АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/7926/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1137/15Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.,

При секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_7

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 березня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_7 до Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради про визнання права користування самочинно перепланованими приміщеннями, -

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2014 року позивачі звернулись до суду з вказаним позовом в обґрунтування якого зазначали, що в їх користуванні перебуває квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1., квартиронаймачем якої в теперішній час є ОСОБА_2 З метою покращення житлових умов у 1990 році до вказаної квартири ними самочинно було прибудовано кухню (4) площею 10 м? та ванну (5) площею 5,3 м?. В прийнятті в експлуатацію даної добудови їм Інспекцією ДАБК було відмовлено. Тому позивачі просили суд визнати за ними право користування самочинно переобладнаними приміщеннями, а саме кухнею (3-4) площею 10 м? та ванною (3-5) площею 5,3 м? квартири №3, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, та згідно технічного паспорту в цілому складається з кімнати (3-1) площею 29,1 м?, передпокою (3-2) площею 12,7 м?, кладової (3-3) площею 5,3 м?, кухні (3-4) площею 10 м?, ванної (3-5) площею 5,3 м?, тамбуру (3-6) площею 4,8 м?.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 03 березня 2015 року в задоволенні даного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням місцевого суду позивачі подали на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просять рішення місцевого суду скасувати.

Апелянти вважають що має місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, зокрема зазначають, що на час звернення до суду ними фактично було отримано як згоду власника квартири (наймодавця) так і було розглянуте відповідне звернення до Інспекції ДАБК у Полтавській області. Однак, у зв'язку з тим, що на даний час питання прийняття в експлуатацію самовільно побудованих будівель і споруд у межах міста збудованих до 1992 року законодавчо не врегульовано та у зв'язку з цим і відсутній механізм прийняття їх в експлуатацію, вважають що ними було вжито всіх необхідних дій задля визнання за ними в судовому порядку права користування самочинно прибудованими приміщеннями.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення, за наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Київського районного суду м. Полтави від 14 травня 2014 року (а.с.44), яке набрало законної сили, встановлено, що 12.10.1976 року ОСОБА_8 на підставі рішення виконавчого комітету Київської районної Ради народних депутатів трудящих м. Полтави видано ордер №1094 на вселення до квартири АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_8 у даній квартирі залишились проживати ОСОБА_2 та її сім'я, які зареєстровані як члени сім'ї наймача.

Позивач ОСОБА_2 вселилась та зареєструвалась в даній квартирі 29.10.1976 року. Позивач ОСОБА_2 являється наймачем квартири АДРЕСА_1, і це підтверджується рішенням апеляційного суду Полтавської області від 23.01.2014 року.

Власником даної квартири є Полтавська міська рада.

В силу ч.3 ст.61 ЦПК України наведені обставини доказуванню не підлягають.

Між тим, судом першої інстанції встановлено, що у вказаній квартирі позивачами самочинно, тобто без одержання необхідних дозволів та виготовлення проекту було здійснено добудову приміщень кухні (3-4) площею 10 м? та ванної (3-5) площею 5,3 м? (а.с.9-10).

Неодноразові звернення позивачів до уповноважених органів з питань прийняття даної прибудови в експлуатацію та щодо визнання права користування даними приміщеннями залишені без задоволення.

Так, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області відмовила ОСОБА_4 в прийнятті в експлуатацію самочинно збудованої у 1990 році прибудови, а саме: приміщення кухні (3-4) площею 10 м? та ванної (3-5) площею 5,3 м?, про що повідомила листом від 11 березня 2014 року №7/1603/1-15/157 (а.с.12).

При цьому Інспекція ДАБК посилалася на те, що чинним законодавством не передбачено прийняття в експлуатацію самовільно побудованих будівель та споруд.

Управлінням з питань містобудування та архітектури виконавчого комітету Полтавської міської ради на звернення ОСОБА_2 листом від 11 лютого 2014 року №01-02-21/33 повідомлено, що відповідно до протоколу засідання тимчасової комісії з розгляду питань самочинного будівництва (№Пр3/01 від 06.02.2014 року) при розгляді питання щодо виконаної добудови приміщень №3-4 - кухні площею 10 кв.м. та №3-5 - ванної площею 5,3 кв.м. до квартири АДРЕСА_1 вирішено не заперечувати проти виконаної добудови приміщень (а.с.13).

Рішенням Київської районної у м. Полтаві ради від 28 серпня 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_5, ОСОБА_7 відмовлено у визнанні права власності на самочинно добудовані приміщення кухні (3-4) площею 10 м ?та ванної (3-5) площею 5,3 м? до квартири АДРЕСА_1, у зв'язку з відсутністю повноважень (а.с.14).

Вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції правомірно виходив з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до ст. 100 ЖК України, переобладнання і перепланування жилого будинку і жилого приміщення провадяться з метою підвищення їх благоустрою і перетворення комунальних квартир в окремі квартири на сім'ю. Переобладнання і перепланування жилого приміщення допускаються за згодою наймача, членів сім'ї, які проживають разом з ним, та наймодавця і з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Правилами користування приміщеннями житлових будинків та гуртожитків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. N 572 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2009 р. N 5), установлено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, гуртожитку, з дозволу власника будинку (квартири), власника гуртожитку (житлового приміщення у гуртожитку) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку.

З урахуванням викладеного, обґрунтованим є висновок місцевого суду, що виконана позивачами добудова є самовільною, оскільки позивачами, які не є власниками квартири, дозволу на її переобладнання отримано не було, проект переобладнання квартири відсутній, а також в матеріалах справи відсутні докази, що свідчили б про наявність згоди власника - Полтавської міської ради - на добудову квартири.

З наведеного також судом вбачалося, що користувачам квартири надається право на переобладнання квартири, що перебуває в їх користуванні, за умови одержання відповідних дозволів, але жодним нормативним актом не передбачено право користувачів квартири здійснювати до неї добудови.

Крім того, як вірно встановлено судом, приміщення кухні (3-4) площею 10 м? та ванної (3-5) площею 5,3 м? до квартири АДРЕСА_2 прибудовані у 1990 році.

Згідно ст.105 ЦК України 1963 року (яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо).

За позовом виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів такий будинок або частина його можуть бути безоплатно вилучені судом і зараховані до фонду місцевої Ради народних депутатів або за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів знесені громадянином, який провадив самовільне будівництво, або за його рахунок.

Отже, місцевий суд вірно вказав, що єдиним наслідком здійснення самочинного будівництва ЦК України 1963 року передбачав знесення таких об'єктів, а відтак відповідно, відсутні підстави вважати, що у позивачів виникло право користування зазначеними самовільно прибудованими приміщеннями.

В той же час до виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради з питань отримання дозволу на добудову позивачі не звертались.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, позивачі звертались до Київської районної у м. Полтаві ради (а не до виконавчого комітету) з питань визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (а не з питань одержання дозволу на переобладнання і перепланування жилого приміщення).

Крім того, з жодного доказу не вбачається, що відповідач - виконавчий комітет Київської районної у м. Полтаві ради не визнав, оспорив або порушив право позивачів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішеннясуду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі та надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин, закон, який їх регулює та вірно обґрунтував мотиви відмови в задоволенні позову.

При цьому, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не підтверджують належним доказами їх неправомірність, виходячи з вищевикладених обставин та оскільки зводяться до помилкового власного тлумачення позивачами норм права.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їх належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування Київського районного суду м. Полтави від 03 березня 2015 року рішення судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ..

Головуючий суддя : /підпис/ Панченко О.О.

Судді: /підпис/ Бутенко С.Б. /підпис/ Прядкіна О.В.

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області ________________ Панченко О.О.