Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1171/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Бойко П. М.
Доповідач Авраменко Т. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

06.05.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді : Авраменко Т.М.

суддів : Кіселика С.А., Суржика М.М.,

секретаря : Кравченко Я.С.

за участю представників сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 27 березня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі-банк) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 25 жовтня 2010 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав кредит в сумі 6300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 відсотків річних на залишок заборгованості. Відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 30 травня 2014 року становить 14283 грн. 93 коп. і складається: із заборгованості за кредитом 5200 грн., заборгованості по процентам 5931 грн. 55 коп., заборгованості по комісії 1996 грн., штрафу (фіксована частина) 500 грн., штрафу (процентна складова) 656 грн. 38 коп.

Просив суд стягнути з відповідача на користь банку вказану заборгованість та судові витрати.

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 27 березня 2015 року позов задоволено повністю, з відповідача на користь банку стягнуто заборгованість в сумі 14283 грн. 93 коп. та судовий збір 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що 15 грудня 2010 року платіжна картка в неї була викрадена, що підтверджується постановою про порушення кримінальної справи. Відразу після вчинення крадіжки вона повідомила банк та просила заблокувати картку, проте в день вчинення крадіжки в різних банкоматах хтось отримав гроші. Оскільки вона кошти від банку не отримала, то і повертати їх не зобов'язана. Також в односторонньому порядку банк збільшив кредитний ліміт,внаслідок чого викрадено більшу суму. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності, що є самостійною підставою для відмови в позові.

В засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги. Представник банку просив її відхилити, оскільки рішення суду є законним, а в межах строку позовної давності заборгованість може бути зменшена на суму процентів 1098 грн.42 коп. та комісії на 312 грн.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджується, що 25 жовтня 2010 року відповідач подав банку заяву на отримання кредитної картки «Універсальна», яка видана йому банком в цей же день (а.с.8). Строк дії картки закінчився в листопаді 2012 року (а.с.91). З умовами кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна» відповідач ознайомлена під розписку (а.с.9).

Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором відповідач виконувала неналежним чином, у зв'язку з чим станом на 30 травня 2014 року виникла заборгованість в сумі 14283 грн. 93 коп.:

з них заборгованість за кредитом 5200 грн.

заборгованість за процентами 5931 грн.55 коп.

комісія 1996 грн.

штраф відповідно до п.8.6 500 грн. (фіксована частина)

656 грн.38 коп.(процентна складова),

що підтверджується розрахунком банку (а.с.6-7).

Згідно зі ст. ст. 526, 530,610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного і обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості за кредитним договором. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

Умовами укладеного між сторонами договору (пункти 2.1.1.5.10, 2.1.1.7.4) передбачено, що клієнт зобов'язаний вживати заходів щодо запобігання втрати (розкрадання) карток та персонального ідентифікаційного номера, саме держатель картки несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються введенням нанесених на карті даних.

Матеріалами справи підтверджується, що дійсно в м.Кривий Ріг 15 грудня 2010 року о 13 год. 30 хв. платіжна картка у відповідача була викрадена, в цей же день в банкоматі 4465 м.Кривого Рога по картці видано гроші в сумі 4000 грн. та в банкоматі 3415 м.Кривого Рога по картці видано гроші в сумі 1000 грн., сума комісії 200 грн. (а.с.56,97, 100).

Таким чином, зняття грошових коштів з картки відповідача відбулося з авторизацією, що стало можливим лише внаслідок неналежного збереження ОСОБА_2 персонального ідентифікаційного номера.

Зняття коштів іншою особою з картки, за збереження якої та персонального ідентифікаційного номера, несе держатель картки, не є підставою для звільнення позичальника від обов'язків повернути кредитору кредит та платежі, передбачені за його користування.

З довідки банку вбачається, що відповідач подавала заяву, де зазначала бажаним кредитним лімітом 1500 грн., банк 25 жовтня 2010 року збільшив кредитний ліміт до 5300 грн., 23 грудня 2010 року до 6300 грн., 22 квітня 2011 року знизив кредитний ліміт до 5200 грн. (а.с.91). Вказані операції проведено у відповідності до Умов та Правил надання банківських послуг, узгоджених з відповідачем (а.с.8-33). Зазначеним спростовуються доводи апеляційної скарги про порушення банком її прав щодо зміни кредитного ліміту в односторонньому порядку.

Разом з тим обґрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції заяви про застосування позовної давності. Представник відповідача в судовому засіданні 27 березня 2015 року суду першої інстанції заявив про застосування позовної давності, що підтверджується журналом судового засідання та технічним записом (а.с.101), однак суд дійшов висновку, що строк позовної давності не пропущено з тих підстав, що в суд банк звернувся 04 серпня 2014 року, кредитна картка діяла до листопада 2012 року, крім того, в грудні 2012 року відповідач зверталася з заявою до банку про врегулювання заборгованості.

Проте погодитися з таким висновком суду не можна з наступних підстав. Згідно з ч. 1 та ч.4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3 і ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ст.264 ЦК України).

09 грудня 2011 року відповідач дійсно зверталася до банку з письмовою заявою з проханням розібратися з заборгованістю по кредитній картці, при цьому посилалася на те, що картка у неї була вкрадена і гроші по картці отримала не вона, а не встановлена особа (а.с.59). Суд безпідставно вважав цю заяву визнанням відповідачем свого боргу, оскільки із змісту заяви вбачається, що цей борг відповідач не визнала, бо не вона отримала кошти. В задоволенні зазначеної заяви банк відмовив, що підтверджується листом від 06 січня 2012 року, який відправлено на адресу відповідача 08 лютого 2012 року (а.с.89,92-94).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний повернути кредит до грудня 2012 року та щомісяця до 25 числа поточного місяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити комісію. Оскільки умовами договору передбачені щомісячні платежі, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи умови договору, початок перебігу позовної давності для стягнення процентів та комісії необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року № 6-20цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судом при застосуванні таких норм права.

Розрахунком заборгованості підтверджується, що проценти за користування кредитом відповідач не сплачує з грудня 2010 року, а комісію - з березня 2011 року. Отже, з 26 грудня 2010 року та з 26 березня 2011 року розпочався строк позовної давності для звернення банку за захистом своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду з позовом до відповідача лише 04 серпня 2014 року, тобто з пропущенням строку позовної давності на платежі за період з грудня 2010 року до серпня 2011 року.

Станом на 01 серпня 2011 року заборгованість за процентами становила 1098 грн.42 коп., комісії 312 грн. (а.с.6), тому на ці суми підлягає зменшенню заборгованість за кредитним договором.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині розміру заборгованості за кредитним договором підлягає зміні. Загальна заборгованість за кредитним договором станом на 30 травня 2014 року становить 12873 грн. 51 коп.

На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.1 ст.307, ст.309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Змінити рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 27 березня 2015 року в частині розміру заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 12873 грн. 51 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 5200 грн., заборгованості по процентам 4833 грн. 13 коп., комісії 1684 грн., штрафу (фіксована частина) 500 грн., штрафу (процентна складова) 656 грн. 38 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя:

судді: