У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, законним представником яких є ОСОБА_5, про стягнення суми заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання договору поруки припиненим за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 4 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 18 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 30 вересня 2008 року між акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4. було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 100 тис. доларів США зі сплатою 14 % річних з кінцевим строком повернення до 30 травня 2029 року. На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 30 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки. 8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, у тому числі за вказаним кредитним договором. Оскільки позичальник та поручитель не виконували зобов'язання за цими договорами, на вимоги банку не реагували, утворилась заборгованість у розмірі 1 313 969 грн 92 коп. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4. помер. Після смерті боржника залишились спадкоємці, його малолітні діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які відповідно до вимог закону вважаються такими, що прийняли спадщину.

Ураховуючи наведене, позивач просив, з урахуванням уточнених вимог, стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 286 588 грн 45 коп. з відповідачів, як правонаступників боржника, ОСОБА_4.

У червні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду з зустрічним позовом, посилаючись на те, що боржник, ОСОБА_4., за якого вона поручилась на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 30 вересня 2008 року, помер. Оскільки за будь-якого нового боржника після смерті ОСОБА_4. вона не поручалась та не поручається, просила визнати договір поруки припиненим на підставі ч.3 ст. 559 ЦК України

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 4 грудня

2014 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано припиненим договір поруки від 30 вересня

2008 року, укладений між ОСОБА_5 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк».

Ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона від 4 грудня

2014 року закрито провадження у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4. про стягнення суми заборгованості за кредитним договором на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 18 березня 2015 року ухвалу районного суду скасовано, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено з інших правових підстав. В іншій частині рішення суду не оскаржувалось.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації

ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 4 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 18 березня 2015 року в частині вимог ПАТ «Дельта Банк» та передати справу на новий розгляд.

Отже, судові рішення в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 про визнання договору поруки припиненим не оскаржуються, тому в цій частині не переглядаються (ч. 2 ст. 335 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції виходив із того, що банком не надано доказів про звернення з вимогою до спадкоємців боржника та передачі прав вимоги за кредитним договором від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк».

Скасовуючи рішення суду та відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» з інших правових підстав, ніж суд першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише у межах вартості спадкового майна. При цьому апеляційний суд вважав, що саме банк повинен визначити обсяг та вартість спадкового майна, яке було прийнято спадкоємцями боржника та за рахунок якого можна задовольнити вимоги кредитора.

Проте повністю погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 30 вересня 2008 року між акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4. було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 100 тис. доларів США зі сплатою 14 % річних з кінцевим строком повернення до 30 травня 2029 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором 30 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки.

8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, у тому числі за вказаним кредитним договором.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. 3 лютого 2014 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Васильковою О.В. заведено спадкову справу на майно померлого ОСОБА_4. Спадщина була прийнята дітьми спадкодавця ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі в справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Херсона від 1 квітня 2014 року до участі у справі залучено правонаступників дітей спадкодавця: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, законним представником яких є ОСОБА_5

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У ст. 1282 ЦК України зазначено, що спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржникам перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитор накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Вирішуючи спір, апеляційний суд вважав, що саме позивач не надав доказів щодо вартості та обсягу спадкового майна, яке було прийнято спадкоємцями ОСОБА_4., за рахунок якого можна задовольнити вимоги кредитора.

При цьому апеляційний суд не врахував наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд наведене не врахував та не звернув увагу на те, що позивач неодноразово звертався до суду з клопотанням щодо витребування оригіналу спадкової справи, з метою визначення складу та вартості спадкового майна. Однак такі клопотання були проігноровані судом.

Також суд не дав оцінку письмовій відповіді приватного нотаріуса щодо відсутності в матеріалах спадкової справи відомостей про вартість та склад спадкового майна.

Згідно з ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно з п. 4.14. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Апеляційний суд вказане не врахував та зобов'язуючи банк довести обставини, на які він посилається у позовній заяві, а саме визначити обсяг та вартість спадкового майна, фактично переклав на банк обов'язки нотаріуса щодо визначення складу спадкового майна, який покладені на нього обов'язки не виконав. Крім того, апеляційний суд не витребував оригінал спадкової справи.

Також апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 10, 303 ЦПК України в установленому законом порядку не вчинив жодних дій з метою встановлення складу та вартості спадкового майна, не направив за клопотанням позивача відповідних запитів до органів реєстрації права власності на нерухоме та інше майно, не з'ясував останнє місце проживання спадкодавця.

Крім того, апеляційний суд, покладаючи на позивача тягар доказування складу та вартості спадкового майна, не врахував, що інформація щодо фізичної особи - власника майна, її майновий стан, у тому числі обсяг успадкованого майна відповідно до Закону України «Про інформацію» є конфіденційною, тобто інформацією з обмеженим доступом. Отримання такої інформації у даному випадку можливе лише за відповідним судовим рішенням. При відсутності такого судового рішення позивач позбавлений можливості самостійно отримати докази щодо складу та вартості спадкового майна.

Також апеляційний суд не звернув уваги на те, що згідно відповіді приватного нотаріуса від 25 липня 2014 року частина майна, успадкована відповідачами після смерті ОСОБА_4., є нерухомим, діти померлого ОСОБА_4.: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, прийнявши спадщину, не вчинили необхідних дій, встановлених законом, для отримання свідоцтва про право на спадщину.

Згідно зі ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

У абз. 2 п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого ст. 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами ст. 625 цього Кодексу.

Апеляційний суд зазначене не врахував, не дав оцінку тому, чи дії відповідачів щодо неотримання відповідачами свідоцтв про право на спадщину ухиленням від погашення боргів спадкодавця.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування в цій частині з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 18 березня 2015 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення суми заборгованості за кредитним договором скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик