Справа № 277/119/15-ц
Номер рядка звіту 38
"31" березня 2015 р. смт. Ємільчине
Ємільчинський районний суд Житомирської області
в складі: головуючого судді Заполовського В.В. за участю секретаря Букша О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування технічними засобами в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України, в залі суду смт. Ємільчине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Житомирводбуд» про визнання права власності на частину нежитлового приміщення, -
22 лютого 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу № 4, згідно якого продавець - ДП «Торгівельно-постачальна фірма ВАТ «Житомирводбуд» зобов'язалось передати позивачу у власність вказану частину приміщення магазину та передати в користування земельну ділянку, яка прилягає до частини приміщення магазину, а позивач в свою чергу зобов'язувалась прийняти частину приміщення магазину і земельну ділянку та сплатити обумовлену договором суму. Умови даного договору були виконані сторонами в повному обсязі, тобто відпоповідач передав позивачу у власність частину приміщення магазину, розташованого по АДРЕСА_1, а позивач сплатила обумовлену договором суму коштів.
Вказаний договір купівлі-продажу не був посвідчений нотаріально та відповідно не було проведено його державну реєстрацію у зв'язку з тим, що відповідач не мав коштів на виготовлення необхідних для нотаріального посвідчення документів.
Починаючи з часу укладення договору та передачі позивачу у власність частини приміщення магазину разом з земельною ділянкою позивач постійно, щомісячно, сплачує орендну плату за землю в Степанівську сільську раду Ємільчинського району Житомирської області.
На даний час позивач має намір зареєструвати право власності та отримати свідоцтво про право власності на вказане приміщення магазину, однак реєстраційна служба Ємільчинського районного управління юстиції, куди позивач звернулась, відмовляє їй у видачі свідоцтва мотивуючи тим, що договір купівлі-продажу № 4 від 22.02.2006 року не був нотаріально посвідчений.
Позивач просила визнати договір купівлі-продажу № 4 від 22.02.2006 року таким, що відбувся, а також визнати її власником частини нежитлового приміщення - магазину, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площею 194,1 кв. м., зданого в експлуатацію у 1976 році.
В судове засідання позивач не з'явилась, надала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі та задовольнити позовні вимоги.
Представник відповідача ВАТ «Житомирводбуд» в судове засідання повторно не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі та не надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі.
З-за таких обставин, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 169, 224 ЦПК України.
У відповідності до ст. 197 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
22 лютого 2006 року між ОСОБА_1 та ДП «Торгівельно-постачальна фірма ВАТ «Житомирводбуд» було укладено договір купівлі-продажу № 4, згідно якого продавець - ДП «Торгівельно-постачальна фірма ВАТ «Житомирводбуд» зобов'язалось передати у власність ОСОБА_1 частину приміщення магазину площею 194,1 кв. м., а також передати в користування земельну ділянку, яка прилягає до частини приміщення магазину, а ОСОБА_1 в свою чергу зобов'язувалась прийняти частину приміщення магазину і земельну ділянку та сплатити обумовлену договором суму (а.с. 4-5).
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Частиною 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник вправі вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.
Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно із ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, оспорювання. Відповідно до ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів передбачено визнання права.
Згідно ч. 1 ст. 114 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.
Проаналізувавши наявні у справі докази суд вбачає обставини, які незважаючи на інше свідчать про набуття позивачем права власності на спірне нерухоме майно.
З огляду на викладене та враховуючи те, що позивач правомірно використовує нежитлове приміщення - магазин площею 194,1 кв. м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1, не порушуючи, при цьому, права та інтереси третіх осіб, оскільки приміщення є самостійним об'єктом цивільних прав та індивідуально-визначеним майном, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити.
Що стосується позовних вимог в частині визнання договору купівлі-продажу від 22.02.2006 року таким, що відбувся, слід зазначити наступне.
Частина 2 ст. 220 ЦК України передбачає, що, якщо сторони домовилися щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Відтак, судом встановлено, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне виконання договору, однак відповідач ухилився від виконання своїх зобов'язань щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу частини нежитлового приміщення - магазину, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площею 194,1 кв. м., у зв'язку з чим у суду є підстави визнати вищевказаний договір таким, що фактично відбувся, та визнати за позивачем право власності на частину нежитлового приміщення - магазину, а отже позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 220, 316, 317, 319, 328, 392 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд
Позов задовольнити повністю.
Визнати договір купівлі-продажу № 4 від 22.02.2006 року, укладений між ДП «Торгівельно-постачальна фірма ВАТ «Житомирводбуд» та ОСОБА_1, таким, що відбувся.
Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2, право власності на частину нежитлового приміщення - магазину загальною площею 194,1 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який здано в експлуатацію у 1976 році.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Ємільчинський районний суд протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: В. В. Заполовський