АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №411/7178/12 Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/698/К/15 Ткаченко С.В.
Категорія № 59(І) Доповідач - Барильська А.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є., Михайлів Л.В.,

при секретарі: Булах К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами, без участі всіх осіб, які беруть участь у справі, апеляційну скаргу Харківського національного університету внутрішніх справ на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 20 січня 2015 року у справі за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_2 про стягнення коштів за угодою про навчання, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2012 року Харківський національний університет внутрішніх справ (надалі Університет) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за угодою про навчання. Уточнивши позовні вимоги, в останній їх редакції позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 витрати, пов'язані з її утриманням під час навчання в університеті, за період з 01.08.2002 р. по 25.07.2006 р. у розмірі 10568,25 грн. та судові витрати у розмірі 214,60 грн.

В обґрунтування позову Університет зазначив, що 14.09.2002 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено угоду про підготовку фахівців в Національному університеті внутрішніх справ за державним замовленням із числа осіб цивільної молоді, рядового і молодшого навчального складу органів внутрішніх справ України та їх працевлаштування. Після закінчення Університету наказом № 167 від 23.06.2006 р. відповідача відраховано зі складу курсантів та відкомандировано для подальшого проходження служби до УМВС України в Дніпропетровській області. Наказом УМВС в Дніпропетровській області № 72 о/с від 13.05.2008 р. відповідача було звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням. Згідно умов Угоди відповідач зобов'язувалася у разі звільнення з органів внутрішніх справ до закінчення 3-річного терміну перебування на службі за власним бажанням відшкодувати в повному обсязі фактичні витрати, пов'язані з її утриманням під час навчання в університеті.

Заочним рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 13 листопада 2012 року позов Університету задоволено. Стягнуто з відповідача на їх користь витрати, пов'язані з утриманням курсанта ОСОБА_2

Ухвалою Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 17 листопада 2014 року задоволено заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення та скасовано заочне рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 13 листопада 2012 року. Справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 20 січня 2015 року у задоволенні позову Університету до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на її утримання відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення їх позовних вимог.

Зокрема, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про пропуск Університетом строку позовної давності, встановленого для звернення до суду з позовом, з тих підстав, що про своє порушене право позивач дізнався у травні 2008 року, а до суду з позовом звернувся у 2012 році, оскільки інформація про звільнення відкомандированих осіб після закінчення навчання до комплектуючих територіальних підрозділів МВС України може надійти до Університету лише шляхом письмового повідомлення останнього про факт звільнення молодого фахівця. 05.01.2012 року Університет звернувся до УКЗ ГУМВС України в Дніпропетровській області з листом про надання інформації щодо випускників Університету, яких було звільнено до трирічного терміну перебування на службі. Відповідь на зазначене звернення до Університету надійшла 31.01.2012 року. Таким чином, на думку апелянта, перебіг строку позовної давності розпочався саме 31.01.2012 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.09.2002 року між Харківським національним університетом внутрішніх справ та відповідачем ОСОБА_2 було укладено угоду про підготовку фахівців в Національному університеті внутрішніх справ за державним замовленням із числа осіб цивільної молоді, рядового і молодшого навчального складу органів внутрішніх справ України та їх працевлаштування.

Наказом ХНУВС від 23.06.2006 року № 167 о/с ОСОБА_2 відраховано зі складу курсантів та відкомандировано для подальшого проходження служби.

Наказом УМВС України № 72 о/с від 13.05.2008 року ОСОБА_2 звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 "ж" (за власним бажанням).

Звертаючись до суду з позовом, Університет посилався на те, що відповідач ОСОБА_2 звільнилася з органів внутрішніх справ до закінчення 3-річного терміну перебування на службі за власним бажанням без поважних причин, у зв'язку з чим повинна відшкодувати позивачу фактичні витрати за навчання за період з 01.08.2002 р. по 25.07.2006 р. у сумі 10568,25 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.2 ст.52 Закон України "Про освіту" (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 8 Постанови Кабінету Міністрів України № 992 від 22.08.1996 р. "Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням" передбачено, що випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року № 313 "Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ", цей порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС (далі - особи), витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі: дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС (далі - навчальний заклад) через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість; відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення навчального закладу; звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.

Відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Порядок розрахунку витрат установлює МВС разом з Мінфіном України.

Витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою.

Розрахунок фактичних витрат здійснюється відповідно до норм утримання у вищому навчальному закладі.

Витрати відшкодовуються у повному розмірі.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. 6 Угоди, укладеної 14.09.2002 року між Харківським національним університетом внутрішніх справ та відповідачем ОСОБА_2 випускники, звільнені з органів внутрішніх справ на підставі п. 3 договору, а саме: звільнення з органів внутрішніх справ до закінчення 3-річного терміну перебування на службі за власним бажанням без поважних причин, відшкодовують фактичні витрати за навчання в повному обсязі.

Наказом УМВС України № 72 о/с від 13.05.2008 року ОСОБА_2 звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 "ж" (за власним бажанням).

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту положень статей 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 К України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно положень ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до положень ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом ХНУВС від 23.06.2006 року № 167 о/с відповідача ОСОБА_2 відраховано зі складу курсантів та відкомандировано для подальшого проходження служби.

Наказом УМВС України № 72 о/с від 13.05.2008 року ОСОБА_2 звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 "ж" (за власним бажанням).

З урахуванням вимог ст.52 ЗУ "Про освіту" (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) та п. 8 постанови Кабінету Міністрів України № 992 від 22.08.1996 р. "Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням", відповідач ОСОБА_2, як випускник вищого навчального закладу, яка здобула освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, зобов'язана була відпрацювати за направленням три роки, тобто до 23.06.2009 року. Саме з цієї дати необхідно відраховувати початок строку позовної давності, оскільки з 23.06.2009 року позивач міг дізнатися про звільнення відповідача з роботи 13.05.2008 року.

При цьому до суду з позовом до ОСОБА_2 Університет звернувся тільки у серпні 2012 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності, встановленого положеннями ст.257 ЦК України.

У зв'язку з чим, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що про своє порушене право позивач дізнався 31.01.2012 року, оскільки інформація про звільнення відкомандированих осіб після закінчення навчання до комплектуючих територіальних підрозділів МВС України може надійти до Університету лише шляхом письмового повідомлення останнього про факт звільнення молодого фахівця, не беруться до уваги колегією суддів, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що комплектуючі територіальні підрозділи МВС України зобов'язані повідомити Університет про звільнення відкомандированих осіб до закінчення трирічного строку, встановленого законом.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що 05.01.2012 року позивач звернувся із запитом до Начальника УКЗ ГУМВС України в Дніпропетровській області з проханням надіслати списки випускників Харківського національного університету внутрішніх справ, які до досягнення трирічного терміну перебування на службі були звільнені з ОВС з січня 2007 року, відповідь на який надійшла на адресу позивача 31.01.2012 року, тобто з цієї дати починається перебіг строку позовної давності, не беруться до уваги колегією суддів, оскільки трирічний строк проходження служби ОСОБА_2 закінчується 23.06.2009 року, тобто з цієї дати позивач міг дізнатися про порушення його права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в межах трирічного строку позовної давності, тобто 31.01.2012 року дізнався про своє порушене право. Однак, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 поза межами строку позовної давності.

Відповідач в суді першої інстанції звернулася із заявою про застосування строку позовної давності. Натомість, позивач заяв щодо поновлення строку позовної давності з викладенням поважності причин його пропуску до суду не надавав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін на підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Харківського національного університету внутрішніх справ відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 20 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: