Номер провадження: 22-ц/785/2697/15
Головуючий у першій інстанції Єршова Л. С.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Черевка П.М.,

Суворова В.О.,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа - Приватне акціонерне товариство "Міська страхова компанія" про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

встановила:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП у розмірі 24983,56 грн. та витрат за проведення експертного авто- товарознавчого дослідження в сумі 450 грн..

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22.12.2011 року о 15 год. 30 хв. ОСОБА_5, керуючи автомобілем ФАВ, державний номер НОМЕР_1, по вул. Грушевського в м. Одесі не витримав безпечну дистанцію, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем Мерседес, номерний знак НОМЕР_2, який рухався попереду в попутному напрямку, чим порушив вимоги п.13.1 Правил дорожнього руху. Під час ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 23.01.2012 року встановлено, що вищевказана ДТП, відбулась внаслідок порушення ОСОБА_5 Правил дорожнього руху та визнано його винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

23.12.2011 року здійснено огляд пошкодженого автомобіля, за результатами якого експертом ОСОБА_6 було складено експертний висновок № 524/11 від 11.01.2012 року. Згідно експертного висновку матеріальний збиток завданий власнику автомобіля Мерседес, номерний знак НОМЕР_2, склав 24983,56 грн.. Вартість послуг із визначення матеріального збитку склала 450 грн..

Станом на день подання позовної заяви до суду відповідачем в добровільному порядку кошти за заподіяну шкоду внаслідок ДТП на його користь сплачено не було, тому позивач просив стягнути зазначену шкоду у судовому порядку.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 суму франшизи у розмірі 500 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 частково та стягуючи з ОСОБА_5 лише розмір франшизи, суд першої інстанції виходив з того, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у ПАТ "Міська страхова компанія", тому збитки повинна відшкодовувати саме страхова компанія, оскільки їх розмір не перевищує розміру страхового відшкодування.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, та не спростовується сторонами, що 22.12.2011 року о 15 год. 30 хв. ОСОБА_5, керуючи автомобілем ФАВ, державний номер НОМЕР_1, по вул. Грушевського в м. Одесі не витримав безпечну дистанцію, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем Мерседес, номерний знак НОМЕР_2, який рухався попереду в попутному напрямку, чим порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху. Під час ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 23.01.2012 року ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 310 грн. (а.с.10)

Відповідно до висновку експертного авто-товарознавчого дослідження за № 534/11 від 11.01.2012 року, проведеного експертом ОСОБА_6, матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля Мерседес, номерний знак НОМЕР_2, склав 24983,56 грн. (а.с.13-19).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків (втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_5 на момент ДТП була застрахована в ПАТ "Міська страхова компанія" (страхова сума 50000 грн.), що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/0311742, строк дії з 20.03.2011 до 19.03.2012 року (а.с.59).

Статтею 22 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів" передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої неї шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, збитки, які були спричинені автомобілю позивачу повинні бути відшкодовані страховою компанією ПАТ "Міська страхова компанія", оскільки вартість відновлювального ремонту не перевищує ліміт відповідальності страховика.

Крім того, ОСОБА_5 23.12.2011 року, тобто на наступний день після ДТП звернувся до ПАТ "Міська страхова компанія" з заявою про настання страхового випадку (а.с.62).

Позивач знав, що відповідальність ОСОБА_5 застрахована, мав усі відомості про відповідний страховий поліс, назву та місцезнаходження страховика, але матеріали справи не містить ніякої інформації про звернення позивача до страховика за відшкодуванням шкоди та його результати.

Також з матеріалів справи вбачається, що 06.11.2014 року від представника відповідача до суду надійшло клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем - ПАТ "Міська страхова компанія" (а.с.57-58).

Ухвалою суду від 06.11.2014 року ПАТ "Міська страхова компанія" було залучено у якості третьої особи. У свою чергу, як зазначив суд першої інстанції, позивач не заявляв клопотання про залучення ПАТ "Міська страхова компанія" як співвідповідача по справі.

У п. 16 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" зазначено, що відповідно до статті 21 Закону № 1961-IVна території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано та правомірно відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_5 суми збитків завданої внаслідок ДТП.

Згідно п. 12.1 ст. 12 Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

На підставі зазначеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач ОСОБА_5 повинен нести майнову відповідальність у розмірі франшизи, на яку зменшується розмір страхового відшкодування, тобто у розмірі 500 грн..

Відповідно до ст.ст. 10, 27, 60 ЦПК України сторони, які приймають участь у справі користуються рівними правами відносно надання доказів, їх дослідження та доведення до суду їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Таким чином, колегія суддів вважає, що усі зазначені обставини судом першої інстанції при ухвалені рішення були враховані, суд надав належну оцінку доказам та ухвалив законне, обґрунтоване рішення, яке скасуванню не підлягає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 213, 215 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

В.О. Суворов

П.М. Черевко