Номер провадження: 22-ц/785/1189/15
Головуючий у першій інстанції Гура А. І.
Доповідач Плавич Н. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Плавич Н.Д. суддів: Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г..

при секретарі -Павлючук Ю.В. у відкритому судовому засіданні у присутності ОСОБА_2

розглянула апеляційну скаргу ОСОБА_4

на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 05.11.2014р.

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2

про визнання об`єкта нерухомості спільним сумісним майном подружжя, поділ спільного майна подружжя,

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання об`єкта нерухомості спільним сумісним майном подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до відповідача ОСОБА_2 з позовом про визнання об`єкта нерухомості, житлового будинку АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя, та його поділ як спільного майна подружжя.

Відповідач ОСОБА_2 звернулася до позивача ОСОБА_4 з зустрічним позовом про визнання спільним сумісним майном подружжя підвального приміщення по АДРЕСА_2, визнання права власності на ? частину нерухомого майна..

Сторони по справі колишні подружжя, які перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.06.2002р., в 2013р. шлюб розірвано.

На підставі договору дарування від 06.07.2005р., який був укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, який є її батьком, ОСОБА_2 стала власником житлового будинку АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_4 в позовній заяві посилався на те, що на час укладення договору дарування, житловий будинок був не придатний для проживання, оскільки був побудований лише каркас будинку.

Після отримання в дар зазначеного спірного майна ОСОБА_4 і ОСОБА_2 почали капітальний ремонт цього житла.

Посилаючись на те, що внаслідок проведення капітального ремонту вартість будинку збільшилася, позивач просив визнати його спільною сумісною власністю подружжя і розділити вказане нерухоме майно.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, звернулася з зустрічним позовом про визнання права спільної сумісної власності на об'єкт нерухомості, підвальне приміщення по АДРЕСА_2 (а.с.83).

Рішенням місцевого суду від 05.11.2014р. в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено в повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі.

Суд визнав спільною сумісною власністю ОСОБА_2 і ОСОБА_4 незакінчене будівництво підвальне приміщення в АДРЕСА_2.

Судом вирішено питання щодо судових витрат.(а.с.222-225).

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення місцевого суду в частині відмови в його позові до ОСОБА_2, постановити нове рішення про задоволення його позову.

До апеляційного суду апелянт, позивач ОСОБА_4 не з'явився, викликався неодноразово, про день і час розгляду справи сповіщений, що підтверджується зворотним повідомленням.

Відповідач ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги не визнала, вважає рішення законним.

У відповідності з вимогами ст.. 305ч2 ЦПК України неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає її розглядові.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, яка доповіла доводи скарги, колегія дійшла висновку апеляційну скаргу відхилити.

Сторони по справі колишні подружжя, які перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.06.2002р. по 25.04.2013р., в сім'ї народилася дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з матір'ю.

Між колишнім подружжям виник спір щодо нерухомого майна, житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 і підвального приміщення по АДРЕСА_2

06 липня 2005 року батько відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 подарував ОСОБА_2 спірний житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1. Вказане підтверджується договором дарування від 06.07.2005р., зареєстрованим в реєстрі за №647 приватним нотаріусом Кодимського районного нотарільного округу

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Кодимського районного бюро технічної інвентаризації №7744497 від 12 липня 2005 року, власником домоволодіння АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 (а.с.5).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Кодимського районного бюро технічної інвентаризації № лютого 2012 року, власником незакінченого будівництва підвального приміщення по АДРЕСА_2 є ОСОБА_4 (а.с.89).

Таким чином позивач ОСОБА_4 став власником спірного підвального приміщення за період перебування в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Шлюб між ними було розірвано на підставі рішення Кодимського районного суду Одеської області від 25 квітня 2013 року (справа №503/459/13-ц).

Відповідач ОСОБА_2 стала власником житлового будинку з господарськими спорудами на підставі договору дарування від 06.07.2005р. у період перебування у зареєстрованому шлюбі, між тим, у відповідності з вимогами ч.1 п.2 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини , чоловіка є майно, набуте за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Позивач посилався на те, що за період перебування у зареєстрованому шлюбі вартість житлового будинку значно збільшилася.

Згідно висновку №32-2013 судової будівельно-технічної експертизи від 15 грудня 2013 року, ринкова вартість житлового будинку АДРЕСА_1 становить 299419 грн.. Вартість ремонтно-будівельних робіт становить 193752 грн.(123-135).

Як зазначено в п.22 постанови №11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 -72 СК України та ст. 372 ЦК України Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості.

Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Пунктом 2 ч1ст. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

В п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Відповідно до частини 1 статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Представником позивача в суді 1 інстанції не було доведено, яка вартість спірного майна була на час укладення договору дарування від 06.07.2005р., які кошти його особисті були витрачені на істотне збільшення вартості житлового будинку та господарських будівель. Тому місцевий суд зробив висновок, що понесені позивачем витрати на проведення ремонтно-будівельних робіт в житловому будинку, не може свідчити про істотне збільшення вартості житла за рахунок позивача.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння стану об'єкта та його вартості на час вирішення спору зі станом та вартістю об'єкту, що існував до поліпшення, при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також і визначена на час розгляду справи ринкова вартість будинку не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкту( Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.07.2013р. а.с.174-178). З урахуванням зазначеного, суд 1 інстанції дійшов висновку, що позивачем ОСОБА_4 не доведено своїх позовних вимог, а тому в їх задоволенні було відмовлено.

В апеляційному суді справа призначалася до розгляду неодноразово, апелянт до суду не з'явився, доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги не надав. З урахуванням зазначеного, колегія погоджується з висновком місцевого суду, апеляційна скарга відхиляється, рішення місцевого суду в частині відмови в позові ОСОБА_4 залишається без змін.

Рішення місцевого суду в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 сторонами не оскаржується, колегією не перевірялося, залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 303,307ч1п1,308,315,317,319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Кодимського районного суду Одеської області від 05.11.2014 по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання об`єкта нерухомості спільною сумісною власностю подружжя та поділ спільного майна подружжя та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання об`єкта нерухомості спільною сумісною власністю подружжя залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Віщого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області Плавич Н.Д.

Вадовська Л.М.

Ващенко Л.Г.