Категорія 59Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Зайцева А.Ю., Сала Т.Б.,

при секретарі Топольській В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засі-дань апеляційного суду цивільну справу за заявою

ОСОБА_2 про видачу виконавчого листа

на примусове виконання рішення третейського суду,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Вінницько-го міського суду Вінницької області від 03 лютого 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

27 листопада 2014 року ОСОБА_2 звернувся у Вінницький міський суд Вінницької області із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду від 14 жовтня 2014 року ( а. с. 1 ), поси-лаючись на те, що даним рішенням був задоволений його позов до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності на легковий автомобіль марки «ВАЗ», модель 21121, 2006 року випуску, дер-жавний номер НОМЕР_1. Це судове рішення підлягає негайному виконанню, для чого необхідно отримати виконавчий лист. У добровільному порядку відпо-відач рішення суду не виконує, через що ОСОБА_2 змушений звернути-ся в компетентний суд з цією заявою.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 лютого 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду від 14 жовтня 2014 року від-мовлено ( а. с. 41-42 ).

Не погоджуючись з постановленою судом ухвалою, заявник ОСОБА_2 оскаржує її в апеляційному порядку, просить дану ухвалу скасувати, поста-новити нову ухвалу про задоволення його заяви ( а. с. 46-47 ). Апелянт посила-ється на порушення судом норм матеріального і процесуальноно права, не з'я-сування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізу-вавши в сукупності наявні у ній докази, перевіривши законність і обґрунтова-ність оскаржуваної судової ухвали в межах доводів апеляційної скарги та ви-мог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право: постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін; скасувати ухва-лу і постановити нову ухвалу; змінити ухвалу; скасувати ухвалу, що перешко-джає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Статтею 312 ЦПК України встановлено, що, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону; змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішене судом першої інстанції з порушен-ням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помил-ково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування; скасо-вує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 03 лютого 2015 року, оскаржувана заявником ОСОБА_2, відповідає вимогам матері-ального та процесуального права, є законною, обґрунтованою та об'єктивною.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2, суд першої інстанції, керуючись п. 2 ч.1 ст. 389-10 ЦПК України, виходив з того, що справа, у якій третейським судом прийнято рішення, відповідно до закону йому не підвідом-ча.

Стаття 6 Закону України «Про третейські суди» визначає підвідомчість справ третейським судам. Зокрема, у п. 13 цієї статті зазначено, що третейські суди в порядку, передбаченому Законом України «Про третейські суди», мо-жуть розглядати будь-які справи, що виникають з цивільних, господарських правовідносин, за винятком справ, за результатами розгляду яких виконання рі-шення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи служ-бовими особами та іншими суб'єктами під час здійснення ними владних управ-лінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегова-них повноважень. Статтею 34 Закону України «Про дорожній рух» встановлено обов'язкову державну реєстрацію, перереєстрацію та облік транспортних засо-бів, їх власників, що здійснюються відповідними підрозділами Державтоінспек-ції Міністерства внутрішніх справ України, які забезпечують безпеку дорож-нього руху. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати ( перереєструвати ) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспорних засобів або виникнення обставин, що потребують вне-сення змін до реєстраційних документів.

Пунктами 7, 8 Порядку державної реєстрації ( перереєстрації ), зняття з об-ліку автомобілів, автобусів та самохідних машин, сконструйованих на шасі ав-томобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мо-токолясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвер-дженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані ( не перереєстро-вані ) у підрозділах Державтоінспекції забороняється. Пунктом 33 цього Поряд-ку встановлена необхідність перереєстрації транспортних засобів у разі зміни їх власників, для проведення якої до підрозділів Державтоінспекції подаються за-свідчені підписами сторін, що скріплені печатками, акти приймання-передачі транспортних засобів із зазначенням їх кольору, марки, моделі, року випуску, ідентифікаційних номерів складових частин ( далі - реквізити ), а для проведен-ня перереєстрації транспортних засобів у разі їх відчуження - документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби разом із зазначеними ак-тами.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що третейський суд, не маючи на те відповідних повноважень, визнавши своїм рішенням від 14 жовтня 2014 року право власності за заявником ОСОБА_2 на автомобіль, який юридично є власністю ОСОБА_3, фактично вирішив питання про зо-бов'язання органу державної влади - Державтоінспекції Міністерства внутріш-ніх справ України вчинити певні дії, по'язані з реалізацією наданих їй законом владних повноважень, а саме здійснити реєстрацію ( перереєстрацію ) транс-портного засобу за заявником ОСОБА_4, які необхідно здійснити під час виконання рішення третейського суду. Це у відповідності до вимог чинного законодавства є неприпустимим.

Суд також правомірно звернув увагу, що частинами 1, 2 статті 13 Закону України «Про заставу» визначена необхідність нотаріального посвідчення дого-ворів застави транспортних засобів. Договір застави автомобіля укладений ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в простій письмовій формі, тому не відповідає вимогам, визначеним цивільним законодавством України стосовно таких дого-ворів застави, тому він згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України є неукладеним і не міг слугувати підставою для постановлення третейським судом рішення, на вико-нання якого в даний час заявлена вимога про видачу виконавчого листа.

Оскаржуючи судову ухвалу від 03 лютого 2015 року, ОСОБА_2 поси-лається на помилковість висновку суду в частині необхідності здійснення пев-них функцій органами Державтоінспекції на виконання рішення третейського суду. Однак, така позиція апелянта не спростовує правильного і обгрунтованого висновку суду щодо вирішення справи третейським судом про звернення стяг-нення на предмет застави з грубим порушенням встановлених правил підвідом-чості справ, визначених статтею 6 Закону України «Про третейські суди».

Заперечення апелянтом посилання суду на невідповідність договору застави транспортного засобу, укладеного 02 грудня 2009 року, вимогам до таких дого-ворів, не спростовує висновку суду щодо порушення третейським судом під час розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави правил підвідомчості, тому факт дати укладення договору застави транспортного засобу у співвідношенні зі змінами в Законі України «Про заставу» не впливає на законність постановленої судом 03 люто-го 2015 року ухвали.

Колегія суддів приходить до висновку, що мотиви апеляційної скарги не за-слуговують на увагу, висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній ухвалі, є привальними, грунтовними, такими, що не заперечуються фактичними обставинами справи, мотивами скарги ОСОБА_2, яка не відповідає встановленим судом об'єктивним обставинам справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або за-перечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів апеляційного суду також вважає безпідставною письмово ви-кладену та приєднану до матеріалів справи заяву ОСОБА_2, що надійш-ла до суду 27 березня 2015 року, стосовно залишення його заяви до суду про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду без розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 389-11 ЦПК України за результатами розгляду заяви про ви-дачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду суд постановляє ухвалу про видачу виконавчого листа або про відмову у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду за пра-вилами, встановленими цим Кодексом для ухвалення рішення.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд першої інстанції постанов-ляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач подав таку заяву. Зазначене право позивача передбачене при розгляді справи лише судом першої інстанції. В апеляційній інстанції справа хоча й розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, проте даний поря-док має свої винятки і доповнення.

У главі ЦПК України щодо апеляційного провадження у справах є лише два випадки, коли сторони можуть реалізувати диспозитивні права стосовно розпо-рядження своїми процесуальними способами захисту: відмова позивача від по-зову та мирова угода сторін ( ст. 306 ЦПК України ), внаслідок чого рішення су-ду на підставі статей 205, 310 ЦПК України підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Проте на стадії апеляційного розгляду позивачеві ( заявникові ) не надано право заявляти клопотання про залишення заяви без розгляду; таке право він може реалізувати лише під час розгляду справи судом першої інстанції до ухва-лення судом рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 319, 324, 325, 389-11 ЦПК Ук-раїни, колегія cуддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошен-ня, однак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеці-алізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

З оригінлом вірно: