У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ в складі:

суддів: Амеліна В.І., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (далі - ТОВ «ЛК «Еталон») про визнання договору нікчемним та відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди внаслідок порушення прав споживача, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 03 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 20 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 12 жовтня 2013 року між ним та ТОВ «ЛК «Еталон» укладено договір фінансового лізингу, предметом якого було придбання трактору Беларус-892. Зазначав, що договір фінансового лізингу укладено у постій письмовій формі, у той час відповідно до чинного законодавства, він повинен бути нотаріально посвідчений. ТОВ «ЛК «Еталон» повинно мати ліцензію на здійснення фінансових послуг, оскільки за умовами договору товариство залучає 50% предмету лізингу і це відноситься до фінансових послуг. З огляду на те, що договір за формою не відповідає вимогам закону, товариство не має відповідної ліцензії, умови договору є несправедливими, відповідач веде нечесну підприємницьку діяльність, просив визнати нікчемним зазначений договір, стягнути з відповідача на його користь 17 400 грн, 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди, інфляційні втрати у сумі 900 грн 08 коп, три проценти річних у розмірі 267 грн 97 коп.

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 03 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 20 січня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» (далі - Закон) фінансовий лізинг це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі)

Відповідно до ст. 2 Закону передбачено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) про лізинг, найм, (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Правовідносини, що виникають із договору лізингу, регулюються параграфом 6 глави 58 ЦК України, в якому відсутні положення щодо обов'язковості нотаріального посвідчення такого договору.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений в письмові формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що нормами чинного законодавства України не передбачено обов'язкового нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу. Крім того, відповідач мав право на укладання договору, оскільки згідно з довідкою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 8 жовтня 2013 року ФЛ № 513, ТОВ «ЛК «Еталон» має право надавати послуги з фінансового лізингу.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судів попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої й апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 03 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 20 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Амелін
Д.О. Остапчук В.О. Савченко