АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3001/15 Справа № 175/4218/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Борисов С. А. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

16 березня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Пономарь З.М., Черненкової Л.А.,

при секретарі - Яловій Ю.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_2 за участю третьої особи: товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Папір» про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» за участю третьої особи: товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Папір» про визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2008 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 31 березня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк») та ТОВ «Виробниче підприємство «Папір» укладено кредитний договір №9/08В, за умовами якого останній отримав кредит у вигляді невідновлюваної відкличної кредитної лінії з правом конвертації в національну валюту в сумі 990 000 доларів США з кінцевим строком користування до 29 березня 2013 року, а відповідач зобов'язався повернути їх з виплатою процентної ставки у розмірі 12,1% річних у строк, встановлений договором.

Згідно з додатковою угодою № 1 від 01 жовтня 2008 року до кредитного договору внесено зміни, плата за користування кредитом становить 13,5%. Згідно з договором № 3 про внесення змін до кредитного договору від 27 вересня 2011 року, здійснено рефінансування заборгованості з доларів США в гривню, змінено вид кредитної лінії на невідновлювальну мультивалютну кредитну лінію, сума ліміту кредитування 7 934 850 грн., плата за користування кредитом встановлена у вигляді диференційованої ставки, яка передбачає базовий розмір процентів 15,5% річних в гривні і 13,5% річних в доларах США та підвищений розмір процентів за невиконання окремих зобов»язань за кредитним договором.

З метою забезпечення виконання зобов'язань, взятих за вказаних кредитним договором, 31 березня 2008 року між ПАТ «ВТБ Банк», позичальником та ОСОБА_2 укладено договір поруки №9/08В-П-5, який викладений у новій редакції згідно договору №1 про внесення змін до договору поруки від 27 вересня 2011 року, за змістом якого, ОСОБА_2 поручився перед ВАТ «ВТБ Банк» за виконання ТОВ «Виробниче підприємство «Папір» зобов'язань щодо повернення кредитних коштів, отриманих за кредитним говором, як солідарні боржники.

Однак, ТОВ «Виробниче підприємство «Папір» свої зобов»язання за кредитним договором не виконало, не повернуло кредит та не сплатило проценти за користування коштами, внаслідок чого, виникла заборгованість, яка станом на 20 серпня 2013 року становить 9 934 850 грн. У зв'язку із чим, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь вищезазначену суму заборгованості за кредитним договором.

Не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_3 яка діє в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ «Виробниче підприємство «Папір», посилаючись на те, що її довіритель ніколи не укладав і відповідно не підписував будь-яких угод з ПАТ «ВТБ Банк». Оскільки договори були підписані невідомою особою, просить визнати недійсним повністю договір поруки №9/08В-П-5 від 31 березня 2008 року, укладений між ВАТ ВТБ Банк (правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк»), ОСОБА_2 та ТОВ «Виробниче підприємство «Папір», а також визнати недійсним договір №1 від 27 вересня 2011 року про внесення змін до договору поруки №9/08В-П-5 від 31 березня 2008 року.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено (а.с.232-234).

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ «ВТБ Банк» про визнання договору недійсним задоволено.

Визнано недійсним договір поруки №9/08В-П-5 від 31 березня 2008 року, укладений між ВАТ ВТБ Банк (правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк»), ОСОБА_2 та ТОВ «Виробниче підприємство «Папір». Визнано недійсним договір №1 від 27 вересня 2011 року про внесення змін до договору поруки №9/08В-П-5 від 31 березня 2008 року, укладений між ПАТ «ВТБ Банк», ОСОБА_2 та ТОВ «Виробниче підприємство «Папір». Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням суду, ПАТ «ВТБ Банк» звернулося до суду із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «ВТБ Банк» та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог (а.с.239-240).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, 31 березня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк») та ТОВ «Виробниче підприємство «Папір» укладений кредитний договір №9/08 В, за умовами якого останній отримав кредит у вигляді невідновлюваної відкличної кредитної лінії з правом конвертації в національну валюту в сумі 990 000 доларів США з кінцевим строком користування до 29 березня 2013 року, а відповідач зобов'язався повернути їх з виплатою процентної ставки у розмірі 12,1% річних.

