АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№ 22-ц/796/5542/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Коренюк А.М.
Доповідач: Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 квітня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Шебуєвої В.А.,

- Крижанівської Г.В.,

при секретарі - Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року в справі за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи: ОСОБА_3, Нотаріус Сьомої київської державної нотаріальної контори Паньшина О.В. про встановлення факту прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року заявник звернулася в суд з заявою про визнання факту прийняття спадщини та просила встановити факт прийняття нею спадщини, яка відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її сина ОСОБА_5, на 1/6 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року відмовлено у відкритті провадження в справі.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та зобов'язати суд відкрити провадження у справі.

Зазначає, що після смерті сина ОСОБА_5 відкрилася спадщина на нерухоме майно, що складається з 1/6 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Вона на час відкриття спадщини постійно проживала з спадкодавцем, але у визначений законом строк не звернулась до нотаріальної контори за видачею Свідоцтва про право на спадщину.

Вважає, що спадкове майно перейшло в її володіння і вона фактично прийняла спадщину згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що підтверджується квитанціями про сплату комунальних послуг та реєстрацією її місця проживання.

Вона зверталася до Сьомої київської державної нотаріальної контори з проханням про видачу Свідоцтва про право на спадщину та отримала відповідь, що їй потрібно звернутися особисто.

На її особисте звернення нотаріус роз'яснила їй без постанови, яка могла б засвідчити причину відмови, про необхідність звертатися з заявою в суд.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_6, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Проте з таким висновком суду не можна погодитися, з огляду на таке.

Згідно ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

У заяві про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_2 посилалася на те, що помер її син, після смерті якого відкрилася спадщина, яку згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України вона фактично прийняла.

Із матеріалів справи та поданої заяви не вбачається спору між спадкоємцями, та що встановлення факту вплине на спадкові права й обов'язки інших осіб, оскільки таких вимог по справі ніким не заявлено, а, отже, висновок суду першої інстанції на стадії відкриття провадження в справі про наявність спору про право є передчасним.

ОСОБА_2 на власний розсуд звернулася в суд за захистом порушеного права саме в такий спосіб, використавши своє право на звернення до суду, що не суперечить ст. 3 ЦПК України.

Законність і обґрунтованість таких вимог в силу ст. 213 ЦПК України має визначати суд, встановивши чи породжує цей факт юридичні наслідки для заявника та його доведеність.

За таких обставин оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 311, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року скасувати.

Питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з часу її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: