Справа № 338/1333/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1047/2015
Головуючий у 1 інстанції Битківський Л. М.
Суддя-доповідач Вакарук В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді: Вакарук В.М.

суддів: Бойчука І.В., Горейко М.Д.,

секретаря: Драганчук У.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» в особі Івано-Франківської дирекції УДППЗ «Укрпошта» про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням (квартирою) та позовом Українського державного підприємства поштового зв"язку «Укрпошта» до Богородчанської селищної ради, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання недійсними рішень виконкому Богородчанської селищної ради, про визнання недійсним: рішення про оформлення права власності, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, договору дарування квартири, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на рішення Богородчанського районного суду від 01 квітня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Богородчанського районного суду від 01 квітня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до УДППЗ «Укрпошта» про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням - квартирою в АДРЕСА_1 шляхом покладення обов'язку зняти її з балансу підприємства - відмовлено. Позов УДППЗ «Укрпошта» задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення виконкому Богородчанської селищної ради №345 «Про передачу відомчого житлового фонду у комунальну власність селища». Визнано протиправним та скасовано рішення виконкому Богородчанської селищної ради № 353-а від 13.10.2008 року «Про приватизацію квартир державного житлового фонду» в частині визнання права власності на квартиру за ОСОБА_3 і визнано недійсним видане на підставі цього рішення 16.11.2009 року свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ім'я ОСОБА_3 Визнано недійсним договір дарування спірної квартири, вчиненим ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, посвідчений 10.12.2012 року приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу Секретою І.І., і зареєстрований в Державному реєстрі правочинів (реєстраційний номер 5366820). Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру, проведену Івано-Франківським ОБТІ 12.12.2012 року, реєстраційний номер 19876750.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто на користь УДППЗ «Укрпошта» 730,80 грн. понесених судових витрат з Богородчанської селищної ради та 243,60 грн. з ОСОБА_3

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, зазначає, що суд безпідставно відмовив в задоволенні позову ОСОБА_2 оскільки жодного рішення суду, яким було б встановлено незаконний спосіб набуття права власності ОСОБА_3 ні на даний час, ні на момент укладення договору дарування не існувало, відтак висновок суду про те, що такий договір не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України є необґрунтованим, а недійсність зазначеного договору стороною УДППЗ «Укрпошта» не доведена. На думку апелянта, ОСОБА_2 на сьогоднішній день є правомірним власником спірної квартири, в зв'язку з чим вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, а сам факт знаходження майна на балансі особи сам по собі не є доказом права власності чи незаконного володіння. Просить скасувати рішення суду, прийняти нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_2, а у задоволенні позову УДППЗ «Укрпошта» відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, які суд вважає доведеними та невідповідність висновків суду обставинам справи, зазначає, що судом неправильно застосовано норми ст.203, 215 та 216 ЦК України. Висновки суду щодо недійсності наступних правочинів порушують презумпцію правомірності правочину, яка встановлена статтею 204 ЦК України. Вказує, що УДППЗ «Укрпошта», починаючи з вересня 2007 року було достеменно відомо про всі обставини, що стосуються передачі спірного приміщення в комунальну власність, а також і те, що вказане приміщення передається для його проживання, а матеріалами справи підтверджується, що посадові особи УДППЗ «Укрпошта» були безпосередніми учасниками та підписантами документів, якими здійснювалась передача спірної квартири в комунальну власність та наступна передача спірної квартири для проживання ОСОБА_3, а оскільки УДППЗ «Укрпошта» звернулось з даним позовом тільки в 2014 році, то таке звернення відбулось поза межами строку позовної давності. Передача спірної квартири в комунальну власність здійснювалась за згодою і з відома УДППЗ «Укрпошта» та суперечить показам допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_6 Просить скасувати рішення суду, прийняти нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_2, а у задоволенні позову УДППЗ "Укрпошта" відмовити.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_3, його представник ОСОБА_7 та представник ОСОБА_2 - ОСОБА_8 вимоги апеляційної скарги підтримали, представник Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» в особі Івано-Франківської дирекції УДППЗ «Укрпошта» в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників,суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Колегія суддів, відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг ОСОБА_9 та ОСОБА_3 Оскільки Українським державним підприємством поштового зв'язку «Укрпошта» в особі Івано-Франківської дирекції УДППЗ «Укрпошта» рішення суду в частині відмови у задоволенні їх позовних вимог про визнання незаконним рішень виконкому від 11.09.2007 року № 320 та ордеру на спірну квартиру не оскаржується, то обґрунтованість рішення суду в цій частину не перевіряється.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 59, 60 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно вимог чинного законодавства та у відповідності до п.5 ст.116 Конституції України Кабінет Міністрів України здійснює управління об'єктами державної власності відповідно до закону.

Встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.09.2007 року, виданого на підставі розпорядження голови Богородчанської райдержадміністрації від 09.08.2007 року, власником нежитлового приміщення площею 92,1 кв.м. в смт. Богородчани, вул. Шевченка, 20 була визнана держава в особі Кабінету Міністрів України, а в повному господарському віданні майно перебувало в УДППЗ «Укрпошта». (а.с.127-128 т.1).

Відповідно до інвентарної картки обліку основних засобів, вказане нерухоме майно обліковувалось з січня 1985 року на балансі Івано-Франківської дирекції УДППЗ «Укрпошта», як приміщення відділу розповсюдження преси (а.с.123 т.1).

Відповідно до ст.2, 4 Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» передача з державної у комунальну власність щодо об'єктів житлового фонду (абз.6 ч.1 ст.2 Закону) здійснюється за рішенням органів, уповноважених управляти державним майном, за порядком та процедурою, передбаченою постановою КМУ від 21.08.1998 року №1482 «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» (зокрема у п.7-10, 11).

Судом встановлено, що зазначена Законом процедура була порушена.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3, будучи директором Івано-Франківської дирекції УДППЗ «Укрпошта», неодноразово в 2007, 2009, 2012 роках звертався до Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" з приводу переведення нежитлового приміщення в житлове. Однак, у встановленому законом порядку дане питання вирішено не було та відповідного рішенням органів, уповноважених управляти державним майном, за порядком та процедурою, передбаченою постановою КМУ від 21.08.1998 року №1482 «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» не отримано.

В подальшому за зверненням Івано-Франківської дирекції УДППЗ «Укрпошта», погодженого із генеральною дирекцією, виконкомом Богородчанської селищної ради 14.08.2007року прийнято рішення №273, яким надано дозвіл на перепрофілювання приміщення колишнього відділу розповсюдження преси з виробничого у житлове (а.с.20-22).

З матеріалів справи вбачається, що 11.09.2007 року виконкомом Богородчанської селищної ради, розглянувши клопотання Івано-Франківської дирекції УДППЗ, прийняв рішення №320 «Про передачу відомчого житлового фонду у комунальну власність селища», відповідно до якого надав попередню згоду на прийняття в комунальну власність селища квартири, площею 92,8 кв.м., жилою площею 40,9 кв.м. При цьому у рішенні вказано, що при підготовці проекту рішення слід передбачити передачу квартири з балансу Івано-Франківської дирекції УДППЗ «Укрпошта» на баланс Богородчанського ВЖРЕП (а.с.59).

Суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що воно не суперечить вимогам Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності», оскільки згідно ч.2 ст.4 Закону передача об'єктів з державної у комунальну власність територіальних громад здійснюється за наявності згоди відповідних сільських, селищних, міських рад, а тому відмовив у задоволенні вимог УДППЗ «Укрпошта» в частині визнання протиправним та скасування цього рішення. Рішення суду в цій частині не оскаржується.

Із матеріалів справи вбачається, що виконавчим комітетом Богородчанської селищної ради прийнято рішення № 345 від 11.09.2007 року «Про передачу відомчого житлового фонду у комунальну власність селища», яким затверджено акт приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність та зазначено вважати квартиру придатною для проживання, прийняти її в комунальну власність територіальної громади селища Богородчани і передати його на баланс Богородчанського ВЖРЕП.

Визнаючи незаконним зазначене рішення, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що дане рішення не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки: по-перше, виконком селищної ради на цьому ж засіданні уже прийняв наведене вище рішення №320 з цього ж питання, яке суперечить вказаному, по-друге, він не міг 11.09.2007 року приймати рішення щодо спірного майна, як об'єкта житлового фонду, оскільки до цього часу вказане приміщення не набуло статусу житла, так як 12.09.2007 року УДППЗ «Укрпошта» зареєструвала право власності на це приміщення як на нежитлове в Івано-Франківському ОБТІ (а.с.127 т.1)

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що рішення Богородчанської селищної ради №345 від 11.09.2007 року «Про передачу відомчого житлового фонду у комунальну власність селища» є незаконним і підлягає скасуванню, оскільки порушує права власника майна і спричинило до того,що воно вибуло з його володіння поза його волею.

Встановлено також, що незаконність цього рішення констатувала і сама селищна рада, яка через рік 09.09.2008 року рішенням виконкому №423 визнала право власності на спірну квартиру за Кабінетом Міністрів України (право повного господарського відання за УДППЗ «Укрпошта»), про що 02.10.2008 року видала свідоцтво про право власності, яке було зареєстровано в Івано-Франківському ОБТІ, номер запису 1194 в книзі 18, тому незаконним виходячи з наведеного є і рішення виконкому №353-3 від 13.10.2009 року про визнання права власності за ОСОБА_3 на квартиру в порядку приватизації державного житлового фонду, оскільки вказана квартира до державного житлового фонду не відносилась, тому суд обґрунтовано визнав недійсним видане на підставі цього рішення 16.11.2009 року свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ім'я ОСОБА_3

Обгрунтованим також є висновок суду про відсутність підстав вважати пропущеним строку позовної давності щодо оскарження цих рішень, як про це просив ОСОБА_3, оскільки будучи директором підприємства, і, звертаючись від його імені до селищної ради з приводу передачі державного майна в комунальну власність, останній діяв у власних інтересах та всупереч інтересам служби і вказані дії від генеральної дирекції УДППЗ приховував. Про це свідчить той факт, що по бухгалтерському обліку підприємства квартира і надалі відображалась як належна підприємству, а також систематичні звернення ОСОБА_3 протягом 2009-2013 років до генеральної дирекції з приводу отримання дозволу на передачу житла у комунальну власність. Це також підтверджується тією обставиною, що за матеріалами інвентарної справи оригінал свідоцтва про право власності на квартиру, яке було видане підприємству 16.11.2009 року одночасно з отриманням особисто ОСОБА_3 за його заявою свідоцтва про право власності на квартиру на своє ім'я. Тому строк позовної давності за вказаними вимогами слід обчислювати з листопада 2013 року, коли під час інвентаризації майна в Івано-Франківській дирекції УДППЗ «Укрпошта» ОСОБА_3, як матеріально-відповідальна особа, відмовився підписати акт інвентаризації, заявивши про те, що ця квартира вже ним приватизована.

Даючи оцінку оскарженому рішенню виконавчого комітету Богородчанської селищної ради від 11.09.2007 року №321 «Про надання житла», суд також вірно виходив з того, що воно прийняте з порушенням чинного законодавства. Вказане приміщення, щодо якого виконком приймав рішення, перебувало у статусі нежитлового приміщення, а тому підстав вирішувати питання про видачу ордера у виконкому на той момент не було. Разом з тим, частиною 2 ст. 59 ЖК передбачено, що вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. Ордер ОСОБА_3 видано у вересні 2007 року, то саме з цього часу почався перебіг строку позовної давності, який закінчився у вересні 2010 року. При цьому суд виходив з того, що позивач знав і був поінформований про те, що ОСОБА_3 зайняв вказане приміщення, яке числилось на балансі підприємства як відомчий житловий фонд, оскільки питання надання йому такого приміщення було предметом розгляду спільних зборів адміністрації та профкому. Оскільки позов пред'явлено лише у жовтні 2014 року, тобто через чотири роки після спливу строку позовної давності за цією вимогою, позивач не навів обґрунтування причин пропуску позовної давності не надав будь-яких доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності, тому суд правильно відмовив у задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до ст. 202 ЦК України дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків є правочином. Як встановлено ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_3 набув право власності на вказану квартиру у незаконний спосіб, то договір дарування квартири, який він вчинив 10.12.2012 року на користь доньки ОСОБА_2 не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, а тому підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник майна має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Тому заявлена вимога про скасування державної реєстрації права власності на цей об'єкт за ОСОБА_2, проведену Івано-Франківським ОБТІ 12.12.2012 року також обґрунтовано судом задоволена.

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини справи, суд першої інстанції прийшов також до обґрунтованого висновку про те, що вимога ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні спірною квартирою шляхом зняття її з бухгалтерського обліку Івано-Франківської дирекції УДППЗ «Укрпошта» є необгрунтованою, а тому не підлягає до задоволення.

Із врахуванням всіх зібраних по справі обставин, доказів, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому з мотивів, зазначених в апеляційних скаргах, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити, а рішення Богородчанського районного суду від 01 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: В.М. Вакарук

Судді: І.В. Бойчук

М.Д. Горейко