Додатковою угодою № 1 від 01 жовтня 2008 року до кредитного договору було внесено зміни, за умовами якої передбачалося збільшення плати за користування кредитом до 13,5% річних.

Згідно з договором № 3 про внесення змін до кредитного договору від 27 вересня 2011 року, здійснено рефінансування заборгованості з доларів США в гривню, змінено вид кредитної лінії на невідновлювальну мультивалютну кредитну лінію, сума ліміту кредитування 7 934 850 грн., плата за користування кредитом встановлена у вигляді диференційованої ставки, яка передбачає базовий розмір процентів 15,5% річних в гривні і 13,5% річних в доларах США та підвищений розмір процентів за невиконання окремих зобов»язань за кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 31 березня 2008 року між кредитором, позичальником та ОСОБА_2 укладено договір поруки №9/08В-П-5 від 21 березня 2008 року, який викладений у новій редакції згідно договору №1 про внесення змін до договору поруки №9/08В-П-5 від 31 березня 2008 року, за змістом якого, ОСОБА_2 поручився перед ВАТ «ВТБ Банк» за виконання ТОВ «Виробниче підприємство «Папір» зобов'язань щодо повернення кредитних коштів отриманих за кредитним договором.

Висновком судово-почеркознавчої експертизи №70/04-7 від 13 лютого 2014 року встановлено, що підпис на оригіналі договору поруки №9/08В-П-5 від 31 березня 2008 року, укладений між ВАТ «ВТБ Банк», ОСОБА_2, ТОВ «Виробниче підприємство «Папір» виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою». Підпис на п'ятій сторінці у графі «Поручитель» оригіналу договору №1 від 27 вересня 2011 року, укладений між ПАТ «ВТБ Банк», ОСОБА_2, ТОВ «Виробниче підприємство «Папір» виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою. Підпис на зворотному боці п'ятої сторінки у графі «Прошнуровано, пронумеровано та скріплено печаткою» оригіналу договору №1 від 27 вересня 2011 року про внесення змін до договору поруки №9/08В-П-5 від 31 березня 2008 року, укладений між ПАТ «ВТБ Банк», ОСОБА_2, ТОВ «Виробниче підприємство «Папір» виконаний не ОСОБА_2 (а.с. а.с. 95-98).

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив із того, що банком не надано доказів на спростування висновку судової експертизи. Установивши відсутність волевиявлення ОСОБА_2 на укладення договору поруки, суд дійшов висновку про визнання його недійсним відповідно до ч. 3 ст. 203, ст. 215 ЦК України.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно із ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Встановивши, що підпис на оригіналі договору поруки №9/08В-П-5 від 31 березня 2008 року та оригіналі договору № 1 від 27 вересня 2011 року про внесення змін до договору поруки №9/08В-П-5 від 31 березня 2008 року, виконано не ОСОБА_2, а іншою особою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання такого договору недійсним на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що висновок експертизи, проведеної Науково-дослідними експертно-криміналістичним центром при ГУМВС України в Дніпропетровській області, є необґрунтованим та викликає сумніви в його правильності, оскільки експертиза проведена в рамках даної цивільної справи за правилами ст. 143 ЦПК України та у розумінні вимог ст. ст. 66, 144 ЦПК України вважається висновком експерта.

Письмова заява ОСОБА_4 від 27 вересня 2011 року про надання згоди її чоловіку на укладення ним договору про внесення змін до договору поруки, не спростовують висновки судової експертизи і не свідчать про підписання ОСОБА_2 договору поруки, а отже її волевиявлення щодо його укладення.

Інші докази та обставини, на які посилається ПАТ «ВТБ Банк» в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Разом з тим, апелянтом не надано належних та допустимих доказів, що спростовують висновки судової почеркознавчої експертизи, а отже вищезазначені доводи зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалене у справі рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» - відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь

Л.А. Черненкова