішення спору. Відповідачі не були позбавлені можливості реалізувати своє процесуальне право і надати докази в обґрунтування своєї позиції по справі суду апеляційної інстанції, проте таке своє право не реалізували, ніяких доказів не надали.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються безумовною підставою для скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст.307,308,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 15 січня 2015 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: