Справа № 192/84/15-ц
Провадження № 2/192/156/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" березня 2015 р. Солонянський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Омелюх В.М.

при секретарі - Савчуковій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Солоне цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що між банком та відповідачем ОСОБА_1 19 березня 2007 року було укладено кредитний договір №DNXRRX07080397, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 2696 гривень 40 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19 березня 2009 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що попередньо був ознайомлений та погодився з Умовами надання кредиту фізичним особам, які були надані йому в письмовій формі, отримав повну інформацію про умови кредитування, та підписана ним заява про отримання кредиту разом з запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між ним і Банком кредитний договір.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця, при цьому в період сплати з 21 по 28 число кожного місяця відповідач повинен надавати позивачеві грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 225 гривень 56 копійок для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов про надання споживчого кредиту фізичним особам.

У відповідності до умов договору позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі та видав відповідачу кредит у розмірі 2696 гривень 40 копійок, а відповідач свої зобов'язання не виконував належним чином, в зв'язку з чим станом на 09 грудня 2014 року виникла прострочена заборгованість за кредитом в сумі 2155 гривень 02 копійки. Оскільки відповідачем до теперішнього часу не повернено суму заборгованості за кредитом, а зобов'язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином, а закінчення строку договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань за нарахованих на прострочену заборгованість відсотків за період з 09 грудня 2009 року по 09 грудня 2014 року в сумі 19664 гривень 56 копійок, яку просили стягнути на їх користь з відповідача за рішенням суду, оскільки сторонами за домовленістю сторін збільшено строк позовної давності до 5 років по вимогам як щодо стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, так і неустойки, пені, штрафів.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та прохав його задовольнити в повному обсязі з зазначених в позовній заяві підстав. Крім цього пояснила, що в 2009 році банк звертався до суду за видачею судового наказу щодо стягнення заборгованості за спірним кредитним договором, при цьому за судовим наказом через виконавчу службу боржником не було погашено стягнуту судом заборгованість, а було проведено сплату грошових коштів через банківську установу, у зв'язку з чим ці кошти були зараховані на погашення заборгованості за кредитним договором в частині пені, відсотків та комісії, а тіло кредиту взагалі не погашалось, у зв'язку з чим продовжували нараховуватись відсотки за користування кредитом. Оскільки на день звернення з даним позовом до суду банком було пропущено встановлений сторонами строк позовної давності в 5 років, то позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту не заявляються, а стягненню підлягають відсотки за користування кредитом за період з 09 грудня 2009 року по 09 грудня 2014 року, тобто за останні п'ять років.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнав та прохав відмовити в його задоволені. Крім цього, надав до суду письмові заперечення з додатками (а.с.29-49), в яких факт укладення спірного договору не оспорював, але проти задоволення позову заперечував, так як ним було сплачено всю суму заборгованості на підставі виданого судом за заявою позивача судового наказу від 18 вересня 2008 року, а після примусового виконання якого державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку із повним фактичним виконанням, тому нарахування та стягнення з нього відсотків на прострочену заборгованість є безпідставним, оскільки такої заборгованості він немає. Також зазначив, що визначені законом строки для звернення банку з такими позовними вимогами до нього сплили, оскільки згідно ст.257 ЦК України загальний строк позовної давності становить 3 роки, а строк договору було визначено до 19 березня 2009 року, після чого він жодного разу не отримував від банку будь-яких нагадувань чи повідомлень про наявність заборгованості. Більш того, в Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам п.5.5 відсутній, а строк позовної давності не збільшувався.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до наступного.

Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610, ст.611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, а також сплата неустойки.

Відповідно до ст.626, ст.628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків, а зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, при цьому договір згідно до ст. 629 цього Кодексу є обов'язковим до виконання сторонами.

Однією із різновидностей зобов'язання є кредитний договір, укладений між сторонами відповідно до вимог ст.1054, ст.1055 ЦК України, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, при цьому кредитний договір укладається у письмовій формі, а кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним.

Судом встановлено, що 19 березня 2007 року між ЗАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк" (а.с.12-15) як позикодавцем, та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №DNXRRX07080397 про надання останньому строкового кредиту на суму 2696 гривень 40 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19 березня 2009 року (а.с.6а).

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що попередньо був ознайомлений та погодився з Умовами надання кредиту фізичним особам, які були надані йому в письмовій формі, отримав повну інформацію про умови кредитування та підписана ним заява про отримання кредиту разом з запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між ним і Банком кредитний договір.

Відповідно до умов зазначеного договору позивач передав відповідачу грошові кошти, а останній зобов'язався в строки, обумовлені кредитним договором повернути отримані кредитні кошти, своєчасно сплачувати кредит і відсотки за користування кредитом, комісій та інших передбачених договором платежів, сплачуючи у визначений договором період сплати з 21 по 28 число кожного місяця щомісячний платіж в розмірі 225 гривень 56 копійок, а у випадку невиконання або неналежного виконання ним взятих на себе зобов'язань щодо сплати кредиту, відсотків та комісій, сплачувати передбачені договором пеню, на вимогу позивача достроково сплатити кредит, відсотки, пеню та інші платежі відповідно до договору.

В судовому засіданні встановлено, що згідно виданого Солонянським районним судом Дніпропетровської області судового наказу №2-н-132/08 від 18 вересня 2008 року, який набрав законної сили 05 листопада 2008 року, було задоволено заяву ЗАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №DNXRRX07080397 від 19 березня 2007 року в сумі 3316 гривень 19 копійок та стягнуто з ОСОБА_1 зазначену суму заборгованості (а.с. 30).

Судовий наказ №2-н-132/08 від 18 вересня 2008 року разом з заявою стягувача - ЗАТ КБ "ПриватБанк" про видачу судового наказу та доданими до неї документами була направлена Солонянським районним судом відповідачеві ОСОБА_1 (а.с.31,34,38-44), в тому числі до заяви було додано копію заяви позичальника ОСОБА_1 про видачу кредиту від 19 березня 2007 року та Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) (а.с.40-44), у яких відсутній п.5.5 про збільшення строків позовної давності (а.с.44) та які відрізняються від тексту Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), копія яких додана позивачем до позовної заяви (а.с.7-10), в яких міститься п.5.5 про збільшення терміну позовної давності до 5 років про вимогам про стягнення заборгованості за кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за спірним кредитним договором (а.с.10).

Як вбачається з доданих відповідачем ОСОБА_1 письмових заперечень та доказів, згідно заяви ЗАТ КБ "ПриватБанк" про видачу судового наказу сума заборгованості за спірним кредитним договором у розмірі 3316 гривень 19 копійок станом на 29 квітня 2008 року складалась з заборгованості за кредитом в сумі 2155 гривень 02 копійки, заборгованості по процентам за користування кредитом - в сумі 507 гривень 11 копійок, заборгованості по комісії за користування кредитом - в сумі 590 гривень 52 копійки та нарахованої за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором пені в сумі 63 гривні 54 копійки (а.с. 38, 39).

Постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Солонянського РУЮ Дніпропетровської області про закінчення виконавчого провадження від 26 лютого 2009 року, виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 2-н-132 від 18 вересня 2008 року виданого Солонянським районним Дніпропетровської області закінчено, у зв'язку з повним фактичним виконанням (а.с 32), про що міститься відмітка в від 26 лютого 2009 року державного виконавця у судовому наказі (а.с.33), а також на підтвердження проведення виконання судового наказу та сплати наявної заборгованості станом на 29 квітня 2008 року відповідачем надані суду квитанція №858DR0M893 про сплату 2000.00 гривень від 10 листопада 2008 року та платіжні доручення №317 від 12 лютого 2009 року на суму 40 гривень 50 копійок та №316 від 12 лютого 2009 року на суму 1316 гривень 19 копійок (а.с.35-37), які в сукупності і становлять стягнуту судом за судовим наказом №2-н-132 від 18 вересня 2008 року заборгованість за кредитним №DNXRRX07080397 від 19 березня 2007 року та які були прийняті державною виконавчою службою на підтвердження виконання стягнень за вказаним судовим наказом.

Таким чином, враховуючи, що станом на 19 грудня 2009 року, заборгованість за кредитним договором №DNXRRX07080397 від 19 березня 2007 року в розмірі 2155 гривень 02 копійки була вже стягнута судом і сплачена відповідачем в повному обсязі, то у позивача не було законних підстав для нарахування на дану заборгованість відсотків за період з 19 грудня 2009 року по 09 грудня 2014 року, оскільки відповідачем було повернуто позивачеві як позикодавцю суму кредиту, при цьому не можуть бути прийняті до уваги доводи представника позивача, що сплачені відповідачем на виконання судового наказу кошти було зараховано на поточну заборгованість по пені, комісії та відсоткам, так як позивач звертався до державної виконавчої служби за примусовим виконанням судового наказу, у зв'язку з чим отримані в процесі примусового виконання кошти підлягають зарахуванню на погашення заборгованості, щодо якої було видано виконавчий документ (судовий наказ), а не розподілятись відповідно до умов кредитного договору на розсуд позикодавця.

Згідно положень ст.257 ЦК України за спірними правовідносинами визначено строк позовної давності у три роки, який на день звернення з позовом до суду позивача 20 січня 2015 року (а.с.2) сплив, як сплив і строк позовної давності у 5 років, про який зазначає в позовній заяві позивач з посиланням на п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) (а.с.7-10), щодо дії яких в редакції наданій позивачем до позовної заяви, а не у редакції, яка надана відповідачем до своїх заперечень (а.с.41-44), доказів позивач суду не надав, а за змістом в частині наявності п.5.5 щодо збільшення строку позовної давності вони відрізняються, тому судом не можуть бути прийняті доводи представника позивача, що між сторонами було досягнуто домовленості про збільшення визначеної законом строку позовної давності.

Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Судом встановлено, що строк дії кредитного договору сторонами було визначено з 19 березня 2007 року до 19 березня 2009 року (а.с.6а), а порушення позичальником зобов'язань за кредитним договором вже мали місце станом на 29 квітня 2008 року, що спонукало позивача на звернення до суду з заявою про видачу судового наказу ще у вересні 2008 року, а вказане свідчить про те, що позивачеві було достовірно відомо про порушення своїх прав, в тому числі і на період закінчення строку дії договору, але до суду позивач звернувся лише 20 січня 2015 року з пропуском встановлено законом строку позовної давності, про застосування якого зазначив відповідач у своїх письмових запереченнях (а.с.29).

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають, оскільки позивачем вони не були доведені у судовому засіданні, у зв'язку з чим в задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.256-258, 259-267, 526-530, 533, 536, 543, 572-593, 598, 610-615, 624, 625, 638-654, 1046-1056-1 ЦК України; ст.ст. 10, 11, 57, 60, п.6 ч.3 ст.79, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий: суддя