Справа № 355/900/15-ц
Провадження № 2-о/355/41/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року Баришівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: Лисюка О.Д.

з участю секретаря Ющенко Л.А.

представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні смт. Баришівка справу за заявою ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 огли, заінтересована особа: Баришівський районний сектор управління державної міграційної служби України в Київській області про встановлення факту постійного проживання на території України ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 ОСОБА_4 огли звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України із 1989 року його батька ОСОБА_2 ОСОБА_4. В обґрунтування своєї заяви зазначає, що він народився 25 лютого 1990 року у с. Сигдаш Масаллінського району Азербайджанської РСР.

Його батько ОСОБА_2 ОСОБА_4, в 1989 році в звязку з подіями в Нагорному Карабасі виїхав на постійне місце проживання на територію України і з того часу нікуди із України не виїжджав.

Так, в період часу з 1989 по січень місяць 1991 року батько проживав без реєстрації в с. Гнідин по вул. Героїв, 2 Бориспільського району Київської області, а з січня 1991 року по 2006 рік батько був зареєстрований та проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1.

В 2002 році заявник разом із матірю також переїхали на постійне місце проживання на Україну і в 2006 році йому була видана тимчасова посвідка на постійне місце проживання, а саме с. Масківці Баришівського району Київської області.

В 2011 році батько отримав громадянство України, а в 2012 році батьками була куплена квартира в АДРЕСА_1, де на даний час всі разом проживають.

Оскільки, відповідно до ст.8 Закону України «Про громадянство України», підставою для оформлення належності до громадянства України має лише факт постійного проживання на території України батьків дитини на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року) або набрання чинності Законом (13.11.1991 року), то ОСОБА_3 ОСОБА_4 огли звернувся до суду із заявою, де просить встановити факт проживання його батька - ОСОБА_2 ОСОБА_4 на території України із 1991 року, з метою можливості отримання паспорта громадянина України на своє імя.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 ОСОБА_4 огли та його представник ОСОБА_1 підтримали обставини викладені в заяві та просили її задовольнити.

Представник заінтересованої особи Баришівського районного сектору управління державної міграційної служби України в Київській області ОСОБА_5 у судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні даної заяви в звязку з її недоведеністю.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши докази по справі суд вважає, що заявлені вимоги не є обґрунтованими, а тому в задоволенні заяви слід відмовити виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до статті 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Із поданої заявником ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 огли заяви про встановлення факту постійного проживання на території України з січня місяця 1989 року по січень 1991 року його батька ОСОБА_2 ОСОБА_4 вбачається, що встановлення цього факту заявнику необхідне для набуття громадянства за територіальною ознакою згідно ст.8 Закону України «Про громадянство».

Частиною 1 цієї статті передбачено, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу ІНФОРМАЦІЯ_2, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215 встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

На думку суду, заявником не надано доказів на підтвердження того, що його батько ОСОБА_2 ОСОБА_4 на законних підставах постійно проживав на території України з січня місяця 1989 по січень місяць 1991 року.

Проживання на території України на законних підставах згідно зі ст.1 Закону України «Про громадянство» - це проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Так в судовому засіданні встановлено, що 31.07.1985 року між ОСОБА_2 ОСОБА_4 та ОСОБА_6 був укладений шлюб, який був зареєстрований в сільській раді ОСОБА_7 Массалинського району Азербайджанської РСР ( свідоцтво про укладення шлюбу серії ІІІ-ЖГ № 445894 ).

Від даного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 огли, ІНФОРМАЦІЯ_3, про що в книзі реєстрації актів про народження 1990 року, лютого місяця, 27 числа зроблено відповідний запис за № 52 (свідоцтво про народження серії ХУ-ЖГ № 300259 ).

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 ОСОБА_4 пояснив, що в лютому місяці 1989 року без зняття з реєстрації за місцем проживання, він виїхав на Україну і до січня місяця 1991 року безвиїзно проживав без реєстрації в с. Гнідин Бориспільського району Київської області по вул. Героїв, 2. Вказану обставину в судовому засіданні підтвердили і свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

Однак, документи, які б підтвердили проживання на території України на законних підставах ОСОБА_2 ОСОБА_4 заявником в ході судового засідання не надано, а пояснення свідків, не знайшли свого підтвердження в сукупності із іншими дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, відповідно до висновку ст. інспектора з ОСОБА_10 ГУМВС України в Київській області майора міліції ОСОБА_11 ( а.с.31) вбачається, що заявник ОСОБА_3 ОСОБА_4 огли прибув на територію України у липні 2002 року з Азербайджану у неповнолітньому віці разом з батьками, та проживав з ними в смт. Якимівка Запорізької області до листопада 2005 року. З січня 2006 року по цей час (станом на 20.07.2006 року) проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з батьками. Останні у 2003 році були документовані ВГІРФО УМВС України в Запорізькій області посвідками на постійне місце проживання в Україні.

Даний висновок був зроблений відповідно до власноруч написаної заяви ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 огли ( а.с. 30)

Таким чином, твердження свідка ОСОБА_2 ОСОБА_4 та свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 спростовуються показами самого заявника.

Окрім того, у даній заяві заявник ОСОБА_3 ОСОБА_4 огли стверджує, що навчався в середній загальноосвітній школі № 255 м. Києва. Такі його твердження, повністю спростовують свідчення про те, що з липня місяця 2002 року до листопада місяця 2005 року він разом з батьками проживав в ІНФОРМАЦІЯ_5, а з січня місяця 2006 року проживав разом з ними в с. Масківці Баришівського району Київської області. Жодних доказів, які б підтверджували перебування заявника із своїми батьками у вказаних населених пунктах окрім штампу про їх реєстрацію в посвідках на постійне проживання для іноземців та осіб без громадянства, видані в 2003 році, в судовому засіданні не наведено.

Суд даючи оцінку наданим сторонами доказів по даній справи вважає, що належних та допустимих доказів, які б з достовірністю підтвердили проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) та на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України (13 листопада 1991 року) ОСОБА_2 ОСОБА_4 батька заявника, не приведено.

Крім того, у поданій заяві про встановлення факту проживання на території України заявник зазначив як заінтересовану особу відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ГУ МВС України в Київській області, яке не є відповідним спеціально уповноваженим органом виконавчої влади з питань громадянства.

Зважаючи на викладене, суд приходить про відмову у задоволені заяви з наведених вище підстав.

На підставі наведеного, керуючись п.1 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5, Законом України «Про громадянство України», Указом Президента України «Питання організації виконання Закону України від 27 березня 2001 року № 215 /2001 «Про громадянство України», Указом Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006 «Про внесення змін до Указу Президента України від 27 березня 2001 року №215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 212, 213, 215, 223, 256, 323, 324 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

заяву ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 огли, заінтересована особа: Баришівський районний сектор управління державної міграційної служби України в Київській області про встановлення факту постійного проживання на території України, залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Баришівський районний суд.

Суддя Баришівського

районного суду ОСОБА_12