У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Дослідний інститут енергетичних проектів та реконструкцій» про стягнення коштів за невиконання умов договору; за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Дослідний інститут енергетичних проектів та реконструкцій» до ОСОБА_4 про визнання договору недійсним за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Дослідний інститут енергетичних проектів та реконструкцій» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 7 березня 2013 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Дослідний інститут енергетичних проектів та реконструкцій» (далі - ТОВ «Дослідний інститут енергетичних проектів та реконструкцій») укладений договір про надання послуг з виконання проектних робіт, за умовами якого він повинен був виконати проектні роботи, а відповідач - прийняти та оплатити роботу. 11 червня 2013 року складено акт здачі-прийняття проектної документації, в якому визначено, що роботи згідно з з договором виконані в повному обсязі на суму 37 тис. грн, претензії до належності виконання відсутні, а відповідач зобов'язався виплатити 60 % вартості робіт в сумі 22 200 грн, проте відповідач свої зобов'язання за умовами договору не виконав.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 22 200 грн та судові витрати.

У січні 2014 року ТОВ «Дослідний інститут енергетичних проектів та реконструкцій» звернулось до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визнання договору недійсним з тих підстав, що особа, яка уклала спірний договір, не мала відповідного на це доручення від ТОВ «Дослідний інститут енергетичних проектів та реконструкцій».

Справа розглядалась судом неодноразово.

Останнім рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ТОВ «Дослідний інститут енергетичних проектів та реконструкцій» на його користь 22 200 грн та 229 грн 40 коп. на відшкодування сплаченого судового збору. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Дослідний інститут енергетичних проектів та реконструкцій» просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Задовольняючи первісний позов ОСОБА_4 та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ТОВ «Дослідний інститут енергетичних проектів та реконструкцій», суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виконавши вимоги ч. 4 ст. 338 ЦПК України, згідно з якою висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що відповідач прийняв від позивача виконані роботи, чим фактично схвалив правочин - договір надання послуг з виконання проектних робіт від 7 березня 2013 року, що створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту з вчинення цього правочину (ч. 2 ст. 241 ЦК України).

Ураховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Дослідний інститут енергетичних проектів та реконструкцій» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
С.Ф. Хопта В.А. Черненко