Справа № 591/7695/14-ц
Провадження № 2/591/97/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 року

Зарічний райсуд м. Суми в складі:

головуючого судді Мальованої-Когер В.В.

при секретарі Гребенькової О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Виконавчого комітету Сумської міської ради, треті особи: ОСОБА_3, управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради, Служба у справах дітей Сумської міської ради про визнання недійсною приватизації та свідоцтва про право власності на житло ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка 17.10.2014 року звернулася до суду та свої вимоги мотивує тим, що вона була власником частини житлового будинку, що знаходиться за адресою :АДРЕСА_2. В зв'язку із зносом вказаного будинку в 1986 році її надано було двокімнатну квартиру на склад сім'ї трьох осіб: позивчаці, її колишньому чоловіку ОСОБА_4 та доньці ОСОБА_10., що розташована за адресою:АДРЕСА_1. Відповідачка ОСОБА_2 народилася у 1989 році та була зареєстрована у вказаній квартирі та проживала у ній. 14.04.1999 року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_3, який став проживати з нею та зареєструвався у спірному житлі. Відповідачка у 2007 році зареєструвала шлюб з ОСОБА_5, від якого народився син ОСОБА_6 Відповідачка разом із сім'єю стали проживати у спірній квартирі. Жодних витрат по утриманню квартири не несли. ОСОБА_1 зазначає, що всі витрати на утримання житла несли вони з чоловіком ОСОБА_3, який є громадянином РФ. Оскільки виникла заборгованість щодо оплати комунальних послуг по утриманню квартири, позивачка вважала, що із-за заборгованості держава може забрати квартиру, а щоб запобігти цьому її слід приватизувати. 22.03.2011 року на підставі подання управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради № 120 її було видано свідоцтво про право власності на житло з якого вона довідалася про те, що квартира приватизована на трьох осіб: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6 Після погіршення відносин між нею та ОСОБА_2 вона зрозуміла, що у спірній квартирі її належить лише 1/3 частина квартири, що фактично призвело до погіршення її права на житло і звуження обсягу її права та її чоловіка ОСОБА_3 на житло. Вважає, що при здійсненні приватизації спірного житла вона помилялася щодо обставин, які мають істотне значення відносно правочину, а тому просить суд визнати недійсним його відповідно до ст. 229 ЦК України. Також позивачка посилається на те, що вважала, що квартира буде приватизована лише на неї, оскільки вона була отримана нею в зв'язку із зносом її домоволодіння. За таких обставин, просить суд прийняти рішення, яким визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 25.03.2011 року видане виконавчим комітетом Сумської міської ради на квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_1 та членів сім'ї - ОСОБА_2 та ОСОБА_6 скасувавши подання управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 проти вимог позивача заперечили та зазначили про необґрунтованість позовних вимог та їх безпідставність, та звернули увагу на пропуск строків позовної давності із зверненням до суду з позовом.

ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача та зазначив, що вважає таку приватизацію несправедливою, оскільки квартиру, в якій вони разом із позивачкою зареєстровані отримувала саме позивачка.Тому просив задовільнити позов в повному обсязі.

Представники Сумської міської ради та Служби у справах дітей СМР при вирішенні спору покладається на розсуд суду.

Суд дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, допитавши свідків, суд приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно відомостей Сумського ордена Леніна виробничого об'єднання "Хімпром" (повідомлення № 367 від 29.11.1990 р. позивачці в порядку компенсації за частину (15 кв.м.) у домоволодінні АДРЕСА_2 об'єднання надало на склад сім'ї 3 осіб: ОСОБА_1, її чоловіку ОСОБА_4 та доньці двокімнатну квартиру, житловою площею 28,71 кв.м. по АДРЕСА_1 (а.с.25).

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.05.1983 року по 08.04.1998 рік (а.с.23,21) під час цього шлюбу народилася донька ОСОБА_2 - в даний час має прізвище ОСОБА_2 (відповідачка у справі).

Сім'я з чотирьох осіб весь цей час проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

В подальшому ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_3, змінивши прізвище на "ОСОБА_1" (а.с.22).

Як вбачається з посвідки на постійне проживання (а.с.11-12) ОСОБА_3 є громадянином Російської Федерації та зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 29.10.2008 року.

На час приватизації спірної квартири у ній були зареєстровані чотири особи: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2та її син ОСОБА_6. Відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" ОСОБА_3 не мав права приймати участь у приватизації вазного житла. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25.03.2011 року виданого виконавчим комітетом Сумської міської ради (а.с.27) на підставі подання управління обліку, розподілу та приватизації житла Сумської міської ради від 22.03.2011 року № 120 кв. АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6

Відповідно до положень ст. 368 ЦК України спільна сумісна власність 2-х або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.Оскільки у приватизації приймало три особи, частка кожної особи у праві власності складає по 1/3 частині.

Ст. 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочив вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Позивачка не заперечує проти того, що отримувала свідоцтво про право власності на спірне житло, тобто суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 була освідомлена із змістом цього документа ще у 2011 році. Будь-яких претензій з приводи неправильності, законності та змісту цього свідоцтва протягом трьох років не висловлювала. Отже, погоджувалася з тим, що її, її доньці ОСОБА_2 та онуку ОСОБА_6 належить нерухоме майно на праві спільної сумісної власності.

Посилання позивача, на те, що відповідачкою не були понесені витрати на приватизацію житла, а також неприйняття участі в його утриманні не можуть вплинути на право власності. В даному випадку, суд не може погодитися з позицією позивача щодо помилки щодо природи правочину стосовно істотних обставин, зокрема те, що саме вона є власником спірної квартири.

Також, суд, проаналізувавши всі здобуті докази у справі, надавши відповідну оцінку поясненням сторін та показам свідків, вважає за необхідне зазначити про те, що позивачка звернулася фактично і за захистом житлових прав свого чоловіка ОСОБА_3, не маючи при цьому будь-яких повноважень на представництво його інтересів в суді. До речі, як було встановлено в суді, то будь-яких перешкод з боку відповідача ОСОБА_2 у користуванні житлом йому не чинилося.

Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог, за необґрунтованістю, оскільки судом не встановлено порушення права власності позивача на житло, яке набуто в порядку приватизації житлового фонду.

Керуючись ст.ст. 10,11,27,29,30,31,60,174,175,212-215ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за необґрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції..

Повний текст рішення виготовлено 31.03.2015 року.

Суддя В.В.Мальована-Когер