АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22ц/790/3769/15 Головуючий 1-ої інстанції - Алфьорова Т.М.
Справа: № 645/992/15-ц Доповідач - Тичкова О.Ю.
Категорія: право користування
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2015 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії - Піддубного Р.М., Швецової Л.А.

за участю секретаря - Доля О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про позбавлення права користування квартирою, виселення та вселення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року до суду звернувся представник позивача з дійсним позовом, у якому просив усунути ОСОБА_4 перешкоди в здійсненні його права власності та користуванні квартирою № 196, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, позбавити ОСОБА_3 права користування квартирою АДРЕСА_1, виселити його та вселити туди позивача.

В обґрунтування посилався на те, що ОСОБА_4 на підставі іпотечного договору від 26.11.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Карташовою С.І., є власником квартири АДРЕСА_1. Його право власності на вказану квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. ОСОБА_3 є попереднім власником спірної квартири, який на час звернення до суду продовжує проживати та користуватися спірним житловим приміщенням, чим порушує права ОСОБА_4

ОСОБА_3 проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що договір позики та іпотеки, укладений в його забезпечення, він підписував під психологічним тиском, не розуміючи його змісту та при поганому зорі. Насправді жодних коштів він від позивача не отримував, а завинив останньому гроші, програвши у карти. З 2013 року він договір іпотеки не оскаржував, бо вважав, що до нього не будуть пред'являтися будь-які претензії щодо виселення та стягнення грошових коштів.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 були задоволені: усунені перешкоди ОСОБА_4 в здійсненні права власності та користуванні квартирою АДРЕСА_1; позбавлено ОСОБА_3 права користування спірною квартирою та виселено його з неї без надання іншого житлового приміщення; вселено ОСОБА_4 в квартиру АДРЕСА_1.

Не погодившись із вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги і визнати іпотечний договір недійсним. В обґрунтування посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3, представника ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи та обговоривши наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, 26 листопада 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, за яким останній отримав 55 000 гривень, які зобов'язався повернути до 26 листопада 2014 року (а.с. 17).

В цей же день для забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань між тими ж сторонами було укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_3 передав в іпотеку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 6-9).

При цьому абзацем а) пункту 12 договору іпотеки встановлено, що способом задоволення вимог іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки Іпотекодержателем. Підписанням Договору, Іпотекодавець засвідчує, що він надає Іпотекодержателю згоду на набуття права власності на предмет іпотеки до Іпотекодержателя за власним одноосібним рішенням Іпотекодержателя набути предмет іпотеки у власність. Іпотекодавець підписанням договору засвідчує, що наявність будь-яких інших документів, крім Договору та письмового рішення Іпотекодержателя набути предмет іпотеки у власність, для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки не вимагається.

На підставі вказаного договору іпотеки ОСОБА_4 21 січня 2015 року набув право власності на квартиру АДРЕСА_1, про що було внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 10).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції правильно керувався ст. ст. 317, 318, 319, 321, 346, 383 ЦК України, ст. 150 ЖК Української РСР та виходив з того, що ОСОБА_4 є нинішнім власником спірної квартири, ОСОБА_3 не є членом його сім'ї, а тому протиправно залишається проживати у квартирі АДРЕСА_1 без згоди на те ОСОБА_4, чим порушує його права.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Захист власності права можливий в тому числі і шляхом пред'явлення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та її виселення (стаття 346 ЦК України).

При розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, колишніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї колишнього власника житла. У першому випадку власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування, та зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Вказаний висновок міститься у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.12.2012 року "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав".

У даному випадку ОСОБА_3 втратив право власності на спірну квартиру згідно абзацу а) пункту 12 договору іпотеки від 26 листопада 2013 року після прийняття ОСОБА_4 рішення про набуття права власності на предмет іпотеки та реєстрації за собою права власності на спірну квартиру.

Судова колегія вважає, що правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 18.03.2015 року у справі № 6-39цс15, не може бути застосований до спірних правовідносин, оскільки стосується випадків звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку частини другої статті 39, статті 40 Закону України "Про іпотеку", статті 109 ЖК Української РСР. У справі, що розглядається, звернення стягнення на предмет іпотеки відбулось до пред'явлення позову шляхом набуття права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. На момент звернення до суду із дійним позовом між сторонами вже існують відносини нинішнього та колишнього власників житлового приміщення, і питання про звернення стягнення на предмет іпотеки не вирішується.

При цьому як вбачається із доводів апеляційної скарги та поясненнь ОСОБА_3, наданих у суді апеляційної інстанції, останній фактично оскаржує дійсність договору іпотеки від 26 листопада 2013 року. Однак позовних вимог про визнання такого договору недійсним у дійсній цивільній справі чи в окремому позовному провадженні апеллянтом не заявлялось. Таким чином, договір іпотеки від 26 листопада 2013 року на час розгляду вказаної цивільної справи є дійсним та ніким не оскаржувався.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги виходять за межі вимог, що розглядались судом першої інстанції, та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції. При цьому ОСОБА_3 не позбавлений права звернутися до суду з окремим позовом про визнання договору іпотеки недійcним.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319, 360-7 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді -