У х в а л а

іменем україни

18 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Коротуна В.М.,

Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Бердянського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави до Бердянської міської ради, управління Державного земельного агентства у Бердянському районі Запорізької області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання незаконним та скасування пунктів рішення Бердянської міської ради, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування запису про його державну реєстрацію, скасування запису про державну реєстрацію договору купівлі-продажу, витребування земельної ділянки з незаконного володіння, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 10 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Бердянський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Бердянської міської ради, управління Державного земельного агентства у Бердянському районі Запорізької області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання незаконним та скасування пунктів рішення Бердянської міської ради, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування запису про його державну реєстрацію, скасування запису про державну реєстрацію договору купівлі-продажу, витребування земельної ділянки з незаконного володіння.

Заочним рішенням Бердянського міськрайононного суду Запорізької області від 23 січня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10 грудня 2014 року, позовні вимоги прокурора задоволено.

Визнано незаконним та скасовано п. п. 515 п. 5 рішення 80-ї сесії Бердянської міської ради V скликання від 31 березня 2010 року № 17 «Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок, подовження терміну розробки проекту відведення, та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок».

Визнано недійсним державний акт на право власності серії ЯК № 858653 на земельну ділянку площею 0,0860 га, для індивідуального дачного будівництва в АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_2

Зобов'язано управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області скасувати запис про реєстрацію державного акта серії ЯК № 858653, виданого на ім'я ОСОБА_2, здійснену в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі» за реєстраційним № 71 від 30 квітня 2010 року.

Зобов'язано управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області скасувати запис про реєстрацію договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23 грудня 2010 року № 3301, проведену 23 квітня 2012 року в поземельній книзі за № 080060137:3:01, на підставі якого право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 перейшло до ОСОБА_3

Витребувано з володіння ОСОБА_3 указану земельну ділянку.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог вимог.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами установлено, що п. п. 5, 5.15 рішення 80-ї сесії V скликання Бердянської міської ради від 31 березня 2010 року № 17 «Про передачу в оренду, продовження терміну розробки проекту відведення та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» у приватну власність ОСОБА_2 передано земельну ділянку площею 0,086 га, для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. На підставі вказаного рішення ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку.

Згідно зі ст. 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ст. ст. 142-145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування належить, зокрема, земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом установлено, що підставою для пред'явлення вказаного позову прокурора стало затвердження проекту відведення та передання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва з порушенням вимог ст. ст. 51, 118, 123 ЗК України, ст. ст. 88, 90 ВК України, ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» без проведення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації та недотримання порядку набуття права власності на землю.

Згідно зі ст. ст. 1, 20 Закону України «Про землеустрій» проект землеустрою - це сукупність нормативно-правових, економічних, технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, яким встановлюються межі об'єктів землеустрою.

Пунктами 1, 4, 5 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 року № 486, передбачено, що розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації, які узгоджуються з Міністерством екології та природних ресурсів України, Державним агентством водних ресурсів України й територіальними органами Державного агентства земельних ресурсів України.

Отже, фактичний розмір і межі прибережної захисної смуги визначені нормами закону, а проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги є лише документом, який включає графічні матеріали та відомості про обчислену площу в розмірі і межах, встановлених законодавством.

Однак відсутність цього проекту та невизначення відповідними органами державної влади межі прибережної захисної смуги в натурі само по собі не може вважатись як відсутність самої прибережної захисної смуги, так і можливість до її встановлення передавати у приватну власність ділянки, що належить до нормативно визначеної двокілометрової зони від урізу води.

Так, у п. 2.9 Порядку про погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього середовища України від 05 листопада 2004 року № 434, передбачено, що за відсутності проекту землеустрою із встановлення прибережної захисної смуги при розгляді матеріалів щодо надання земельних ділянок у власність ураховується встановлений законодавством розмір прибережної захисної смуги.

Таким чином до визначення розмірів і меж прибережних захисних смуг, їх встановлення та закріплення відповідними проектами землеустрою на місцевості вирішувати питання про виділення земель, які накладаються на встановлені зазначеними приписами межі прибережної захисної смуги, неможливо.

Згідно зі ст. ст. 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду, та віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно їх повноважень.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання, відповідно до ст. 21 ЗК України недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною, тощо.

За положеннями ч. 1 ст. 3 ВК України усі води (водні об'єкти) на території України становлять її водний фонд.

Частина 2 ст. 3 ВК України визначає, що до водного фонду України належать: поверхневі води: природні водойми (озера), водотоки (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об'єкти; підземні води та джерела; внутрішні морські води та територіальне море.

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 58 ЗК України та ст. 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами.

Крім того, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню водного фонду.

Так, за положеннями ст. 4 ВК України, ст. 58 ЗК України до таких земель відносяться землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Крім того за положеннями ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Згідно зі ст. ст. 1, 88, 89 ВК України прибережна захисна смуга є частиною водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони.

Отже, з метою збереження та дотримання особливого режиму використання земель водного фонду ст. 84 ЗК України заборонено передавати їх у приватну власність.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-16цс14, від 20 жовтня 2014 року у справі № 6-155цс14, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

Разом з тим ширина прибережних захисних смуг визначена ч. 9 ст. 88 ВК України, ч. 3 ст. 60 ЗК України та становить уздовж морів та навколо морських заток і лиманів не менше двох кілометрів від урізу води.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 січня 2014 року та ухвала апеляційного суду Запорізької області від 10 грудня 2014 року ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні, та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 10 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: В.М. Коротун

С.П. Штелик