Номер провадження 22-ц/788/679/15 Суддя-доповідач - Семеній Л. І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Білецького О. М. , Шевченка В. А.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 лютого 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Київський завод шампанських вин «Столичний»

про визнання наказів про надання відпусток недійсними і застосування наслідків їх недійсності,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

ОСОБА_3 з рішенням суду першої інстанції не погодився і оскаржив його в апеляційному порядку та, посилаючись на незаконність і необґрунтованість ухваленого рішення, просить задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскільки в трудовому законодавстві не врегульовано питання визнання наказів недійсними, до спірних правовідносин слід застосовувати положення ЦК України, а саме визнання недійсним правочину. Вважає, що оскільки він не підписував спірні накази, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, час відпочинку в загальній кількості 94 календарних днів за цими наказами йому фактично не надавався, тому просить визнати недійсними ці накази, застосувати наслідки їх недійсності і відшкодувати збитки у подвійному розмірі.

Заслухавши пояснення представника відповідача Задорожнього Р.О., який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 березня 2014 року у справі між цими ж сторонами про виплату грошової компенсації за невикористані відпустки та відшкодування моральної шкоди, яке набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_3 з 01 вересня 2008 року по 12 червня 2013 року працював на посаді менеджера зі збуту у відділі продаж приватного акціонерного товариства «Київський завод шампанських вин «Столичний».

Наказами № 628 від 23 липня 2010 року, № 629 від 23 липня 2010 року, № 807 від 01 вересня 2010 року, № 890 від 22 листопада 2010 року, № 97 від 23 березня 2011 року, № 823 від 07 жовтня 2011 року, № 89 від 23 лютого 2012 року, № 90 від 23 лютого 2012 року та № 660 від 23 липня 2012 року позивачу надані відпустки загальною тривалістю 94 календарних днів, які були йому оплачені та повністю ним використані. Зазначені накази були підписані не ОСОБА_3, а іншою особою.

Питання визнання цих наказів незаконними та їх скасування було предметом судового розгляду.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 вересня 2014 року у задоволенні таких вимог було відмовлено повністю, проте рішенням Апеляційного суду Сумської області в частині вирішення вимог про визнання наказів незаконними рішення місцевого суду скасоване і спірні накази про надання ОСОБА_3 відпусток в частині підпису позивача визнано незаконними, в іншій частині рішення залишене без змін.

Обставини, встановлені зазначеними судовими рішеннями, що набрали законної сили, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не доказуються.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що спірні накази позивач вважає недійсними і просить їх скасувати, а також зобов'язати відповідача відшкодувати йому збитки у подвійному розмірі, моральну шкоду та винести окремі ухвали про порушення директором відповідача вимог чинного трудового законодавства та про порушення кримінального провадження відносно директора відповідача.

При цьому він вказує, що оскільки питання вирішення заявлених в позові вимог в трудовому законодавстві не врегульовані, тому, за аналогією закону, накази відповідача слід визнати недійсними і застосувати наслідки їх недійсності відповідно до вимог ЦК України.

Статтею 4 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно з ч.1 ст.9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Таким чином, застосування цивільного законодавства до неврегульованих спеціальними актами законодавства відносин в сфері найманої праці ґрунтується на ст. 9 ЦК України, має субсидіарний характер і не є застосуванням правових норм за аналогією, оскільки закон прямо передбачає застосування цивільно-правових норм до таких відносин в сфері найманої праці (зокрема, норми ЦК України застосовуються до трудових відносин в частині відшкодування роботодавцем шкоди, заподіяної працівнику (статті 1195, 1197, 1199 - 1205, 1208 ЦК України)).

Відтак, спірні накази про надання позивачу відпусток у розумінні ст.202 ЦК України не є правочинами, на які поширюються передбачені ст.203 ЦК України вимоги чинності правочину та які можуть бути визнані недійсними із передбачених Цивільним кодексом України підстав.

З огляду на наведене доводи заявника апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах закону і є безпідставними.

За таких обставин, суд першої інстанції вірно встановивши правовідносини, що склалися між сторонами спору, дійшов обґрунтованого висновку, що позивач звернувся до суду за захистом свого цивільного права та інтересу у спосіб, не передбачений законом, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 лютого 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: