АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/5144/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Коваль О.А.
Доповідач: Українець Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 квітня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Крижанівської Г.В.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Охоронне підприємство Шериф» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства "Охоронне підприємство Шериф" про стягнення заробітної плати, оплату лікарняних листів, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про стягнення заробітної плати, оплату лікарняних листів, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

У мотивування вимог посилався на те, що він працював у ПП «Охоронне підприємство Шериф» з 18.09.2012 року по 28.03.2013 року та отримував заробітну плату по 31.12.2012 року. У січні, лютому, березні 2013 року заробітну плату йому не виплатили в сумі 5760 грн, а з 28.03.2013 року його не допустили до роботи. Оплату лікарняних листів також не проводили, оскільки він не був оформлений наказом про зарахування на роботу.

Стверджував, що він був фактично допущений до роботи, що підтверджується випискою з банку, листом Києво-Святошинської районної ради у м. Києві від 02.04.2013 року №16, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02.06.2014 року, зокрема, у частині пояснень свідків - працівників Києво-Святошинської районної ради у м. Києві.

Також діями відповідача йому заподіяна моральна шкода.

Оскільки відповідач усупереч вимогам закону не виплатив заробітну плату за січень, лютий, березень 2013 року та лікарняні листи, а також своїми діями заподіяв моральну шкоду, просив суд:

- стягнути з ПП «Охоронне підприємство Шериф» на його користь заробітну плату з 01.01.2013 року по 29.03.2013 року в сумі 5787 грн, виплату по лікарняних листах з 05.02.2013 року по 23.02.2013 року в розмірі 1594,6 грн;

- стягнути з ПП «Охоронне підприємство Шериф» моральну шкоду в сумі 5000 грн;

- стягнути з ПП «Охоронне підприємство Шериф» на його користь компенсацію за затримку розрахунку в розмірі середнього заробітку з 01.04.2013 року по день розгляду справи в суді.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Приватного підприємства "Охоронне підприємство Шериф" на користь ОСОБА_2 заробітну плату, оплату лікарняних листів, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 18917,28 грн без утримання податку та інших обов'язкових платежів та моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

Рішення суду в частині стягнення з Приватного підприємства "Охоронне підприємство Шериф" заробітної плати за один місяць, а саме, у розмірі 1 839,18 грн допущено до негайного виконання.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Приватного підприємства "Охоронне підприємство Шериф" на користь держави судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням, ПП «Охоронне підприємство Шериф» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що відповідач ніколи не перебував у трудових відносинах з ПП «Охоронне підприємство Шериф». Він дійсно виконував обов'язки охоронця, але на підставі Договору про співробітництво, укладеного ПП "Охоронне підприємство Шериф" з ТОВ «СБ «Парус» згідно якого працівники цієї охоронної фірми залучалися до роботи.

Всі розрахунки за виконанні роботи за цим договором проводилися з ТОВ «СБ «Парус», який і мав платити заробітну плату позивачу за виконану ним роботу.

Звертає увагу, що судом невірно встановлено дату закінчення Договору №355 від 16.03.2012 року, в результаті чого встановлено, що ОСОБА_2, виконуючи обов'язки охоронника, міг мати трудові відносини з ПП «Охоронне підприємство Шериф».

Судом безпідставно підданий сумніву укладений відповідачем та ТОВ «СБ «Парус» Договір №1040/01 про співробітництво щодо охорони об'єктів від 17.03.2012 року, оскільки позивач його не спростував.

Договір та відповідні акти здачі-приймання наданих послуг були долучені до матеріалів справи.

Не вважає доказом трудових відносин сторін лист Києво-Святошинської районної ради Київської області від 20.01.2015 року за № №16/02-15, в якому зазначено, що послуги по охороні об'єктів згідно Договору №355 виконувалися за період з 15.09.2012 року по 28.03.2013 року виключно ПП "Охоронне підприємство Шериф, оскільки з нього не вбачається чиї працівники виконували ці послуги. До того ж договір діяв лише до 04 березня 2013 року.

Звертає увагу й на те, що в основу оскаржуваного рішення покладені показання свідків - працівників Києво-Святошинської районної державної адміністрації, які були зазначені в рішенні Святошинського районного суду м. Києві від 02.06.2014 року, що набрало законної сили. Проте свідки судом не допитувалися, а в наведеному рішенні зазначено, що свідки ОСОБА_2 бачили на охороні в райдержадміністрації, де він працював, але з якою конкретно охоронною фірмою той перебував у трудових відносинах, їм не відомо.

Судом взято до уваги як докази, графік чергувань за березень 2013 року по охороні відповідного об'єкту, в якому фігурує прізвище позивача, та виписка «ПриватБанку», однак у графіку чергувань відсутні посилання на об'єкт охорони, а з особами, які погоджували такий графік, відповідач не перебуває у трудових відносинах. Окрім того у графіку чергувань наявний період по 14.04.2013 року, хоча строк дії договору закінчився 04.03.2013 року.

Щодо виписки з банку, то картки, які зазначені в ній, до зарплатного проекту ПП «Охоронне підприємство Шериф» не входять.

Також суд посилався на Акт (довідку) фактичної перевірки ДПІ у Дарницькому районі м.Києва від 25.09.2013 року за № 1055/1702/37152962, податкове повідомлення ДПІ у Дарницькому районі м. Києва від 14.10.2013 року, але дані документи стосуються ПП «Шериф Гарант», що також підтверджено рішенням Київського апеляційного адміністративного суду від 24.06.2014 року та рішенням Святошинського районного суду м. Києві від 02.06.2014 року, зокрема, в частині показань свідка інспектора податкової інспекції, що вона проводила перевірку ПП «Шериф Гарант».

Таким чином вважає, що позивач не надав суду жодного доказу, який би свідчив про його трудові відносини з відповідачем, а суд ухвалив рішення про задоволення позову бездоказово.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з"явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив того, що між ПП «Охоронне підприємство Шериф» та Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області 16.03.2012 року укладено Договір №355 про закупівлю товарів за державні кошти, згідно якого відповідач зобов'язався надавати охоронні послуги і виконував свої зобов'язання та отримував винагороду за надані послуги.

Договір укладено на строк до 4.03.2013 року.

Оскільки з умов договору та актів виконаних робіт вбачається, що відповідач надавав визначені договором послуги, а умовами договору не передбачено укладення договорів з третіми особами, то суд першої інстанції зробив висновок, що позивач працював саме у відповідача.

Крім того, суд зазначив, що факт перебування позивача в трудових відносинах з відповідачем підтвердили свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які були допитані Дарницьким районним судом м. Києва при розгляді справи за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Охоронне підприємство Шериф» і в силу ст. 61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню в даній справі.

На підтвердження наявності між позивачем та відповідачем трудових відносин суд також визнав допустимими та переконливими доказами наданий позивачем графік чергувань на березень 2013 року по охороні об'єкту в якому зазначено прізвище позивача та виписку «ПриватБанку» з якої вбачається перерахування позивачу коштів за період з 15.09.2012 року по 28.03.2013 року.

Як допустимий доказ, суд взяв до уваги Акт (довідку) фактичної перевірки ДПІ у Дарницькому районі міста Києва від 25.09.2013 року за № (а.с109).

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що покладені судом в основу рішення докази не є належними та допустимими.

Згідно частин 1,3 ст. 58 ЦПК України належними є докази які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Судом першої інстанції встановлено, що між ПП "Охоронне підприємство Шериф", директором якого є Стрижов Д.С., та Києво-Святошинською районною радою Київської області 16.03.2012 року укладено Договір №355 про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти, згідно якого виконавець, тобто ПП "Охоронне підприємство Шериф", зобов'язується в 2012 році надавати послуги з проведення розслідувань і забезпечення безпеки (послуги охорони) на об'єкті замовника, а саме: об'єкт №1 - м. Київ, вул. Янтарна, 12 (Києво-Святошинська районна рада Київської області) та об'єкт №2 - м. Київ, пр. Перемоги, 126 (Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області), а замовник в свою чергу зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги (п. 1.1, п. 1.2. Договору).

Послуги надаються з 19.02.2012 року по 31.12.2012 року (п. 5.1 Договору).

Додатком №1 до вказаного Договору була визначена дислокація постів охорони, зокрема і об'єкту №2 - Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 126.

Додатковою угодою за №1 до вказаного Договору, що укладалася між ПП "Охоронне підприємство Шериф" та Києво-Святошинською районною радою Київської області, дію Договору №355 було продовжено до 04.03.2013 року.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що дійсно ними укладався договір, проте виконання охоронних функцій проводилося працівниками ліцензійної охоронної фірми ТОВ «СБ «Парус» на підставі Договору №1040/01 про співробітництво щодо охорони об'єктів від 17.03.2012 року. Роботу працівників цієї фірми контролював їх представник.

На підтвердження цього відповідач надав сам Договір та первинні бухгалтерські документи, які свідчать про здійснення сторонами господарських операцій.

Своїм листом ТОВ «СБ «Парус» підтвердило наявність договірних відносин між ним та ПП «Охоронне підприємство шериф», зазначивши, що на виконання умов договору їх працівники, в період з 17 березня по 04 березня 2013 року здійснювали охорону об'єктів у АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 У числі таких працівників обов'язки виконував і ОСОБА_2 До листа додані оригінали документів з особової справи ОСОБА_2, які збереглися (а.с.130-147).

На підтвердження цього суду надані прибуткові касові ордери, які свідчать про прийняту від ПП «Охоронне підприємство Шериф» оплату за послуги за договором про співпрацю(а.с.131-141).

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтвердив, що надана анкета заповнена ним, копія паспорта належить йому, ним підписані Перелік порушень і санкцій, які прийматимуться до нього за їх скоєння, ознайомлення з вимогами роботи, викладеному в письмовій формі, підписка про збереження комерційної таємниці і приватної інформації.

Отже, сам по собі факт наявності договору №355 між відповідачем та Києво- Святошинською районною радою Київської області про надання охоронних послу не свідчить про те, що позивач перебував у трудових відносинах безпосередньо з відповідачем. Договір не містить ні згоди, ні заборони на укладення відповідачем договір з третіми особами.

Аналогічне вбачається і з показів свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які були допитані Дарницьким районним судом м. Києва при розгляді справи за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Охоронне підприємство Шериф» і які на думку суду, в силу ст. 61 ЦПК України є обставинами, які не підлягають доказуванню в даній справі.

По-перше, свідки в даній справі не допитувалися, а були допитані при розгляді позову ОСОБА_2 до іншої юридичної особи, а по-друге, зазначені свідки показали, що бачили ОСОБА_2 на охороні в райдержадміністрації, але з якою конкретно фірмою той перебував у трудових відносинах їм невідомо.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно визнав допустимим доказом графік чергувань за 2013 року (а.с.32)

Графік не містить будь-яких реквізитів відповідача, що позбавляло суд можливості ідентифікувати його як документ, виданий відповідачем.

В судовому засіданні представник відповідача цей документ не визнав і пояснив, що жодна особа, яка зазначена в цьому графіку у відповідача не працювала і такий графік працівниками відповідача не складався, не узгоджувався і не затверджувався та не міг бути складений до 14 квітня 2013 року, оскільки Договір №355 діяв до 4 березня 2013 року.

Висновок суду про те, що відповідач перераховував заробітну плату позивачу на картковий рахунок у Приватбанку спростовується відповіддю банківської установи №20.1.0.0.0./7-20141110/3012 від 13.11.2014 року з якої вбачається, що картка №522030 …до зарплатного проекту ПП «Охоронне підприємство Шериф» не входить.

Як на доказ трудових відносин сторін суд послався і на рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 24.06.2014 року. Разом з тим, суд не звернув уваги, що відповідачем за цим рішенням була інша юридична особа і відповідач не приймав участі в тій справі.

Крім того, рішенням суду встановлено, що перевірка ДПІ у Дарницькому районі проводилася в іншій установі., а саме : у Приватному підприємстві Шериф-Гарант», яке є іншою юридичною особою і всі обставини встановлювалися судом відносно правовідносин позивача з Приватним підприємством Шериф -Гарант»,.

Насамкінець, визначаючи розмір заробітної плати, що підлягає стягненню, суд виходив з того, що ПП «Шериф - Гарант» та ПП «Охоронне підприємство Шериф» мають не тільки схожі назви, але й одного директора та одне місцезнаходження, тому в основу розрахунку поклав довідку ДПІ у Дарницькому районі міста Києва за результатами перевірки ПП «Шериф- Гарант».

Отже, задовольняючи позов, суд першої інстанції помилково поклав в основу рішення суду докази, які не були предметом дослідження при розгляді справи.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 2 червня 2014 року ОСОБА_2 також відмовлено в задоволені позову за цими ж вимогами до Приватного підприємства «Шериф-Гарант».

Позовних вимог до ТОВ «СБ Парус» позивач не заявляв.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивач не довів у суді факт перебування в трудових відносинах саме з відповідача, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову позивачу в задоволені позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304,307,309,313,314,316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Охоронне підприємство Шериф» задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволені позову до Приватного підприємства "Охоронне підприємство Шериф" про стягнення заробітної плати, оплату лікарняних листів, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий:

Судді: