печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2015 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Козлова Р.Ю. ,

при секретарі - Скирді В. Є.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс" про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 24 квітня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір фінансового лізингу №010155 з додатками, відповідно до якого позивач мав би отримати трактор Белорус 82.1. Посилаючись на те, що при укладенні договору відповідачем порушено ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", умови вказаного договору є несправедливими та порушують його права, позивач просив суд задовольнити пред'явлені вимоги.

В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. В матеріалах справи наявна заява представника позивача, в якій представник просить слухати справу за її відсутності та відсутності позивача.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив.

За наведених обставин суд визнав можливим проводити розгляд справи за відсутності осіб, що у судове засідання не з'явилися.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 24 квітня 2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір фінансового лізингу №010155 з додатками, відповідно до якого позивач мав би отримати трактор Белорус 82.1.

Відповідно до умов договору лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати його у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було оплачено рахунок на суму 23 800 грн. із зазначенням призначення платежу «Комісія за організацію згідно договору №010155», а також оплачено рахунок на суму 1200 грн. із зазначенням призначення платежу «Авансовий платіж».

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Обґрунтовуючи позов в частині визнання недійсним договору, позивач посилається на те, що окремі положення укладеного договору є несправедливими, оскільки умови договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін та завдають йому шкоди, як споживачеві послуг.

Відповідно до ст.11 п.1.3 Закону України " Про фінансовий лізинг" лізінгоодержувач має право вимагати розірвання договору лізигну або відмовитись від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках.

У той же час, ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить інші самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом ч. 5 цієї статті Закону у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

З аналізу норми ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" вбачається, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не вказано, у чому саме полягає несправедливість окремих положень Договору, чи є зазначена обставина відповідно до норми ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" підставою для визнання недійсними саме цих умов договору та чи є підстави для визнання недійсним договору в цілому.

При цьому позивач володів повною, необхідною та достовірною інформацією про положення договору, про що свідчить особистий підпис позивача на кожній сторінці договору. Волевиявлення позивача було вільним та відповідало його внутрішній волі, відтак сторони досягли усіх істотних умов, що в ньому викладені.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що при укладенні договору фінансового лізингу права позивача не були порушені. В ході розгляду справи не встановлено, що позивач не отримав достовірну інформацію про умови договору, а також те, що вказані умови обмежують його права.

Оскільки вимога про застосування наслідків недійсності договору шляхом стягнення з відповідача коштів, переданих на виконання договору, є похідною від вимоги про визнання даного договору недійсним, позов в цій частині також задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 216, 629 ЦК України, ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс" про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя