Справа № 754/9199/14-ц С
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2655/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Журавська О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Басюк Ю.В.

за участю: представника позивача- Владімірової О.В.

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 9 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_5, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: ОСОБА_10, Служба у справах дітей Деснянської районної у м.Києві державної адміністрації, Деснянський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби в м.Києві про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду із вказаним позовом. Зазначав, що 27 березня 2007 року між ОСОБА_5 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», був укладений кредитний договір CNL-007/046/2007, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 100000 доларів США зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 13,99 % річних, зі строком повернення до 27 березня 2017 року.

З метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9 27 березня 2007 року був укладений договір іпотеки № PCL-007/046/2007, за умовами якого іпотекодавець передав іпотеко держателю в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1.

У зв»язку з невиконанням відповідачем своїх зобов»язань позичальника, станом на 17 квітня 2014 року виникла заборгованість в сумі 108264,29 доларів США, що еквівалентно 1 218198 грн.23 коп. та пені за прострочення виконання зобов»язанння в сумі 4446423 грн.58 коп.

Ураховуючи зазначене, позивач, який на умовах договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 5 листопада 2010 року та у відповідності до ст..ст.512,514,1077,1078,1079,1082,1084 ЦК України прийняв у ПАТ «ОТП Банк» право вимоги за кредитним договором № CNL-007/046/2007 від 27 березня 2007 року, а також за іпотечним договором № PCL-007/046/2007, просив суд у рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 9 грудня 2014 року відмовлено у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна » подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, зазначив, що суд першої інстанції всупереч вимогам ст..ст.213-215 ЦПК України, не врахував наявність рішення районного суду від 3 квітня 2014 року про стягнення з позичальника суми заборгованості, права іпотеко держателя у разі невиконання боржником зобов»язання, задовольнити свої вимоги за основним зобов»язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, апелянт зазначає, що саме по собі рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє боржника права власності, а виданий виконавчий документ на виконання такого рішення у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, підлягає поверненню стягувану. Також зазначив, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не скасовує дію ЦК України та Закону України «Про іпотеку», є процесуальним законом, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмет застави та іпотеки.

Крім того, вважає , що відповідачі підлягають виселенню зі спірної квартири на підставі ст..ст.39,40 Закону України «про іпотеку», ст..109 ЖК України.

В судове засідання ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, представники Служби у справах дітей Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації, Деснянського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в м.Києві не з»явилися, про день та час розгляду справи будучи повідомленими у встановленому законом порядку, у зв»язку з чим колегія вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» апеляційну скаргу підтримала і просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_5 проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Перевіривши законність й обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення - залишенню без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що предмет іпотеки, на який позивач просить звернути стягнення, підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та не може бути примусово стягнутий ( відчужений) без згоди власника, а згоди власника на звернення стягнення надано не було. Враховуючи відсутність підстав для задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції дійшов висновку, що слід відмовити і в задоволенні позовних вимог про виселення відповідачів з квартири та зняття їх з реєстраційного обліку.

Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказі, колегія суддів вважає, що висновки суду щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги позивача ПАТ «ОТП «Факторинг Україна» полягають у тому, що мораторій, передбачений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не має розцінюватись судом як обставина, яка перешкоджає реалізації або захисту права позивача та звільнення від відповідальності або зобов»язання відповідача. Представник апелянта вважає, що вказаний Закон застосований судом неправильно, оскільки право банку реально порушене, вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки є законними. Відповідно до положень ст.217 ЦПК України, суд може визначити порядок виконання рішення, надати відстрочку виконання рішення на період дії вказаного Закону.

Проте колегія суддів вважає доводи апелянта необґрунтованими, враховуючи наступне.

Відповідно до п.1 ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не можу бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов»язань громадянина України ( позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об»єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна ( об»єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв.метрів для житлового будинку.

Судом першої інстанції правильно встановлено наявність підстав для застосування до правовідносин між сторонами положень зазначеного закону, оскільки споживчий кредит позичальнику ОСОБА_5 було надано в іноземній валюті, квартира, яка виступає предметом іпотеки, розташована за адресою: АДРЕСА_1 має загальну площу 68,10 кв.м., використовується відповідачами ( іпотекодавцями) як місце постійного проживання, що підтверджується довідкою форми № 3, виданою КП «Житлорембудсервіс» , та відсутні докази щодо наявності у позичальника та іпотекодавців у власності іншого нерухомого житлового майна.

Посилання представника позивача на можливість відстрочити виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки з положень закону вбачається, що зазначений закон встановлює як заборону ухвалення рішення про звернення стягнення на житлове майно, яке є предметом іпотеки, так і заборону відчуження такого майна за рішенням суду, яке було ухвалено до набрання чинності цим Законом.

Висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону і обставинам справи, а доводи апеляційної скарги позивача не враховують усіх положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до ч.1 ст.39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотеко держателю з вартості предмета іпотеки.

Як встановлено судом першої інстанції, загальна сума заборгованості відповідача ОСОБА_5 станом на 17 квітня 2014 року становить 108264,29 доларів США, що еквівалентно 1218198 грн.23 коп. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, що складається з : залишку заборгованості за кредитом - 84166,54 доларів США і суми несплачених відсотків за користування кредитом - 24097,75 доларів США, та пені за прострочення виконання зобов»язань в розмірі 4446423 грн.58 коп., яка розрахована за період з 17 квітня 2013 року по 17 квітня 2014 року.

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 3 квітня 2014 року позовні вимоги ПАТ «ОТП Факторинг Україна» задоволені частково та стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_10 заборгованість за кредитом у розмірі 865356,47 (еквівалент 108264,29 доларів США), пеню в розмірі - 800000 грн., яке не виконане.

Статтею 3 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені, штрафів, які нараховуються ( були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Враховуючи зазначені положення закону та складові загальної суми заборгованості позичальника ОСОБА_5, у рахунок якої позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що даний закон розповсюджує свою дію на правовідносини, що склалися між сторонами у справі, і це є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення відповідачів з квартири та зняття їх з реєстраційного обліку. Прийняття рішення про відмову у задоволенні позовних вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з підстав застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не позбавляє банк права звернутися до суду з таким позовом після втрати цим законом чинності.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, надано вірну оцінку зібраним доказам, відповідно до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю«ОТП Факторинг Україна» - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 9 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: