Справа № 276/321/15-ц
Провадження по справі №2/276/175/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року смт. Володарськ-Волинський

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді Криницького Л.В.

при секретарі Свиридок А.В.

за участю:

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача Толстіхіної Н.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Володарсько-Волинського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Володарсько-Волинського нотаріального округу Толстіхіної Н.Д.

про визнання дій відповідача неправомірними та спонукання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду із названим позовом обгрунтування якого здійснила в позовній заяві ( а.с. 3-6) та просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт переходу до ОСОБА_4 від її батька, ОСОБА_5, як спадкоємця " належності спадщини" ? ідеальних частки житлового будинку, згідно норм ЦК УРСР, а від дядька ОСОБА_6, як спадкодавця "право на спадщину" на 1/2 ідеальну частку житлового будинку, згідно норм ЦК України в спадковому майні, що складається з житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, як до такої, що є спадкоємцем по закону та на даний час добросовісним володільцем. Визнати неправомірним дії приватного нотаріуса Володарсько-Волинського нотаріального округу щодо відмови позивачу ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину по закону; Зобов'язати приватного нотаріуса Володарсько-Волинського нотаріального округу вчинити дії передбачені п.205,206,211 Інструкції " Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" по видачі ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину по закону у належній їй, прийнятій спадщині цілої ідеальної частки на житловий будинок АДРЕСА_1, з послідуючою державною реєстрацією.

В судовому засіданні представники позивачки заявлений позов підтримали і дали пояснення по суді заявленого позову.

Відповідач позов не визнала, пояснивши, що позивачка звернувшись до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно, не надала правовстановлюючих документів щодо належності будинку АДРЕСА_1, спадкодавцям. Свідоцтва про право на спадщину, які були видані на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не є правовстановлюючими документами.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

- 2 -

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 була власником будинку АДРЕСА_1, про що свідчить витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно. За життя ОСОБА_7 заповідала своє майно своїм синам, ОСОБА_6, що на час заповіту проживав в

АДРЕСА_2 та ОСОБА_5, який проживав в АДРЕСА_1, тобто в спадковому будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 померла.

20 грудня 1991 року державним нотаріусом Володарсько-Волинської державної нотаріальної контори на ім'я ОСОБА_6, ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право на спадщину по заповіту на будинок АДРЕСА_1, яке спадкоємці не зареєстрували в Житомирському БТІ.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року, помер ОСОБА_5, який приходився позивачці батьком, а ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_6, який приходився позивачці рідним дядьком, кожний із яких, на час своєї смерті, не зареєстрував, в бюро технічної інвентаризації, своє право на спадкове майно, тобто на будинок АДРЕСА_1.

ОСОБА_5, батько позивачки, проживав в АДРЕСА_1 з 1969 року до дня смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а ОСОБА_6, дядько позивачки, проживав у вказаному будинку з 1997 року до дня смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Позивачка на час смерті ОСОБА_5, ОСОБА_6 була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1, а тому відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР та ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України в суді розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а відповідно до ч.2 вказаної статті, крім фактів, які передбачені ч.1 у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення.

Суд вважає, що по даній справі, за обставин, які встановлені в судовому засідання відсутні підстави в задоволенні вимог позивачки щодо встановлення факту переходу до неї права на спадщину як після смерті батька, ОСОБА_5 так і після смерті дядька, ОСОБА_6 так як прийняття спадщини, набуття права на спадщину було врегульовано ЦК УРСР та врегульовано ЦК України і за обставин на які посилається позивачка відсутній спір стосовно того, що вона проживала разом із спадкодавцями і, що вона вважається такою, що прийняла спадщину.

Вирішуючи спір в частині позову щодо визнання неправомірними дій приватного нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та зобов'язання приватного нотаріуса вчинити такі дії, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.2 ст. 1299 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Відповідно до п.4.15 та 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами

- 3 -

України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності спадкового майна.

Позивачка ж звернувшись до нотаріуса про видачу їй свідоцтва про право на спадщину по закону надала їй свідоцтво про право на спадщину по заповіту, яке було видане на ім'я ОСОБА_6, ОСОБА_5, яке не є правовстановлюючим документом, а лише є документом, що дає право на реєстрацію права власності , яким спадкодавці ОСОБА_6, ОСОБА_5 не скористались.

На спростування обґрунтувань приватного нотаріуса прийнятого в постанові рішення, позивачка та її представники будь-яких доказів не надали.

За встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає, що приватний нотаріус , відмовляючи у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину по закону, діяла в межах своїх повноважень та на підставі норм чинного законодавства України, а тому відсутні підстави зобов'язувати нотаріуса вчиняти вказані дії.

При неможливості оформлення права на спадщину відповідно до ст. ст. 1296-1298 ЦК України, позивачка не позбавлена права на звернення до суду про визнання права власності на спадкове майно.

Керуючись ст. 3, 10,11, 57, 60, 208-215, 218, 234, 256 ЦПК України, ст. ст. 16, 1218, 1223,1258, 1261, 1266, 1268, 1269 ЦК України , Законом України " Про нотаріат", Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Володарсько-Волинського нотаріального округу Толстіхіної Н.Д. про встановлення факту переходу до ОСОБА_4 від батька ОСОБА_5, як спадкодавця "належності спадщини" ? частки житлового будинку згідно норм ЦК УРСР, а від дядька ОСОБА_6, як спадкодавця "право на спадщину" ? частки житлового будинку, згідно ЦК України, в спадковому майні, що складається з житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, як до такої, що є спадкоємцем по закону та на даний час добросовісним володільцем, про визнання дій відповідача неправомірними щодо відмови ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, та спонукання до вчинення дій приватного нотаріуса до видачі ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину по закону у належній їй прийнятій спадщині цілої ідеальної частки на житловий будинок АДРЕСА_1 з послідуючою державною реєстрацією, відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: /підпис/

Копія вірна.

Суддя: