30.03.2015 Єдиний унікальний номер 205/835/15-ц
справа № 2/205/943/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Шавули В.С.

при секретарі Перцевій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права користування квартирою, шляхом зняття з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И В :

Позивач 09 лютого 2015 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, треті особи: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права користування квартирою, шляхом зняття з реєстраційного обліку (а.с.2-5).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що квартира АДРЕСА_1, на праві спільної часткової власності належить йому, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Розмір частки квартири, що належить позивачу на праві приватної власності становить 42/100 часток, на підставі договору дарування від 19.02.1998 року, який було укладено між позивачем та відповідачем. ОСОБА_2 з моменту укладення договору дарування у спірній квартирі не проживає, його особистих речей не має в квартирі.

У зв'язку із тим, що відповідач на теперішній час зареєстрований за адресою спірної квартири, у позивача виникають труднощі у реалізації права користування та розпорядження нею, тому враховуючи вищевикладене позивач просив суд усунути перешкоди у користуванні квартирою №9 в буд.28 по вул.. Ногінська у м. Дніпропетровську, шляхом зняття з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2, ОСОБА_5, зобовязати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти ОСОБА_5 з реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

У судове засідання позивач не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. До суду надав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с.40).

Відповідач у судове засідання не зявився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду повернувся рекомендований лист із повідомленням, з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.22-39). Про причини своєї неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надсилав.

Третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі свого представника у судове засідання не зявилась. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про що свідчить поштове повідомлення з відміткою про вручення адресату в матеріалах справи (а.с.21). Про причини неявки свого представника не повідомляла. Письмових заяв про розгляд справи без участі свого представника не надавала.

Третя особа ОСОБА_3, в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, про що свідчить поштове повідомлення з відміткою про вручення адресату в матеріалах справи (а.с.20). Про причини своєї неявки не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи без своєї участі не надсилала.

Третя особа ОСОБА_4, в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки не повідомляв. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надсилав.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у праві. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Підставою звернення ОСОБА_1 з позовом до суду є захист інтересів власника, повязаних із реалізацією складової частини змісту права власності права користування та розпорядження квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_3.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що квартира № 9,10,11 в буд. №28 по вул. Ногінська у м. Дніпропетровську, на підставі договору дарування від 19 лютого 1998 року, у розмірі 42/100 часток на праві приватної власності належить ОСОБА_1 (а.с.7).

Іншими співвласниками квартири № 9,10,11 в буд. №28 по вул. Ногінська у м. Дніпропетровську являються ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.13,14).

Встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який не проживає за даною адресою тривалий час (а.с.11,12).

Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності це право володіння, користування і розпорядження майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 150 ЖК України, ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб, розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно зі ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ст.3,6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. Реєстрація місця проживання це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу.

Згідно ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

Таким чином, оцінивши здобуті по справі докази, за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, суд першої інстанції вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, доведеними та законними, а тому підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 41, 47 Конституції України, ст. ст. 2, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 150, 156 Житлового кодексу України, ст. ст. 15-16, 317, 319, 321, 379, 382-383, 391 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10-11, 59-60, 197, 212, 213-215, 218, 222 Цивільно-процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права користування квартирою, шляхом зняття з реєстраційного обліку, задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою № 9 в буд.№28 по вул. Ногінська у м. Дніпропетровську, шляхом зняття із реєстраційного обліку ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_4.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243,60 грн. (двісті сорок три грн.. 60 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.С. Шавула