Справа №345/931/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.04.2015 року Калуський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі : головуючої - судді Галущак Л.О.

секретаря Микитин Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калуш цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Калуської міської рада Івано-Франківської області про визнання права власності за нерухоме майно за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В :

Що позивач звернувся до суду із зазначеним позовом . Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько , ОСОБА_2 Вона здійснила обряд поховання та прийняла спадщину після його смерті. Спадкове майно складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1. З 1992 року він постійно проживав у спірній квартирі разом із своїм вітчимом ОСОБА_3. З 1995 року позивачка також проживала разом з ними у вищевказаній квартирі. Оскільки ОСОБА_3 був лежачий і практично не міг самостійно пересуватися, то ОСОБА_1 разом з батьком доглядали за ним до дня його смерті , ІНФОРМАЦІЯ_2. Після смерті ОСОБА_3 позивачка продовжила проживати у вищевказаній квартирі разом із своїм батьком ОСОБА_2 до дня його смерті. Після смерті батька, ОСОБА_1 прийняла спадщину та зареєструвалась у вищевказаній квартирі , де продовжує проживати по даний час. Вона доглядає квартиру, сплачує всі комунальні послуги. Всі договори по наданню комунальних послуг, світло, водо-теплопостачання та водо відведення, газ, зареєстровані на її ім"я . З часу проживання у вищевказаній квартирі, ОСОБА_1 здійснено ремонт квартири , поміняно вікна, двері та ін.

Після смерті ОСОБА_3 залишилося майно, яке складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1. Цей факт підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 12.01.1996 року, виданого відділом приватизації житла Калуської міської ради.

З 1995 року позивачка зі згоди обох співвласників квартири фактично вступила в користування даним майном , продовжувала там проживати з батьком після смерті ОСОБА_3 та обслуговувати дану квартиру .

В 2014році ОСОБА_1 звернулась до Калуської міської нотаріальної контори із клопотанням про визнання за нею права власності на майно після смерті ОСОБА_3 , однак їй повідомили, що вона не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3

Оскільки , починаючи з 1995 року, позивачка добросовісно, відкрито та безперервно володіла і продовжує володіти квартирою АДРЕСА_1, а з 2000 року є і співласником ? частини даної квартири, утримувала, утримує і продовжуватиме утримувати квартиру в належному стані , постійно там проживала і проживає по даний час , а іншим способом набути право власності на дане нерухоме майно не має змоги, то змушена звернутися до суду й просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_4 підтримав позовні вимоги й просить позов задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак подали суду заяву, де не заперечують проти задоволення позову.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача , дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Судом встановлено , що предметом спору стало визнання права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_1. належала на праві спільної часткової власності по ? частині ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло та довідкою характеристикою , виданої Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації №960 від 29.09.1998 року (а.с.14-15).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.68). Судом встановлено, що він був вітчимом ОСОБА_2 й вони, а з 1995 року й позивачка по справі разом постійно проживали у спірній квартирі ( а.с.17-18).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер й після його смерті позивачка прийняла спадщину і на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом їй належить ? частина квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР, в редакції чинній на момент виникнення правовідносин, спадкоємство здійснювалося за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом мало місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо не було спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходило до держави.

Як вбачається з матеріалів справи з 1996 року та на момент смерті ОСОБА_3 в квартирі також був зареєстрований ОСОБА_2, однак питання про визнання за ним права власності на майно в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 він не ініціював.

В судовому засіданні з"ясовано, що після смерті ОСОБА_3 спадкоємців немає й спадкова справа не заводилася ( а.с.70).

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07.02.2014, № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Виходячи зі змісту зазначеної статті, обставинами, які мають значення для справи і які відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинен довести саме позивач, є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

В судовому засіданні встановлено , що позивачка зареєстрована у спірній квартирі з 05.02.2000 року ( а.с.18) й проживає фактично з 1995 року по даний час. Вона добросовісно, відкрито та безперервно володіла і продовжує володіти квартирою, а з 2000 року є і співласником ? частини даної квартири, утримувала квартиру в належному стані , з часу проживання у вищевказаній квартирі, ОСОБА_1 здійснено ремонт квартири , поміняно вікна, двері та ін. ( а.с.33-43) . Всі договори по наданню комунальних послуг, світло, водо-теплопостачання та водо відведення, газ, зареєстровані на її ім"я й вона сплачує всі комунальні послуги ( а.с.23-32) .

Таким чином, суд вважає, що позивачка протягом вказаного нею часу добросовісно, відкрито, безперервно володіла квартирою АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

В свою чергу, відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 01.01.2004 року, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

З довідки від 20.01.2015 року, виданої КП ЖЕО №1 вбачається ,що позивачка зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 з 05.02.2000 року , але фактично проживає з 1995 року, що підтверджується актом КП ЖЕО №1 від 27.01.2015 року (а.с.17-18).

При таких обставинах, враховуючи, що ОСОБА_1 понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном, за нею слід визнати право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, за набувальною давністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 60, 328, 344 ЦК України, ст.ст. 208, 210 , 213-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити. Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на ? частину квартири АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Калуський міськрайонний суд протягом 10 днів з часу його проголошення.

Головуюча :