Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2015 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Харитонової Г. Л. , при секретарі Лавренко Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про стягнення середнього заробітку,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча" (далі ПАТ "ММК ім. Ілліча") про стягнення середнього заробітку, зазначивши, що з 12.09.1973 року по 31.12.2010 рік вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Під час її роботи на підприємстві, при виплаті заробітної плати, не проводилася індексація передбачена діючим законодавством, внаслідок чого порушені її права на оплату праці. Просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 31.12.2010 року по 29.12.2014 рік в розмірі 120 692 грн. 01 коп.

Позивач в судове засідання не з'явився, за невідомих суду підстав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його присутності, а також письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що позовні вимоги не визнає, оскільки ПАТ «ММК ім. Ілліча» проведено повний розрахунок з позивачем при його звільнені. Крім того, заперечуючи проти позову відповідач вказав, що тримісячний строк для звернення до суду із заявою про стягнення середнього заробітку позивачем пропущено, оскільки 22.05.2014 року на користь позивача була перерахована сума індексації заробітної плати з компенсацією, а з вимогами про стягнення позивач звернувся до суду тільки 29.12.2014 року.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось та суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та це не заперечується відповідачем, що позивач з 12.09.1973 року по 31.12.2010 рік перебувала у трудових відносинах із ПАТ "ММК ім. Ілліча". За цей період їй нараховувалась і виплачувалась заробітна плата.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про оплату праці" заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про оплату праці" в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (в редакції від 1 січня 2003 року).

З матеріалів справи вбачається, що 22.05.2014 року на користь позивача сплачено заборгованість з індексації по заробітній платі з компенсацією у сумі 1184 грн. 33 коп., а з відрахуванням податків та обов'язкових платежів позивачем фактично отримано суму у розмірі 988 грн. 78 коп., що підтверджується відповідним платіжним дорученням. ( а.с.12, 13).

З приводу порушення своїх прав щодо виплати індексації заробітної плати з боку ПАТ «ММК ім. Ілліча» позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення середнього заробітку.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

На підставі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

При цьому, ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового сопору безпосередньо до районного (міського) суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 Конституційного Суду України у справі № 1-5/2012 було визначено, що положення ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Таким чином Конституційним Судом України було визначено, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом України в постанові від 27 березня 2013 року по справі № 6-15цс13.

Суд вважає, що при зверненні з позовною заявою про стягнення з ПАТ «ММК ім. Ілліча» середнього заробітку за час затримки розрахунку з індексації заробітної плати позивач порушила встановлений ст. 233 Кодексу законів про працю України тримісячний строк, оскільки фактичний розрахунок з нею відповідач здійснив 22.05.2014 року, а з позовом до суду позивач звернулась лише 29.12.2014 року.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 33 ЗУ «Про оплату праці», ст. ст. 115 - 117, 233 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 208, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про стягнення середнього заробітку - відмовити .

На рішення може бути подана апеляція в апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя потягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Г. Л. Харитонова