Провадження №2/521/897/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Плавича І.В.,

при секретарі - Мазинській І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, треті особи - Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні вказаного складу суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (надалі за текстом - банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, треті особи - Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, ОСОБА_2.

В обґрунтування позову повноважний представник сторони позивача вказує, що 26 листопада 2007 року між ВАТ «Ощадбанк» - з однієї сторони, та ОСОБА_1 - з іншої сторони, був укладений договір відновлювальної кредитної лінії №2134-н, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 500000,00 гривень з розрахунку 15,5% річних на строк до 26 листопада 2012 року з погашенням кредиту та процентів за користування кредитом щомісячно згідно із відповідним графіком, а останній в свою чергу - зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором.

Виконання основного зобов'язання було забезпечене іпотекою, про що укладено окремий договір з ОСОБА_1

Однак як зазначає представник банку, не зважаючи на взяті на себе зобов'язання, ОСОБА_1 в порушення умов укладеного договору суму кредиту не повертає та проценти не сплачує, у зв'язку з чим банк звернувся з даним позовом до суду, заявляючи вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу.

Повноважний представник банку у відкрите судове засідання не з'явилась, але від особи на адресу суду надійшла заява про підтримання позову з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_1 у відкрите судове засідання не з'явився, повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі, але від представника сторони до суду надходили письмові заперечення проти позову.

Представник Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області у відкрите судове засідання не з'явився, служба повідомлялась судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі.

Третя особа ОСОБА_2 у відкрите судове засідання не з'явилась, повідомлялась судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін, дослідивши відповідний позов, письмові докази, представлені суду, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами по справі належну правову оцінку, проаналізувавши відповідні арифметичні розрахунки, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову банку - виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що 26 листопада 2007 року між ВАТ «Ощадбанк» - з однієї сторони, та ОСОБА_1 - з іншої сторони, був укладений договір відновлювальної кредитної лінії №2134-н, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 500000,00 гривень з розрахунку 15,5% річних на строк до 26 листопада 2012 року з погашенням кредиту та процентів за користування кредитом щомісячно згідно із відповідним графіком, а останній в свою чергу - зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором.

На забезпечення виконання основного зобов'язання, 10 грудня 2007 року між ВАТ «Ощадбанк» - з однієї сторони, та ОСОБА_1 - з іншої сторони, був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Муль Н.С., під реєстраційним №662, відповідно до умов якого іпотекодавець ОСОБА_1 передає в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, погодженою сторонами вартістю 723918,00 гривень.

Проте як свідчив представник банку, в порушення вимог кредитного договору, ОСОБА_1 умови договору не виконує, кредит не повертає, проценти не сплачує.

Надаючи виниклим між сторонами по справі належну правову оцінку, судом досліджено зміст ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, за якою зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Щодо ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 1054 ч.ч.1,2 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1055 ч.ч.1,2 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до положень ст. 1054 ч.2 ЦК України, судом звернуто увагу на наступне. Згідно ст. 1046 ч.1 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З урахуванням даних норм закону та на підставі встановлених фактів по справі суд прийшов до висновку, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, що підтверджується змістом кредитного договору та договору забезпечення. Однак ОСОБА_1 не виконує відповідного грошового зобов'язання.

Згідно положень ст. 1049 ч.ч.1,3 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вказує ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Дійсно, згідно ст. 530 ч.1 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Виходячи з положень кредитного договору, боржник ОСОБА_1 отримав відповідну суму кредитних коштів в користування до 26 листопада 2012 року.

В силу ст. 536 ч.ч.1,2 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Як наводить ст. 612 ч.1 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. А відповідно до ст. 614 ч.1 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі викладеного, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позичальник ОСОБА_1 прострочив виконання зобов'язання з повернення суми кредиту та процентів за правочином.

Згідно ст. 625 ч.ч.1,2 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як наводить ст. 534 ч.1 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Тобто, зважаючи на таку регламентацію виниклих між сторонами по справі правовідносин й виходячи із умов кредитного договору, суд прийшов до наступного висновку.

Заявляючи та обґрунтовуючи позовні вимоги, сторона позивача виходить з розрахунку заборгованості по кредитному договору станом на 06 листопада 2014 року, за яким загальна сума боргу ОСОБА_1 становить 375385,41 гривень.

В силу ст. 589 ч.ч.1,2 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Разом з тим, як регламентує ст. 590 ч.ч.1,2 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачає ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом або при ліквідації юридичної особи - іпотекодавця іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання, якщо іпотекодержатель і правонаступник іпотекодавця не досягнуть згоди про інше. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Враховуючи викладене та з огляду на те, що рішення суду не має бути ілюзорним, а повинно бути таким, що виконується, суд вбачає обґрунтованим звернення стягнення на предмет іпотеки внаслідок порушення основного грошового зобов'язання.

Як зобов'язує процесуальний закон, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, виключно в межах заявлених вимог та не вправі на власний розсуд виходи за рамки цих вимог чи змінювати осіб, до яких такі вимоги заявлено (ст.ст. 11, 33 ЦПК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайного або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Проте як чітко зобов'язує ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Виходячи з викладеного, суд не вбачає обґрунтованими вимоги позивача щодо передачі предмета іпотеки в управління банку та виселення ОСОБА_1 - оскільки такі вимоги заявлені стороною позивача безпідставно та передчасно.

Відповідно до ст. 88 ч.1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь ПАТ «Дельта Банк» суму оплаченого судового збору у загальному розмірі 3654,00 гривень.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 79, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, треті особи - Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, ОСОБА_2 - задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (, МФО 328845, р/р №0001 в Одеському облуправлінні АТ «Ощадбанк», адреса: місто Одеса, вулиця Базарна, 17) за Договором відновлювальної кредитної лінії №2134-н від 26 листопада 2007 році у розмірі 375385,41 гривень, в тому числі: прострочений основний борг по кредиту - 135355,85 копійок: прострочені проценти за користування кредитом за період з 01 січня 2008 року по 07 листопада 2014 року - 1992,02 гривні; пеня за прострочений основний борг по кредиту 104170,63 гривень; пеня за прострочені проценти за користування кредитом - 11647,52 гривень; сума інфляційних втрат від прострочених сум по кредиту за період з 01 січня 2010 року по 07 листопада 2014 року - 78811,27 гривень; 3% річних від прострочених сум по кредиту за період з 01 січня 2010 року по 07 листопада 2014 року - 43408,12 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 10 грудня 2007 року за реєстровим №662, а саме на: квартиру № 35 корпус №1 в будинку №61 по вулиці Бреуса в місті Одесі, та має наступні характеристики: загальна площа: 61,0кв.м.; житлова площа: 37,6кв.м.; кількість житлових кімнат: 2, що належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 12 січня 2001 року КЕЧ Одеського району згідно розпорядження від 12 січня 2001 року №160193, зареєстровано і записано в реєстрову книгу №3-16661, зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості 07 лютого 2001 року за №2535 в книзі 143пр-141.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» суму оплаченого судового збору - у розмірі 3654,00 гривень.

В задоволенні інших вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: