Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/973/15 Головуючий у 1-й інстанції Щербак Ю.В.
Суддя-доповідач Панкеєв О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Каракуша К.В., Панкеєва О.В.,

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 11 червня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором оренди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 з позовом про стягнення заборгованості за договором оренди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником квартири АДРЕСА_1.

17 вересня 2013 року він уклав договір оренди жилого приміщення № 01/09/2013 року з відповідачкою ОСОБА_3, за яким надав їй з цієї дати житло в користування за плату в розмірі 1000 грн. щомісяця.

Спочатку відповідачка вчасно сплачувала орендну плату в строк до 19 числа на місяць вперед, однак останні два місяця строку оренди ОСОБА_3 не сплатила орендну плату.

20 березня 2014 року позивачем було встановлено, що відповідач виїхала з квартири до закінчення строку оренди не передавши йому квартиру.

На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 заборгованість з орендної плати в сумі 2000 грн. та судові витрати.

Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 11 червня 2014 року у задоволені позову відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 суд першої інстанції дійшов висновку проте, що позивач не довів , що строк дії договору саме до 17 березня 2014 року, як проте стверджує позивач і з цього приводи між сторонами існує спір (а в самому договорі зазначено до він діє 17.03.2013 року), отже відповідно і не доведена наявність боргу за договором оренди жилого приміщення за період з січня по березень 2014 року у сумі 2000 гривень.

Відповідно до ст. 810 ЦК України, за договором найму(оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні ( наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Договір найму житла укладається в письмовій формі( ст..811 ЦК України). Наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. ( ч. 3 ст. 815 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи сторони, що 17 вересня 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 уклали письмовий договір оренди жилого приміщення, розташованого в АДРЕСА_1. За умовами договору власник житла ОСОБА_2 передав квартиру ОСОБА_3 для тимчасового проживання в оренду за плату, що складає 1000 грн. щомісяця.

У п.2.1 Договору оренди від 17.08.2013 року зазначено, що договір діє з 17.09.2013 року по 17.03.2013 року (а.с.9)

Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що строк оренди визначений сторонами до 17 березня 2014 року і в договорі міститься описка у даті (замість 2014 у договорі зазначено 2013 рік).

20.03.2014 року він прийшов до відповідачки, яка заборгувала йому оренду плату за 2 місяця у сумі 2000 гривень. Проте вона виїхала із квартири не оплативши оренду плату 200 гривень за період з січня по березень 2014 року.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За правилами ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Сторони не заперечують наявність договору оренди жилого приміщення, розташованого в АДРЕСА_1 та сплати орендарем орендної плати з 17.09.2013 року по січень 2014 року.

Позивач стверджує, що договір оренди був укладений до 17 березня 2014 року, а отже з січня 2014 року по 17.03.2014 року за два місяці існує заборгованість у сумі 2 міс. * 1000 = 2000 гривень.

Відповідач стверджує, що строк оренди був визначений сторонами до 17.12. 2013 року, але за домовленістю сторін, вона займала квартиру ще й в січні 2014 року, бо не змогла в грудні знайти більш дешеве житло. Оренда плата нею сплачена боргу у неї не має. Будь - яких претензій до неї ОСОБА_2 не заявляв.

За вимогами ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки у п.2.1 Договору оренди від 17.08. 2013 року існує описка, що договір діє з 17.09.2013 року по 17.03.2013 року (а.с.9), жодного доказу проте, що договір оренди житла був укладений саме до 17 березня 2014 року позивач не надав, а відповідач заперечує що договір оренди житла був укладений саме до 17 березня 2014 року, тому колегія судів погоджується із висновком суду, що позивач не надав належних допустимих доказів про дію Договору оренди саме по 17 березня 2014 року (оскільки на припущеннях рішення суду не може ґрунтуватися) , а тому відповідно і наявності боргу за період з січня по березень 2014 року.

За доводами апеляційної скарги позивач визнав факт оплати орендної плати за період з вересня 2013 року по січень 2014 року включно, а тому період оренди до 17 березня 2014 року не викликає сумніву.

Між тим, як вже зазначалося, таке твердження апелянта, що період оренди житла за договором був визначений сторонами до 17 березня 2014 року ґрунтується лише на особистому тлумаченню договору, тобто припущеннях, що суперечить ч.4 ст. 60 ЦПК України.

Судом надана оцінка доказам, наданими позивачем, висновки суду відповідають обставинам справи і наданим сторонами доказам, доводи апеляційної скарги не містять в собі порушень норм матеріального і процесуального права, які застосовані вірно.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції , колегія судів не вбачає підстав для скасування правильного судового рішення та задоволення вимог позивача , які ґрунтуються на його особистому тлумаченні договору оренди житла.

Керуючись ст. ст. 303,307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 11 червня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді