Справа № 734/355/15-ц Провадження № 22-ц/795/719/2015 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Соловей В. В. Доповідач - Шарапова О. Л.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіШарапової О.Л.
суддів:Страшного М.М., Литвиненко І.В.
при секретарі:Нечасному О.Л.
за участю:ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою комунального підприємства «Остерське виробниче управління житлово-комунального господарства» на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до комунального підприємства «Остерське виробниче управління житлово-комунального господарства» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в:

В лютому 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому просив поновити його на посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 16 грудня 2013 року він перебував з відповідачем в трудових відносинах, працював оператором диспетчерської служби комунального підприємства «Остерське виробниче управління житлово-комунального господарства». Наказом № 9 від 06 січня 2015 року він був звільнений з займаної посади на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. В штатному розписі підприємства з 25 вересня 2014 року була ліквідована посада оператора диспетчерської служби та введена посада диспетчера-охоронця, він написав на ім.»я керівника підприємства заяву про свою згоду перейти на цю нову посаду, але його було звільнено. З 01 листопада 2010 року набрав чинності Національний класифікатор України КП 003:2010 «Класифікатор професій», який не передбачає такої професії як диспетчер-охоронець. Профспілковим комітетом питання про надання згоди на його звільнення не розглядалося.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2015 року позовні вимоги задоволені.

В апеляційній скарзі комунальне підприємство «Остерське виробниче управління житлово-комунального господарства» просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що оскаржуване рішення є незаконним. Апелянт посилається на те, що 31 жовтня 2014 року позивачу було запропоновано вакантну посаду охоронця, але останній відмовився. Апелянт вказує на те, що 25 лютого 2015 року ОСОБА_5 направлялось письмове повідомлення про те, що звільнилася в комунальному підприємстві «Остерське виробниче управління житлово-комунального господарства» посади робітника з благоустрою, але позивач на підприємство для працевлаштування не з»явився. Апелянт зазначає , що профспілковою організацією була надана згода на скорочення посади оператора диспетчерської служби, що підтверджується підписом голови профспілкового комітету з печаткою на наказі про звільнення ОСОБА_5

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що позивач з 16 грудня 2013 року перебував з відповідачем у трудових відносинах, працював оператором диспетчерської служби в комунальному підприємстві «Остерське виробниче управління житлово-комунального господарства».

Наказом начальника комунального підприємства «Остерське виробниче управління житлово-комунального господарства» № 107/1 від 25 вересня 2014 року був затверджений новий штатний розклад підприємства та скорочено із відділу водопроводу посаду оператора диспетчерської служби в кількості 9.5 одиниць на охоронника - 0.5 ставки в кількості 9 одиниць та оператор диспетчерської служби - 0.5 ставки в кількості 9 одиниць.

18 листопада 2014 року ОСОБА_5 був попереджений роботодавцем про майбутнє звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Наказом начальника комунального підприємства «Остерське виробниче управління житлово-комунального господарства» № 9 від 06 січня 2015 року позивач був звільнений з займаної посади 20 січня 2015 року у зв»язку із скороченням штату.

ОСОБА_5 є членом первинної профспілкової організації комунального підприємства «Остерське виробниче управління житлово-комунального господарства», що не оспорювалось в ході розгляду справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що при звільненні позивача існувала можливість переведення працівника, за його згодою, на іншу роботу, але це питання не вирішувалося; звільнення позивача проведене без попередньої згоди профспілкової організації.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За змістом п. 1 ч. 1, ч.2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі реорганізації підприємства, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, передбачених ч.1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Відповідно до ч.2 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв»язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, установі , організації.

Як вбачається з довідки комунального підприємства «Остерське виробниче управління житлово-комунального господарства» № 51 від 02 квітня 2015 року, в період з 18 листопада 2014 року по 20 січня 2015 року на підприємстві були 3 вакантні посади : охоронець, робітник з благоустрою, головний бухгалтер.

В ході апеляційного розгляду справи представник відповідача пояснила, що посада робітника з благоустрою була вакантною і станом на 31 жовтня 2014 року; в період час з 18 листопада 2014 року по 20 січня 2015 року позивачу інша робота не пропонувалася.

За таких обставин, апеляційний суд знаходить, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що при звільненні позивача існувала можливість переведення працівника, за його згодою, на іншу роботу, але це питання не вирішувалося та правомірно задовольнив позовні вимоги.

Доводи апелянта про те, що 31 жовтня 2014 року позивачу було запропоновано вакантну посаду охоронця, але останній відмовився, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки в період часу з 18 листопада 2014 року ( попередження про майбутнє вивільнення) по 20 січня 2015 року на підприємстві були вакантні посади охоронця та робітника з благоустрою, але ця робота позивачеві не була запропонована. Крім того, 31 жовтня 2014 року на зборах працівників операторам диспетчерської служби пропонували покласти на них обов»язки охоронців; при цьому позивачу перейти на посаду робітника з благоустрою не пропонували.

Доводи апелянта про те, що 25 лютого 2015 року ОСОБА_5 направлялось письмове повідомлення про те, що звільнилася в комунальному підприємстві «Остерське виробниче управління житлово-комунального господарства» посади робітника з благоустрою, але позивач на підприємство для працевлаштування не з»явився, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки така пропозиція мала місце вже розірвання трудового договору.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням профспілкового комітету комунального підприємства «Остерське виробниче управління житлово-комунального господарства» від 27 березня 2015 року надана згода на звільнення позивача на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗп П України

Доводи апелянта про те, що профспілковою організацією була надана згода на скорочення посади оператора диспетчерської служби, що підтверджується підписом голови профспілкового комітету з печаткою на наказі про звільнення ОСОБА_5, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки у встановленому законодавством порядку профспілковим комітетом підприємства рішення про надання згоди на звільнення працівника було прийняте лише 27 березня 2015 року.

Керуючись ст..ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу комунального підприємства «Остерське виробниче управління житлово-комунального господарства» - відхилити.

Рішення Козелецького районного суду від 26 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий:Судді: