Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"02" квітня 2015 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Кашицьку С. А., при секретарі Сініловій Г.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за порушення строків виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за порушення строків виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди.

Позивачка в обґрунтування позовних вимог в позовній заяві вказує, що вона перебувала у трудових відносинах із відповідачем. 01 грудня 2014 року позивачка звільнилась з ПрАТ «Азовелектросталь» за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Відповідач не сплачував позивачці заробітну плату, в зв'язку з чим, заборгованість ПрАТ "Азовелектросталь" по заробітній платі перед позивачкою на момент її звільнення складала 7886,24 грн. На підставі викладеного, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі 7886,24 грн., компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати в розмірі 606,64 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку з 02.12.2014 року по 10 лютого 2015 року в розмірі 3105,21 грн., середній заробіток за час розгляду справи в суді та по день винесення рішення, стягнути моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

Позивачка в судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

У зв'язку з чим, суд ухвалив розглядати справу в порядку ст..224 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка перебувала у трудових правовідносинах із ПрАТ «Азовелектросталь», 01.12.2014 року звільнена з вказаного підприємства за власним бажанням, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці.

В матеріалах справи мається довідка, видана 23.02.2015 року ПрАТ «Азовелектросталь», відповідно до якої заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 за серпень 2014 року складає 1182,03 грн., за вересень 2014 року - 1383,19 грн., за жовтень 2014 року - 1275,84 грн., за листопад 2014 року - 1449,06 грн., за грудень 2014 року - 2596,12 грн. в тому числі й компенсація за невикористану відпустку 41 день в сумі 2520,20 грн. (за період з 01.12.2012 року по 01.12.2013 року - залишок 10 днів, 01.12.2013 року по 01.12.2014 року залишок 31 день), сума остаточного розрахунку складає 7886,24 грн., станом на 02.04.2015 року розрахунок з позивачкою не проведений (а.с.23).

Відповідно до ст..115 КЗпП України, заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ст.116 ч.1 КЗпП України при звільненні робітника виплата всіх сум, що підлягають сплаті від підприємства, закладу, організації проводиться в день звільнення. Про нараховані суми , що підлягають сплаті робітнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити робітника перед виплатою вказаних сум.

Ч. 2 ст. 233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем при звільненні ОСОБА_1 не була виплачена заборгованість по заробітній платі за період з серпня 2014 року по грудень 2014 року в розмірі 7886,24 грн. та ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки в розмірі 7886,24 грн.

У відповідності до вимог Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року підприємства, установи, організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін за споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно із розрахунком компенсації за порушення виплати заробітної плати. Який надала позивачка, загальна сума компенсації за порушення строків виплати заробітної плати становить 606,64 грн. (а.с.12) та підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

На підставі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 Конституційного Суду України у справі № 1-5/2012 було визначено, що положення ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Таким чином Конституційним Судом України було визначено, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Відповідно до п. 20 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Відповідно до довідки про доходи, виданої ПрАТ «Азовелектросталь» 23.02.2015 року вбачається, що заробітна плата ОСОБА_1 за жовтень 2014 року складає - 1691,06 грн., за листопад 2014 року - 1509,11 грн.

Згідно із матеріалами справи вбачається, що ОСОБА_1 мала п'ятиденний робочий тиждень, тобто загальна кількість робочих днів позивачки з дня наступного після її звільнення - 02.12.2014 року по день винесення рішення - 02.04.2015 року становить 86 днів.

Розмір середньоденної заробітної плати позивачки становить 76,19 грн., який розраховувався наступним чином: (1691,06 грн. (заробітна плата за жовтень 2014 року) + 1509,11 грн. (заробітна плата за листопад 2014 року)) : на 42 дні (робочі дні позивача за жовтень, листопад 2014 року).

Таким чином, розмір середньої заробітної плати за весь час затримки заробітної плати, тобто з 02.12.2014 року по 02.04.2015 року (день винесення рішення) становить 6552,34 грн. (86 робочих днів за період з 01.12.2014 року по 02.04.2015 року * на середню заробітну плату за один відпрацьований день 76,19 грн.)

При цьому суд зазначає, що цей розрахунок зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Таким чином з відповідача на користь позивачки слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 02.12.2014 року по 02.04.2015 року в сумі 6552,34 грн., з яких відповідач зобов'язаний провести утримання та перерахування до бюджету передбачені законом податки та обов'язкові платежі.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином судом встановлено, що внаслідок не виплати відповідачем позивачці частини заробітної плати, останній була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачкою у 1000 гривень є завищеним.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 200 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,60 гривень за вимоги майнового характеру та 243,60 грн. за вимоги немайнового характеру, що загалом складає 487,20 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 56, 60, 84, 88, 174, 209, 212-215, 218 , 224 ЦПК України, ст.ст. 115, 117, 233, 237-1 КЗпП України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за порушення строків виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» (87535, Донецька область, м.Маріуполь, Площа Машинобудівельників, буд.1, р/р 5599 в Маріупольській філії ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», МФО 335742, , ІПН 25) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: м.Маріуполь, АДРЕСА_1, заборгованість по заробітній платі з компенсацією за невикористану відпустку в розмірі 7886,24 грн., компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати в розмірі 606,64 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні в сумі 6552,34 грн., з утриманням ПрАТ "Азовелектросталь" з цих сум передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті, моральну шкоду в розмірі 200 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» (87535, Донецька область, м.Маріуполь, Площа Машинобудівельників, буд.1, р/р 5599 в Маріупольській філії ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», МФО 335742, , ІПН 25) на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн.

На заочне рішення відповідачем може бути подана заява про його перегляд до Іллічівського райсуду міста Маріуполя, протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський райсуд м. Маріуполя.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С. А. Кашицька