АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/1493/15 Головуючий 1 інстанції - Штих Т.В.
Категорія - договірні
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Кірсанової Л.І., Трішкової І.Ю.,

за участю секретаря: Черепахи С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2014 року по справі за позовом КП «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання,

В С Т А Н О В И Л А :

20.08.2014 р. КП „Харківські теплові мережі" звернулося до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, отримує послуги з теплопостачання відповідно до договору №11770 від 01.03.2008 року, укладеного між сторонами. У період з 01.04.2010 р. по 01.12.2012 р. включно відповідач за рахунок позивача користувався тепловою енергією на потреби опалення та гарячого водопостачання згідно договору про постачання теплової енергії №11770 від 01.03.2008 року, у зв*язку з чим було спожито теплової енергії на суму 16486,78 грн., вартість якої до сьогоднішнього дня не оплачена. Зазначену суму, а також інфляційні втрати 77,84 грн. та 3% річних 41,23 грн. позивач просить стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2014 року позов КП «Харківські теплові мережі» задоволено. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь КП „Харківські теплові мережі" заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.04.2010 р. по 01.12.2012 р. в сумі 16605,85 грн. та судові витрати в розмірі 382,86 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує, що не має заборгованості перед КП «Харківські теплові мережі» за договором про постачання теплової енергії №11770 від 01.03.2008 року, тому підстави для задоволення позову відсутні. Звертає увагу, що частину належних йому приміщень надав в оренду ВКПФ «ОСС плюс», з якою КП „Харківські теплові мережі" уклали самостійний договір про постачання теплової енергії №11770 від 01.03.2008 року, за яким і виникла заборгованість.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги. Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що з'явились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 09.10.2007 р. був власником нежитлових приміщень № 34 - 1 - : - 34 - 12 в літер «А - 5», загальною площею 144,7 кв. м., що розташовано за адресою: АДРЕСА_1.

01.03.2008 р. між фізичною особою ОСОБА_1 та комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» був укладений договір № 11770 купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді. За п. 1 цього договору теплопостачальна організація бере на себе зобов'язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

За змістом п. 2.1. договору про постачання теплової енергії №11770 від 01.03.2008 року теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору.

Із зазначеного додатку 1 від 01.03.2008 року вбачається, що обсяги постачання теплової енергії відповідачу розраховані виходячи із оплювальної площі 26 кв.м.

Згідно переліку об*єктів теплоспоживання до зазначеного договору, вказано приміщення за адресою: АДРЕСА_1 площею 26 кв.м.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Житлового кодексу України до житлового фонду не входять нежитлові приміщення в житлових будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Оскільки приміщення куди позивачем постачається теплова енергія є нежитловим, то правовідносини між сторонами підлягають регулюванню Законом України «Про теплопостачання» та Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198, які розглядають теплову енергію як товарну продукцію, а також ст. 714 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ст. ст. 6, 627 ЦК України визначено, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Водночас ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

ОСОБА_1 наполягає, що він у повному обсязі сплатив заборгованість за договором про постачання теплової енергії №11770 від 01.03.2008 року, що частину належних йому нежитлових приміщень орендувала ВКПФ «ОСС плюс», з якою КП „Харківські теплові мережі" уклали самостійний договір про постачання теплової енергії №1340 від 01.03.2002 року, за яким і виникла заборгованість 16486,78 грн.

Зазначені пояснення відповідача підтверджені матеріалами справи.

Так, 01.03.2002 р. між ВКПФ «ОСС плюс» та комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» був укладений договір №1340 про постачання теплової енергії. За п. 1 цього договору теплопостачальна організація бере на себе зобов'язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Згідно додатку № 4 від 01.03.2008 року до договору від 01.03.2002 р. в переліку об*єкту теплоспоживання зазначена адреса об*єкту АДРЕСА_1 площею 87,7 кв.м.

