Справа № 442/1980/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"27" березня 2015 р.

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Дубеля Р.М.

при секретарі Півала І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину удаваним, вчиненого з метою приховування іншого правочину та захисту прав споживача, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог про скасування заборони на відчуження, заходи щодо розшуку та затримання транспортного засобу: HYUNDAI, моделі TUCSON 2.0, випуску 2008 року, тип ТЗ легковий універсал В, шасі (кузов, рама) KMHJN81BP8U883057, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_1 - накладену Першим відділом державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, визнати односторонній правочин, яким є Довіреність, видана 21.11.2011 року та застосувати до цих правовідносин норми, що регулюють договір купівлі-продажу та визнати за позивачем право власності на транспортний засіб.

Позовні вимоги мотивуючи тим, що 12.11.2011 року він ОСОБА_1 домовився з відповідачем ОСОБА_2 про придбання у нього автомобіля марки: HYUNDAI, моделі TUCSON 2.0, випуску 2008 року, тип ТЗ легковий універсал В, шасі (кузов, рама) KMHJN81BP8U883057, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належав йому (ОСОБА_2П.) на праві власності, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії ВОС № 049945, виданого 24.09.2008 року ВРЕР УДАІ УМВС України в Тернопільській області, цього ж числа вони уклали попередній договір купівлі-продажу вказаного вище автомобіля. Перед цим позивач переконався у тому, що продавець автомобіля ОСОБА_2П є надійною та порядною людиною, а автомобіль нікому не проданий, не подарований, не закладений, не перебуває під арештом, судового спору щодо нього не ведеться та зареєстрований в установленому законом порядку в органах державної автомобільної інспекції.

Враховуючи, що продавцю автомобіля ОСОБА_2 вкрай необхідні були терміново кошти для власних потреб, з метою розрахунку за вищевказаний автомобіль 21.11.2011 року в присутності знайомих ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які фактично були посередниками даної угоди, передав відповідачу (ОСОБА_2П.) 16000 доларів США, на підтвердження чого отримав від нього розписку та нотаріально посвідчену довіреність на право повного розпорядження, користування та володіння транспортним засобом, ключі від автомобіля та свідоцтво про державну реєстрацію автомобіля.

На підставі вказаної вище довіреності позивачу були надані повноваження знімати транспортний засіб з обліку в органах державної автомобільної інспекції, продавати, міняти, здавати в оренду з правом отримання грошей, проводити заміну вузлів, агрегатів, кольору в автомобілі та ряд інших повноважень, які властиві та притаманні власнику транспортного засобу, що зазначені в довіреності. Вказана вище довіреність була посвідчена приватним нотаріусом в його присутності та присутності відповідача.

За усною домовленістю, ОСОБА_2 пообіцяв зняти автомобіль з обліку, однак своє зобовязання про зняття автомобіля марки HYUNDAI TUCSON 2.0, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 так і не виконав, незважаючи на те, що він неодноразово йому про це нагадував. Причиною цього, з слів ОСОБА_2 стало його тяжке матеріальне становище.

Позивач теж не проводив перереєстрацію вказаного автомобіля в органах ВРЕР, так як вважав, що це має зробити ОСОБА_2 Крім того, у випадку використання ним свого права, наданого ОСОБА_2 довіреністю від 21.11.2011р., на повне розпорядження автомобілем, при знятті автомобіля з обліку, у подальшому він міг виступати лише у ролі його продавця, а не покупця, що не відповідало його справжнім інтересам. В подальшому, позивач по справі вільно та безперешкодно володів транспортним засобом в своїх особистих потребах, поки на «Різдвяні свята», не стало відомо від ОСОБА_2, що Першим відділом ДВС Тернопільського міського управління юстиції відкрито ряд виконавчих проваджень про стягнення з нього заборгованості та накладено арешт на все його рухоме і нерухоме майно, а тому він не може виконати обіцянки, щодо зняття з обліку транспортного засобу. Водночас ОСОБА_2 запевнив його, що ніхто машини забирати не буде, оскільки в нього достатньо як рухомого так і нерухомого майна, для того щоб погасити борг у виконавчій службі.

07 березня 2015 року, ОСОБА_1 в м. Дрогобичі по вул. Трускавецькій проходячи біля Дрогобицького МРЕВ ДАІ, вирішив поцікавитись, які документи потрібні для того, щоб зняти транспортний засіб з обліку та відповідно поставити його на облік і скільки це коштує, працівники даної установи повідомили, що транспортний засіб згідно постанови ВП № 41020113 від 03.12.2013р. «про арешт майна боржника…», знаходиться в розшуку оголошеному державним виконавцем Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції.

У відповідності до ст.235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Як передбачено п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року, за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обовязки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Крім того, Узагальненням Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24 листопада 2009 року, удаваним є правочин, що вчинюється з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили. Тому при укладенні удаваного правочину до відносин його учасників застосовуються правила щодо правочину, який сторони мали на увазі (який сторони приховали). Воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином. За удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Закон не передбачає недійсність удаваного правочину, а лише пропонує застосовувати до відносин сторін норми, що регулюють той правочин, який сторони дійсно мали на увазі.

Таким чином, виходячи з вищевикладених обставин, нормативних актів законодавства України та судової практики, в дійсності між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений не односторонній правочин у вигляді довіреності на право володіння, користування та розпорядження транспортним засобом, а договір купівлі-продажу на підставі якого відповідач передав у власність автомобіль, а позивач прийняв автомобіль та сплатив за нього погоджену з ОСОБА_2 грошову суму коштів. Жодна із сторін спору, зокрема видаючи довіреність, не мала на меті вчинити дію, яка б передбачала виникнення відносин представництва, навпаки між ними виникли відносини купівлі-продажу, які також вказують на оплатність отримання автомобіля у всіх випадках видачі довіреності.

Довіреність була видана відповідачем ОСОБА_2 виключно з метою приховання іншого правочину, договору купівлі-продажу, який вони насправді вчинили, тому до відносин учасників даного правочину необхідно застосовувати відповідні правила правочину, який сторони мали на увазі, тобто який сторони приховали, оскільки воля сторін в удаваному правочині була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені довіреністю. За удаваною довіреністю як правочином обидві сторони свідомо документально оформили її, але насправді між ними були встановлені правовідносини купівлі-продажу транспортного засобу.

У відповідності до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено ч.1 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Таким чином, в дійсності між ОСОБА_2 на підставі довіреності (продавцем) з одного боку, та ОСОБА_1, був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу, реєстраційний номер НОМЕР_2, учасники якої приховали даний правочин, шляхом видання відповідачем відповідної довіреності.

Крім того, як випливає з вищенаведеного та зі змісту самої довіреності, позивачу були передані відповідачем всі повноваження власника, в тому числі ті, що повязані з розпорядженням автомобіля, виїздом за кордон, зняття його з обліку в органах державної автомобільної інспекції, що свідчить не про передання права користування чи керування автомобілем, а його реальне відчуження шляхом видання відповідної довіреності з метою приховання іншого правочину - купівлі-продажу автомобіля.

ОСОБА_2 того, наведені в цьому позові обставини щодо укладання удаваного правочину з метою приховання інших цивільно-правових відносин повязаних з відчуженням автомобіля свідчить розписка про передання грошових коштів за автомобіль.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Аналогічна позиція міститься в абз.1 п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року за № 9, яким передбачено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦКУ, саме на момент вчинення правочину.

Крім того, у відповідності до Узагальнення Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24 листопада 2008 року, зміст правочину становлять права та обовязки, про набуття, зміну або припинення яких учасники правочину домовилися. Зміст договору чи іншого правочину закріплюється у його статтях (пунктах). У ст. 203 ЦК, в якій визначено основні критерії чинності правочину, зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Враховуючи те, що позивачу по праві було надано достатньо належних та допустимих доказів щодо наявності укладеного між сторонами удаваного правочину з метою приховання основного договору купівлі-продажу автомобіля, в такому випадку відносини сторін регулюються правилами такого правочину, які сторони насправді вчинили.

Верховний суд України, який в п. 25 Постанови Пленуму «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року за № 9 розяснив, що встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред?явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Першим відділом ДВС Тернопільського міського управління юстиції на виконання ряду виконавчих листів, відкрито виконавчі провадження: ВП № 41020113 від 03.12.2013р.; ВП 43099966 від 25.04.2014р.; та ВП 43099854 від 25.04.2014р. Постановою державного виконавця Першого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції 03.12.2013 року ВП № 41020113, накладено арешт на все майно відповідача за змістом ст.. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» - тобто для забезпечення реального виконання рішення, в тому числі і на автомобіль який оголошено в розшук.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. При цьому за приписами ч. 1 ст. 60 вказаного Закону, особа яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення цього майна з під арешту.

Позивач в попереднє судове засідання надіслав заяву про підтримання позовних вимог, з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити, та слухати справу у його відсутності.

Відповідач та представник третьої особи державний виконавець ВДВС у судове засідання не з'явилися, про час і місце содового засідання повідомлялися належним чином.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання виходячи з наступного.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що автомобіль марки HYUNDAI TUCSON 2.0, 2008 року випуску належить позивачу на праві власності, відповідач ніколи ніяких претензій до нього не пред'являв, автомобіль він придбав за гроші, будучи добросовісним набувачем і нічого не знаючи про борги власника, гроші повіреною особою власника були отримані у повному обсязі, тривалий час він вільно ним користувався, власник автомобіля (за техпаспортом), його права власності не оспорював.

В силу положень статті 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо, буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, ;який сторони насправді вчинили.

Відтак, суд вважає, що вчинивши одноособовий правочин (видавши на його ім'я Довіреність в порядку передоручення), відповідачем фактично була прихована інша угода, яка фактично відбулася між ними, а саме - договір купівлі-продажу автомобіля.

При таких обставинах суд приходить до висновку, що за позивачем слід визнати право власності на автомобіль марки HYUNDAI TUCSON 2.0, 2008 року випуску.

Враховуючи вище наведене та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 174, 130, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 19, 20, 316, 317, 319, 321, 325,328, 334, 336 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Скасувати заборону на відчуження, заходи щодо розшуку та затримання транспортного засобу: HYUNDAI, моделі TUCSON 2.0, випуску 2008 року, тип ТЗ легковий універсал В, шасі (кузов, рама) KMHJN81BP8U883057, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_1 - накладену Першим відділом державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції.

Визнати односторонній правочин, яким є Довіреність, видана 21.11.2011 року ОСОБА_2 на імя ОСОБА_1 щодо володіння, користування і розпорядження транспортним засобом марки HYUNDAI, моделі TUCSON 2.0, випуску 2008 року, тип ТЗ легковий універсал В, шасі (кузов, рама) KMHJN81BP8U883057, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належав йому (ОСОБА_2П.) на праві власності, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії ВОС № 049945, виданого 24.09.2008 року ВРЕР УДАІ УМВС України в Тернопільській області удаваним правочином, вчиненого з метою приховання іншого правочину, договору купівлі-продажу транспортного засобу марки HYUNDAI, моделі TUCSON 2.0, випуску 2008 року, тип ТЗ легковий універсал В, шасі (кузов, рама) KMHJN81BP8U883057, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_1 та застосувати до цих правовідносин норми, що регулюють договір купівлі-продажу.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб: HYUNDAI, моделі TUCSON 2.0, випуску 2008 року, тип ТЗ легковий універсал В, шасі (кузов, рама) KMHJN81BP8U883057, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований 24.09.2008 року ВРЕР УДАІ УМВС України в Тернопільській області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк.

Суддя _______________