Справа № 132/916/15-ц Провадження № 22-ц/772/2323/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючої судді: Шемети Т.М.,

суддів: Марчук В.С., Стадника І.М.,

при секретарі: Сніжко О.А.

за участю: ОСОБА_2 та її представника адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 22 червня 2015 року, -

В с т а н о в и л а:

30.03.2015 року ОСОБА_4 звернулися до суду з вказаним позовом, в якому зазначала, що 15 грудня 2014 року ОСОБА_2 позичила у неї для своїх потреб суму коштів 12 300 грн.. Борг зобовязалась повернути до 20.03.2015 року. Договір позики підтверджений розпискою, написаною власноруч відповідачкою. На даний час відповідач не виконала свої зобовязання по поверненню отриманих коштів, в добровільному порядку сплатити борг відмовляється. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 22 червня 2015 року позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 борг за договором позики в сумі 12 300 грн. та 243 грн. 60 коп. понесених позивачкою судових витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог. Апеляційну скаргу мотивує тим, що розписку написала під психологічним та моральним тиском в звязку з чим правочин, що був укладений між нею та позивачем є незаконним та нікчемним.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 подану апеляційну скаргу підтримали, пояснили що ОСОБА_2 подано позов про визнання договору позики недійсним. ОСОБА_4 та її представник адвокат ОСОБА_5 в судове засідання не зявилися, подавши письмові заперечення.

Колегія суддів перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення відповідача та її представника, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Суд, задовольняючи позов, виходив з того, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути отримане в строк та в порядку, встановленому договором (ст. 1049 ЦК України). Факт позики підтверджено письмовою розпискою відповідачки, написаною нею власноручно, кошти за договором позики не повернено, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

- 15 грудня 2014 року відповідач ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_4 12 300 грн., строк повернення боргу 20.03.2015 року, що підтверджено розпискою від 15.12.2014 року, яка написана власноруч ОСОБА_2 (копія на а.с.5).

Правовідносини що виникли між сторонами, регулюються нормами параграфу 1 Глави 71Цивільного Кодексу України.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

В справі що розглядається на підтвердження укладення договору позики позивачем було надано власноручну розписку ОСОБА_2 (а.с.5), яка містить і дату отримання грошей в позику, і їх суму, і дату виконання зобовязання по їх поверненню, тобто містить всі необхідні умови договору позики.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Оскільки борг не повернуто, що визнає і відповідач, і підтверджено наявністю боргової розписки у позивача ОСОБА_4, то висновок суду першої інстанції є вірним та ґрунтується на нормах закону.

На момент ухвалення рішення договорі позики не був оспорений та не визнаний судом недійсним, а оскарження ОСОБА_2 договору позики вже після ухвалення рішення про стягнення боргу ніяким чином не впливає на суть прийнятого судом першої інстанції. Доводи апеляційної скарги про те, що розписка написана нею під тиском, - не знайшли свого підтвердження: заява до міліції (а.с.9) не може бути таким доказом.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржуване рішення суду відповідає вимогам матеріального і процесуального закону, викладене в апеляційній скарзі не спростовують вірного висновку суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 22 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, на ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили .

Головуюча: підпис ОСОБА_6

Судді: підпис ОСОБА_7

підпис ОСОБА_8

З оригіналом згідно: ОСОБА_6