За змістом договору оренди № 1.01/08/1 від 01.01.2008 р. суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1 передав, а виробничо - комерційна приватна фірма «ОСС плюс» прийняла у строкове платне користування об'єкт оренди, з метою його використання для розміщення офісу. Об'єктом оренди, згідно даного Договору є нежитлові приміщення офісу № 34, а саме: приміщення № 34 - 1; № 34 - 2; № 34 -8; № 34 - 9; № 34 - 10; № 34 - 11; № 34 - 12, загальною площею 87,7 кв. м. Об'єкт оренди знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, літ. А - 5.

01.01.2008 року між КП „Харківські теплові мережі", ОСОБА_1 та ВКПФ «ОСС плюс» був укладений договір поручительства, згідно якого ОСОБА_1 зобов*язався відповідати перед КП „Харківські теплові мережі" за виконання зобов*язань ВКПФ «ОСС плюс» по оплаті за теплову енергію, згідно договору поставки теплової енергії ВКПФ «ОСС плюс» № 1340 від 01.03.2002 року (особовий рахунок НОМЕР_1).

Представник позивача не заперечує, що між ВКПФ «ОСС плюс» та КП „Харківські теплові мережі" був укладений самостійний договір про постачання теплової енергії № 1340 від 01.03.2002 року, за яким і виникла заборгованість 16486,78 грн., яка у травні 2014 року була переоблікована з особового рахунку ВКПФ «ОСС плюс» відкритого за договором №1340 від 01.03.2002 на особовий рахунок відповідача за договором №11770 від 01.03.2008 року.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості що виникла саме за договором про постачання теплової енергії №11770 від 01.03.2008 року за період з 01.04.2010 р. по 01.12.2012 р.

Втім, належними та допустимими доказами підтверджено, що заборгованість за договором купівлі-продажу теплової енергії №11770 від 01.03.2008 року була погашена відповідачем у повному обсязі в розмірі 7463,68 грн. у лютому 2014 року та до травня 2014 року заборгованість за цим договором не обліковувалась.

З позовом до ОСОБА_1, як до поручителя за виконання зобов*язань ВКПФ «ОСС плюс» по оплаті за теплову енергію, згідно договору поставки теплової енергії ВКПФ «ОСС плюс» № 1340 від 01.03.2002 року (особовий рахунок НОМЕР_1) - позивач не звертався.

Факт укладення 01.01.2008 року між КП „Харківські теплові мережі", ОСОБА_1 та ВКПФ «ОСС плюс» договору поручительства був повідомлений представником позивача лише в суді апеляційної інстанції. Ці правовідносини не були предметом розгляду суду першої інстанції.

ОСОБА_1, пояснив, що у разі пред*явлення до нього позову, як до поручителя за виконання зобов*язань за договором №1340, він наполягав би на залученні до участі у справі ВКПФ «ОСС плюс», просив би вважати поруку припиненою та застосувати позовну давність. Проте таких вимог до нього в суді першої інстанції не заявлялося, тому посилання позивача на ці обставини в суді апеляційної інстанції порушує його процесуальні права.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що заборгованість 16486,78 грн., про стягнення якої просить позивач, виникла за договором укладеним з ВКПФ «ОСС плюс». Сам по собі той факт, що ОСОБА_1 у період, за який ВКПФ «ОСС плюс» нараховано заборгованість, був власником нежитлового приміщення, яке було об*єктом теплопостачання, не є підставою для нарахування йому заборгованості що виникла за договором, укладеним з іншою особою.

Факт бездоговірного використання ОСОБА_1 теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 не встановлений.

За таких обставин, судова колегія вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за послуги з теплопостачання за договором №11770 від 01.03.2008 року за період з 01.04.2010 р. по 01.12.2012 р.

КП «Харківські теплові мережі» не позбавлено можливості звернутися з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, як до поручителя за виконання зобов*язань ВКПФ «ОСС плюс» за договором №1340 від 01.03.2002 р.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції, підставою для чого, згідно п.3, п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального, процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 1212 ЦК України, ст. ст. 303, 304, 307, п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2014 року скасувати.

У задоволенні позову КП «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання - відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -