АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/4964/2015 Головуючий у І інстанції - Лісовська О.В.
Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Андрієнко А.М.

Суддів: Заришняк Г.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Осмолович В.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - Деснянський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві, про позбавлення права користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні квартирою, мотивуючи свої вимоги тим, що він зареєстрований у АДРЕСА_3, власником якої згідно державної реєстрації є відповідачка. Сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі. З червня 2014 року позивач не має можливості потрапити до вказаної квартири, оскільки відповідач чинить йому у цьому перешкоди, змінила замки на вхідних дверях. Неодноразово він звертався до міліції із відповідними заявами, але позитивних результатів це не дало. На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просив суд усунути перешкоди у користуванні ним квартирою АДРЕСА_1 у м. Києві з боку відповідача шляхом надання йому можливості безперешкодно користуватися та проживати у квартирі.

Відповідач ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про позбавлення права користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації, мотивуючи свої вимоги тим, що з 21.07.2012 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. 20.12.2012 року між сторонами був укладений шлюбний договір про визначення обов'язків та права власності на майно. 25.12.2012 року нею за власні кошти, отримані від продажу нерухомості у Республіці Білорусь, було придбано квартиру АДРЕСА_1. У даній квартирі вона зареєстрована та проживає з 25.07.2013 року. З лютого 2014 року вони з чоловіком разом не проживають, ніяких відносин не підтримують. Відповідач фактично з 23.01.2014 року у спірній квартирі не проживає, постійне місце проживання відповідача зареєстровано у м. Гомель. Крім того, відповідач постійно намагається пошкодити належну їй квартиру шляхом псування замків на вхідних дверях, що унеможливлює потрапляння її до квартири, влаштовує сварки з погрозами знищити квартиру, перетворити її на гуртожиток для військових. На підставі викладеного ОСОБА_4 просить суд задовольнити її позов, позбавити ОСОБА_5 права користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 у м. Києві, зняти його з реєстрації місця проживання, а також стягнути судовий збір.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16.02.2015 року провадження по справі в частині зустрічних позовних вимог про зняття ОСОБА_5 з реєстраційного обліку закрито.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відмови у задоволенні первісного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_1 у м. Києві, посилаючись на те, що суд неповно з'ясував обставини справи, зібраним доказам не дав належної оцінки, допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

В суді апеляційної інстанції апелянт підтримав свої вимоги та просив рішення суду першої інстанції в частині основного позову скасувати і постановити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

ОСОБА_4 та її представник в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч.1 ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_4 оскільки суду не надано доказів поважності причин її неявки.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_4 є громадянами Республіки Білорусь (а.с.5-6,9-14,31), але мають посвідки на постійне проживання на території України, зареєстровані за адресою: квартира АДРЕСА_1, крім того, постійно зареєстровані у АДРЕСА_4 Білорусь, що підтверджується відповідною довідкою (а.с.38).

Сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.07.2012 року. Від шлюбу мають малолітнього сина -ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

20.12.2012 року між сторонами була укладена Шлюбна угода (а.с.41), відповідно до умов якої майно, набуте кожним з них до вступу у шлюб, а також будь-яке майно, отримане кожним з них у дарунок або у порядку спадкування , залишається у власності того, на чиє ім'я воно було придбано; у випадку придбання ними у період шлюбу рухомого або (чи) нерухомого майна, в тому числі такого, що підлягає реєстрації у відповідних органах, це майно буде вважатися власністю того з подружжя, на чиє ім'я воно було придбано, а відносно майна, що підлягає реєстрації, - на чиє ім'я воно зареєстровано; у випадку розірвання шлюбу майно, придбане одним із подружжя у період шлюбу, залишається в його власності.

На підставі Договору купівлі-продажу квартири від 25.12.2012 року ОСОБА_4 придбала квартиру АДРЕСА_2, яка зареєстрована на її ім. я в реєстрі як її власність. (а.с.42-45).

Апелянт оскаржує відмову в задоволенні лише первісних позовних вимог, а саме в частині усунення перешкод в користуванні житловою площею.

Відповідно до ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині усунення перешкод в користуванні спірною квартирою, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що лише власник майна має право вимагати усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власністю.

Позивач за первісним позовом є член сім'ї власника, який згідно правоустановчого документу частки у власності не має. Питання про визнання за ним права власності на частку в спірній квартирі не ставив.

Посилаючись на те, що він зареєстрований в спірній квартирі, а тому має право користуватися житловою площею, позивач разом з тим позов про вселення до спірної квартири не заявляв.

За таких обставин суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку і прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч.3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Як вбачається із рішення суду, в частині визнання позивача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловою площею, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме було допущено посилання на ст..ст. 71, 72 Житлового кодексу УРСР, які розміщені в главі 2 «Користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду».

Із матеріалів справи вбачається, що спірна квартира є власністю ОСОБА_4, а тому не відноситься до жилих приміщень державного та громадського житлового фонду , а , відповідно , і посилання на ст..71, 72 ЖК УРСР є неправильним та зайвим, оскільки суд правомірно послався на ст.. 405 Цивільного Кодексу України.

Так як рішення є законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає, що підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 308 , 313-314 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 16 лютого 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді :