Апеляційний суд Житомирської області
Справа №286/2876/15-ц Головуючий у 1-й інст. Смиковська Л. О.
Категорія 54 Доповідач Коломієць О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді : Коломієць О.С.

суддів : Зарицької Г.В., Жигановської О.С.

при секретарі

судового засідання : Добровольській Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Престиж-О», за участю третьої особи - ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 25 серпня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ від 25.02.2015 року № 2-К про звільнення його з посади директора товариства з обмеженою відповідальністю «Престиж-О», понови його на посаді директора та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в вересні 2012 року був прийнятий на посаду директора товариства з обмеженою відповідальністю «Престиж-О». На початку квітня 2015 року за місцем його роботи, невстановленими особами, були викрадені статутні, бухгалтерські та облікові кадрові документи ТзОВ «Престиж-О». З даного приводу ним була подана заява про вчинення злочину до правоохоронних органів.

02 квітня 2015 року на адресу позивача надійшла трудова книжка з записом про звільнення його із займаної посади директора з 25 лютого 2015 року за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України. Підставою для запису в трудову книжку було посилання на наказ від 25.02.2015 року № 2-К. Звертаючись до суду наголошує, що ним не складалась, не підписувалась і не подавалася заява про звільнення з роботи за власним бажанням. Вважає, що запис до трудової книжки навмисно зроблений «заднім числом» з метою штучно ускладнити оскарження ним вказаних незаконних дій у встановлені законом терміни.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 25 серпня 2015 року у задоволенні позову було відмовлено за пропуском місячного строку звернення до суду.

Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при розгляді справи судом першої інстанції були неповно з'ясовані обставини справи, порушені норми процесуального і матеріального права. Зазначає, що ним строк звернення до суду з відповідним позовом не пропущений, оскільки про своє звільнення йому стало відомо лише 02.04.2015 року, коли він отримав по пошті трудову книжку. Проте, суд не надав належної правової оцінки наданим позивачем доказам, що призвело до ухвалення у справі упередженого рішення на користь відповідача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено факт звільнення позивача з посади директора за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, а тому його право на працю було порушено. Разом з тим, суд відмовив у задоволенні позову через пропуск ОСОБА_2 без поважних причин місячного строку передбаченого ч.1 ст. 233 КЗпП України для звернення до суду з відповідним позовом про поновлення на роботі.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 18 вересня 2012 року був прийнятий на посаду директора ТОВ «Престиж-О» на підставі наказу № 2-к від 18.09.2012 року.

Наказом товариства № 2-К від 25 лютого 2015 року ОСОБА_2 було звільнено з займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с.7).

Відповідно до ч. 6 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною 1 ст. 38 КЗпП України встановлено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації (ч.4 ст. 24 КЗпП).

За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 подав заяву про звільнення його з займаної посади за власним бажанням матеріали справи не містять.

За таких обставин, висновок суду про невідповідність вимогам чинного трудового законодавства наказу про звільнення працівника на підставі ст. 38 КЗпП України через відсутність бажання ОСОБА_2, вираженого письмово є вірним.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Судом було встановлено, що позивач звільнений з роботи 25 лютого 2015 року. До суду за захистом свого порушеного права звернувся 24 квітня 2015 року.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року (із змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів», зокрема, роз'яснено, що встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов'язки сторін.

Основна позовна вимога позивача стосується його звільнення з роботи.

Під час розгляду справи заяв про поновлення вищезгаданого строку від позивача не надходило. Належних та допустимих доказів про пропущення цього строку з поважних причин стороною позивача не надано, а поштове повідомлення Центру поштового зв'язку № 2 не підвереджує отримання ОСОБА_2 рекомендованого листа із трудовою книжкою саме 02 квітня 2015 року від ТОВ «Престиж-О». У зв'язку з чим, передбачених ст. 234 КЗпП України підстав для поновлення місячного строку у відповідності до ст. 233 КЗпП України у суду не було.

Таким чином, приймаючи рішення у справі суд дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу через пропуск місячного строку звернення до суду.

Статтею 308 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов вказаного висновку при повному, всебічному та об'єктивному з'ясуванні обставин справи, прав і обов'язків сторін у даних правовідносинах, перевірив належним чином доводи сторін, з'ясував характер та суть заявлених позивачем вимог, норм права, якими вони регулюються, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам. В ході апеляційного провадження докази, які впливають на правильність та правомірність прийнятого судом рішення, стороною позивача не надавались, що спростовує доводи апеляційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 25 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Судді :