АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/9946/2015 р. Головуючий у 1 інстанції - Малинников О.Ф.
Доповідач - Мараєва Н.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2015 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2015 р.

в справі за позовом ОСОБА_1 до судді Голосіївського районного

суду м.Києва ОСОБА_2, 3-особи: Голова Голосіївського районного

суду м. Києва ОСОБА_3, Вища кваліфікаційна комісія суддів України,

Вища рада юстиції, Генеральна прокуратура України

про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2015 р. відмовлено у відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до судді Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_2., 3-особи: Голова Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_3, Вища кваліфікаційна комісія суддів України, Вища рада юстиції, Генеральна прокуратура України про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить цю ухвалу скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на незаконність даної ухвали, зокрема, що суд порушив норми цивільно-процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Обґрунтовуючи позов позивач посилався, зокрема, на те, що в описовій частині ухвали суду від 12.11.2014 р. йдеться про неодноразові погрози в ході судового розгляду на адресу головуючого судді щодо його люстрації з боку ОСОБА_1, про його «керування ходом судового засідання»; що в описовій та резолютивній частинах ухвали суддя «фактично, звинувачує його, ОСОБА_1, учасника процесу, в протиправних діяннях та погрожує притягненням до кримінальної відповідальності».

Тому, позивач просив визнати мотиви і висновки щодо погроз судді, керування судовим процесом, втручання в здійснення правосуддя, викладені в ухвалі Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/11825/14-ц від 12.11.2014 р., постановленій суддею ОСОБА_2., недостовірними та такими, що принижують честь і гідність, паплюжать репутацію громадянина ОСОБА_1.; та стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Також зазначав, що ухвала про відмову у відводі судді не підлягає оскарженню, тому, він звернувся до суду з таким позовом.

Постановлюючи ухвалу суд виходив з того, що згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»,- у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження.

Згідно ч.2 ст.293 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Тому, із зазначених підстав та відповідно до п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України суддя дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у даній справі, оскільки, заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства у встановленому цією статтею порядку.

Висновки судді відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Так, згідно ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Проте, у випадках між позивачами та суддями (відповідачами) такі правовідносини не виникають, тому, такі справи не можуть бути підсудні судам загальної юрисдикції.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем фактично оскаржуються дії судді - відповідача ОСОБА_2, вчинені нею у зв»язку із розглядом судової справи. В даному випадку суддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом.

Чинне законодавство дає можливість громадянину повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення та дій судді під час здійснення правосуддя.

Питання притягнення судді до відповідальності врегульовано законами України «Про судоустрій і статус суддів» та «Про Вищу раду юстиції».

Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя й посяганням на процесуальну незалежність.

Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 р. «Про незалежність судової влади», виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Згідно п.57 висновку №11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи Консультативна рада європейських судів також вказує на те, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Таким чином, розгляд судом позовних вимог, предметом яких є по суті оскарження процесуальних дій (бездіяльності) судді (суду), пов»язаних із розглядом справи, нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

За таких обставин, судова колегія вважає, що суддя першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у відкритті провадження у даній справі на підставі п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Підстав для скасування ухвали суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити, а ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2015 р. - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :