УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2015 року суддя Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області ОСОБА_1., розглянувши заяву ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 р. позивач звернувся до Іллічівського районного суду м.Маріуполя з вимогами до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди.

Суддею встановлено, що заява подана без додержання вимог, встановлених ст.ст.119,120 ЦПК України., а саме: позивачем не долучено до матеріалів позовної заяви ухвалу суду про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення з підприємства відповідача зазначеної заборгованості або скасування його судом.

03 липня 2015 року Іллічівським районним судом м.Маріуполя винесена ухвала про залишення позовної заяви без руху і надано позивачу строк для усунення недоліків.

Згідно ч.2 ст.121 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст.119,120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Позивачем отримано копію ухвали суду 14 липня 2015 року, однак вказаних судом недоліків не усунуто.

За таких умов, вважаю необхідним позовну заяву повернути позивачу виходячи з наступного.

Відповідно п.1.ч.1 ст.96 ЦПК України судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої,але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 23 грудня 2011 року № 14 "Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження" було додатково роз'яснено, що при наявності вимоги про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати (пункт 1 частини першої статті 96 ЦПК), судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати (Закон України від 24 березня 1995 року N 108/95-ВР "Про оплату праці", Закон України від 19 жовтня 2000 року N 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати").

До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання.

Частина 3 статті 118 ЦПК України передбачає ,що позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Позовна заява щодо вимог, за якими може бути видано судовий наказ, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом. Таким чином, вимоги, за якими може бути видано судовий наказ, повинні розглядатися в порядку наказного провадження.

Відповідно ч.6 ст.119 ЦПК України до позовної заяви, що подається у випадках, визначених частиною третьою статті 118 цього Кодексу, мають бути додані копії ухвали про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу або ухвали про скасування судового наказу.

Справа щодо вимог, які підлягають розгляду в наказному провадженні, може розглядатися судом в позовному провадженні тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом. Тому, до позовної заяви, яка стосується таких вимог, мають бути додані копії ухвали про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу або ухвали про скасування судового наказу.

Це справи, предметом яких є: стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Судочинство в кожній цивільній справі являє собою послідовне виконання передбачених ЦПК України процесуальних дій, які, до того ж, вчиняються у чітко встановленими процесуальному порядку і формі та у точній послідовності до процесуального закону.

Законом N 2453-VI від 07 липня 2010 року до ЦПК були внесені зміни, відповідно до яких особа, яка має такі вимоги, визначені в статті 96 ЦПК, не може звернутися за вирішенням спору в позовному провадженні без попереднього вирішення судом питання щодо можливості видачі судового наказу.

Тобто до подання позовної заяви працівник має в обовязковому випадку звернутися до суду з заявою про видачу судового наказу.

На підставі викладеного і керуючись ст.121 ЦПК України

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди вважати неподаною та повернути позивачу.

На ухвалу може бути подана апеляція до Апеляційного суду Донецької області через Іллічівський районний суд м.Маріуполя.

Апеляційна скарга може бути подана протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. У разі, якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1