Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/1975/15 Головуючий у 1-й інстанції Нікітенко Н.П.
Суддя-доповідач Воробйова І.А.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Бєлки В.Ю.

суддів Воробйової І.А.

Онищенко Е.А.

при секретарі Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2015 року про повернення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Реєстраційна служба Запорізького районного управління юстиції, Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації", Головне управління Держземагенства у Запорізькій області про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та розподіл майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи: Реєстраційна служба Запорізького районного управління юстиції, ТОВ "Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації", Головне управління Держземагенства у Запорізькій області про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та розподіл майна подружжя.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2015 року позовну заяву ОСОБА_3 повернуто заявникові.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою судді, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу і передати питання на новий розгляд суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 122 ЦПК України передбачено, що суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом, зокрема ст. 119 ЦПК України.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що у визначений судом строк ОСОБА_3 недоліки позовної заяви не усунув.

Також суд зазначив, що в позові не зазначена вартість майна, що унеможливлює визначення розміру судового збору, тоді як тягар доведення вартості майна лежить на позивачеві, а також зазначені інші на думку суду недоліки, що перешкоджають відкриттю провадження в справі.

В ухвалі про залишення позову без руху 03 грудня 2014 року суд, зазначив, що позивачем не визначена вартість переобладнання та капітального ремонту будівель; не визначена вартість земельної ділянки та споруд в садівничому кооперативі "Мрія" Августинівської сільської ради Запорізького району Запорізької області та не надано підтверджуючих документів щодо земельної ділянки, та наполягав на тому, що тягар доведення ціни позову покладається на позивача.

Натомість за ст. 80 ЦПК якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Надання суду таких повноважень на випадок невизначеності ціни позову свідчить про те, що суд мав визначити ціну позову у разі незгоди з наданими позивачем доказами вартості спірного об'єкту. Тим більше суд на стадії відкриття провадження вдався до оцінки наданих позивачем доказів щодо вартості майна, що суперечить положенням ст. ст. 119-120 ЦПК за якими на стадії пред'явлення позову та відкриття провадження в справі вирішується питання лише відповідності позовної заяви вимогам закону що ставляться до її форми та змісту.

Відповідно до абзацу 3 п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати" якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд (ч. 2 ст. 80 ЦПК України). Остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже, і суми судового збору, здійснюється судом із наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору.

У порушення вищевказаної вимоги закону районний суд в ухвалі про залишення позовної заяви без руху не визначив розмір судового збору на момент пред'явлення позову та з урахуванням суми, яка була сплачена не вказав розмір недоплаченого судового збору.

Отже, у силу вимог процесуального закону визнати позовну заяву неподаною через невиконання ухвали суду про залишення її без руху у зв'язку із несплатою судового збору можливо лише у разі чіткого визначення суми судового збору, необхідної для сплати.

За таких обставин, не виконавши вимоги ч. 2 ст. 80 ЦПК України, суд не мав правових підстав для визнання позовної заяви неподаною.

Крім того, повертаючи позов ОСОБА_3 суд зазначив, що ним не усунуті в строк недоліки позовної заяви. Проте з матеріалів справи взагалі не вбачається, що ОСОБА_3 отримав ухвалу суду від 03 грудня 2014 року про залишення позову без руху.

Ураховуючи наведене, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 312, 314. 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2015 року у цій справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження в справі.

Головуючий:

Судді: