Справа № 363/2865/14 Головуючий у І інстанції Купрієнко С. І.
Провадження № 22-ц/780/1099/15 Доповідач у 2 інстанції Волохов
Категорія 1 26.03.2015
УХВАЛА

Іменем України

26 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого: Волохова Л.А.,

суддів: Олійника В.І., Матвієнко Ю.О.,

при секретарі Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення порушень власності, відшкодування збитків та відшкодування моральної шкоди,-

встановила:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом в якому просить стягнути з ОСОБА_2 кошти в сумі 500 гривень на відшкодування збитків, завданих ним шляхом пошкодження його майна, зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні його земельною ділянкою та стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду в розмірі 5000 гривень та 730 гривень судових розходів.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим , що відповідач без його згоди демонтував електричну розетку, спричинивши йому матеріальну шкоду, з господарської споруди відповідача на територію його земельної ділянки стікає вода, вимиваючи грунт , внаслідок чого гинуть його зелені насадження.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 19 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення порушень власності, відшкодування збитків та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог, так як вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи відповідно до ст. 303 ЦПК України й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року „Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони є власниками суміжних земельних ділянок, розташованих в садовому товаристві „Межиріччя", масиву „Дніпро" на території м.Вишгорода. (ас.8-9).

Між сторонами на протязі останніх років склались неприязні стосунки , із-за суміжного землекористування.

В травні 2014 року ОСОБА_3 на прохання ОСОБА_2 демонтував електричну розетку, яка знаходилась на стіні господарчого блоку, належного ОСОБА_2, після чого ОСОБА_1 було пред'явлено позов до суду.

Статті 10, 60 ЦПК України визначають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 ЦПК України, частина перша якої передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 58 ЦПК належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Враховуючи положення зазначених норм, суд першої інстанції прийшов до правильних висновків, з якими погоджується і колегія суддів, про те, що позивач, в порушення вимог ст.60 ЦПК України, не довів наявність обставин, які б свідчили про те, що відповідачем, шляхом пошкодження майна, спричинено позивачу матеріальну шкоду.

Крім того, позивач не надав суду належних доказів, які згідно ст. 58 ЦПК України повинні містити інформацію щодо підтвердження його доводів про те, що саме з господарської споруди відповідача на територію земельної ділянки позивача стікає вода, вимиваючи грунт, внаслідок чого гинуть його зелені насадження.

Разом з цим, згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 25.05.1995 р. «Про судову практику у справу відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Враховуючи положення вказаного Закону а також те, що судом не було встановлено а позивачем не було доведено обґрунтованість заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог і в частині відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин між сторонами та ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Інших доводів, які б спростували законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення, апеляційна скарга позивача не містить.

Згідно зі ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, правильно встановлено правові відносини сторін, дана належна правова оцінка доказам у справі, висновки місцевого суду відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду відповідає вимогам матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді :