Справа № 2-о/639/28/15
№639/1586/15
РІШЕННЯ
Іменем України

5 травня 2015 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Іванової І.В.

за участю секретаря Тущенко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, суд

Встановив:

23 лютого 2015 року до суду звернулась ОСОБА_1 з заявою про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилається на те, що вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Харкові. 9 липня 1977 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Від шлюбу народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Оскільки її чоловік був військовослужбовцем офіцером Збройних Сил колишнього СРСР, то при переводі чоловіка на його останнє місце проходження військової служби у с. Мирний АР Крим, їй разом з чоловіком та їхніми дітьми довелось переїхати та проживати з ним на новому місці його служби. 25 грудня 1995 року він був звільнений з військової служби та виключений із списків особового складу військової частини. А з 26 грудня 1995 року чоловік перестав бути військовослужбовцем, являвся військовозобов`язаним та перебував на військовому обліку в Євпаторійському міському військовому комісаріаті АР Крим. З того моменту чоловік набув право на військову пенсію і з 26 грудня 1995 року йому була призначена військова пенсія на умовах, в порядку та розмірах встановлених Законом України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справі та деяких інших осіб».Після звільнення чоловіка з військової служби їх сім`я продовжувала жити та бути зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_1 . Діти на той час були неповнолітніми та продовжували навчання у середній школі с. Мирний. У червні 1996 року їх дочка закінчила школу та поступила до вищого навчального закладу у м. Харкові, через що 25.06.1997 року вона була виписана з вищезазначеного місця проживання та переїхала до м. Харків, де проживає по цей час. У червні 2002 року їх син закінчив школу та поступив до вищого навчального закладу у м. Харкові, через що 13.09.2002 року він був знятий з реєстрації з вищезазначеного місця проживання та переїхав до м. Харків, де проживає по цей час. Вона з покійним чоловіком народилися, виросли, вчилися, закінчували вищі навчальні заклади та уклали шлюб у м. Харкові. Тому після переїзду їх дітей до м. Харкова, вони планували теж переїхати до м. Харкова, стали шукати варіанти переїзду. У січня 2004 року чоловік раптом сильно захворів. Враховуючи те, що кваліфіковане лікування можна було отримати у м. Харкові, тому чоловік з 29 січня 2004 року встав під нагляд лікарів інституту медичної радіології ім. С.П. Григор`єва, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та з того часу він тимчасове виїхав до м. Харкова для лікування. Так як він перебував на пенсійному обліку у військовому комісаріаті АР Крим, тому він приїжджав із м. Харкова до с. Мирний для отримання пенсії, після чого знову вибував до м. Харкова. На той час вона з чоловіком проживали у м. Харкові, але прописані були у с. Мирний Євпаторійського р-ну АР Крим. Отримання пенсії чоловіка у с. Мирний та повернення до м. Харкова породжували певні труднощі, в тому числі фізичного характеру і фінансових витрат на проїзд. Крім того, для цього проїзду потрібен був час, це як мінімум три дні, що ускладнювало продовження ефективного лікування та отримання певних лікувальних процедур. Тому вона порадившись разом з чоловіком, вирішили, щоб він знявся з реєстрацій за адресою: АДРЕСА_1 та перереєструвався у м. Харкові за адресою її батьків: АДРЕСА_3 , що дало би змогу перевести пенсію чоловіка з військового комісаріату АР Крим до Харківського обласного військового комісаріату м. Харкова. 16 липня 2004 року її чоловік знявся з реєстрації у АР Крим та вибув до м. Харкова. Начебто лікування чоловіка проходило відносно успішно, оскільки вони купували усі необхідні ліки, для яких потрібно були чи малі кошти. Чоловік перебував під опікою і піклуванням їх дітей, рідних і близьких родичів, спілкувався зі своїми друзями по навчанню, в тому числі по вищому військовому училищі. Тобто не було підстав для хвилювання. Потім раптово стан здоров`я чоловіка значно погіршився, вони усі сили приклали для того, щоб врятувати його від смерті. Із-за стану здоров`я чоловік не в змозі був зареєструватися за адресою її батьків: АДРЕСА_3 , та не встиг встановити інвалідність, хоча документи для цього готувались. ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_2 помер у віці 46 років та був похований у м. Харкові на міському кладовищі №1.

Заявник підкреслює, що на момент смерті чоловіка, вона перебувала з ним у шлюбі, жили вони разом та вели спільне господарство. Вона піклувалася за своїм хворим чоловіком, купувала необхідні ліки, доглядала за ним, знаходилась поруч. Враховуючи те, що на момент смерті чоловіка, їх син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , був студентом очної форми навчання та не досяг 23 річного віку, йому з 01.08.2004 року по 30.06.2007 рік була призначена пенсія в разі втрати годувальника. По досягненню пенсійного віку у 2014 році, їй була призначена пенсія в порядку та на умовах і в розмірах встановлених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». ОСОБА_1 вважає, що вона мала на момент досягнення пенсійного віку у 2014 році, та має право на пенсійне забезпечення, в разі втрати годувальника, в порядку ст.29-31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки на момент смерті чоловіка вона перебувала з ним у шлюбі, вела з ним спільне господарство, перебувала на його утриманні та після його смерті повторно заміж не виходила. Але, враховуючи, що розмір її трудової пенсії, на момент її призначення, був вище ніж, якщо б їй призначалась би військова пенсія, то за призначенням їй пенсії в порядку ст.ст. 29-31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», вид пенсії в разі втрати годувальника, до 01.01.2015 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, офіційно з письмовою заявою не зверталася. З 1 січня 2015 року розмір пенсії, в разі втрати годувальника, в умовах і в порядку встановленому Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», став вище ніж звичайні трудові пенсії. Тому ОСОБА_1 у січні 2015 року звернулась на ім`я начальника Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного УПФУ у Харківській області з письмовою заявою про призначення їй пенсії в разі втрати годувальника у відповідності до Закону України, але їй фактично було відмовлено через те, що на момент смерті чоловіка вони не були зареєстровані за однією адресою. Більш того чоловік не встиг зареєструватися, тобто він не мав реєстрацію з 16.07.2004 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_8 , через що Головне УПФУ вважає, що вони жили за різними адресами, не вели спільне господарство та вона не перебувала не його утриманні. ОСОБА_1 зазначила, що вона сама працювала, але розмір її заробітної плати був невеликий, через що пенсія чоловіка була б для неї суттєвою, особливо після смерті чоловіка. Отже пенсія її покійного чоловіка була для неї з дітьми постійним і основним джерелом засобів існування. Встановлення факту, що має юридичне значення, а саме її перебування на утриманні свого чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 , необхідно їй для звернення до Головного УПФУ в Харківській області з заявою про призначення їй пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Тому вона вимушена була звернутися до суду з зазначеною заявою.

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні свою заяву підтримали у повному обсязі та надали пояснення аналогічні вищенаведеному.

Представник зацікавленої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, у судове засідання не з`явився, надали суду заяву з проханням розглядати справу без участі їх представника.

Представник зацікавленої особи Харківського обласного військового комісаріату Резван А.А., який діє на підставі довіреності від 12.03.2015 року, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу за відсутністю їх представника.

Суд, заслухавши пояснення заявника, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява ОСОБА_1 не обґрунтована та не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 09 липня 1977 року перебували у зареєстрованому шлюбі про що свідчить свідоцтво про одруження, серії НОМЕР_1 (а.с. 11).

З послужного списку ОСОБА_2 /а.с. 12-14/ вбачається, що його 21 грудня 1995 року було звільнено з військової служби з зарахуванням у запас згідно ст. 49 ч. 2 п. «А» у зв`язку з організаційно штатними заходами . 25 грудня 1995 року ОСОБА_2 було виключено зі списків особистого складу .

Відповідно до посвідчення серія НОМЕР_2 та розрахунку ОСОБА_2 була призначена пенсія за вислугу років у відповідності з законодавством про пенсійне забезпечення осіб офіцерського складу, прапорщиків , мічманів, військовослужбовців надстрокової служби і військової служби за контрактом та їх сімей у розмірі 6.291000 крб. /а.с.24,25/.

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 /а.с.23/.

Син ОСОБА_2 , ОСОБА_4 в період з 01 серпня 2004 року по 30 червня 2007 року перебував на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримував пенсію в разі втрати годувальника , відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб./а.с.37/.

Як пояснили у судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , починаючи з січня 2004 року ОСОБА_2 захворів , проходив лікування у лікарнях м. Харкова , а тому мешкав у батьків заявника АДРЕСА_3 . З цього ж часу за даною адресою мешкала і заявник ОСОБА_1 , оскільки звільнилася з роботи та здійснювала догляд за хворим чоловіком .

Дані пояснення заявника та свідків спростовуються довідкою директора КИСУ «Наш дім» с. Мирний від листопада 2004 року , наданою суду ОСОБА_1 , та з якою вбачається , що остання зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , її чоловік ОСОБА_2 до дня зняття з реєстрації /16 липня 2004 року/ мешкав та був постійно зареєстрований за вищевказаною адресою.

З ксерокопії паспорту ОСОБА_1 серія ЕС номер 157332 вбачається , що вона з 19 жовтня 1979 року по 18 травня 2007 року була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а.с.7) .

У відповідності до ч. 1 п. 2 ст. 256 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти перебування фізичної особи на утриманні.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду від 31.05.1995 року № 5, встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди якщо допомога, яка надавалася, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заробітку, пенсії, стипендії інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи яка надавала утримання.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 256 ЦПК, може бути встановлено факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, що має значення для одержання свідоцтва про право на спадщину, призначення пенсії чи відшкодування шкоди за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Повне утримання, згідно матеріалів судової практики, означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходу, то слід встановити чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

З огляду на вищевикладене, до заяви про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні мають бути надані докази, що підтверджують факт перебування заявника на утриманні особи, яка померла (документи, акти, листи ділового й особистого характеру); докази, які встановлюють, що надані заявнику матеріальні засоби є основним і постійним джерелом його існування (корінці поштових переказів, квитанцій та інші документи, що свідчать про одержання заявником грошей або іншої допомоги від годувальника); довідка із ЖЕКу або сільської ради про те, що заявник звертався до них за одержанням документа про перебування на утриманні померлого, однак йому в цьому було відмовлено через відсутність відомостей про утримання або на тій підставі, що заявник не був на утриманні; документи, що свідчать про те, що заявник був неповнолітньою або непрацездатною особою та перебував на утриманні спадкодавця не менше п`яти років та одержував від нього матеріальну допомогу, що була єдиним джерелом засобів до існування.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
Відповідно до статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.
Порядком подання та оформлення документів для призначення /перерахунку /пенсій , відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» , затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року №3-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 року за №135/13402, обумовлено, що для призначення пенсії в разі втрати годувальника подаються такі документи: заява, паспорт заявника, довідка про присвоєння ідентифікованого номера, копія свідоцтва про смерть, копія свідоцтва про шлюб, довідка уповноваженого органу з місця проживання /реєстрації/ про спільне проживання з годувальником на день смерті, довідку про припинення виплати пенсії та зняття з обліку за попереднім місцем отримання пенсії. При відсутності хоча б одного з вищезазначених документів підстав для призначення пенсії немає. Іншого чинним законодавством не передбачено.

У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

У судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які кожний окремо показали, що ОСОБА_1 та її померлий чоловік ОСОБА_2 мешкали разом однією сім`єю та вели спільне господарство. Зазначене також вказано у довідці від листопада 2011 року /а.с.35/.

Суд критично ставиться до вищезазначених показань свідків, оскільки дані повідомлені ними не доводять обставин, визначених заявником ОСОБА_1 у заяві та не вказують на факт перебування її на повному утриманні померлого чоловіка ОСОБА_2 ..

В підтвердження своїх доводів ОСОБА_1 не надала суду доказів тому, що вона як член сім`ї померлого чоловіка ОСОБА_2 перебувала на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.
Як в заяві, так і в судовому засіданні заявник ОСОБА_1 стверджувала, що постійно працювала, але розмір її заробітної плати був невеликий , через що пенсія чоловіка була для сім`ї суттєвою, особливо після його смерті. Отже , на думку заявника пенсія покійного чоловіка була для них постійним і основним джерелом засобів існування, особливо під час його хвороби, коли вона не працювала , а доглядала за хворим чоловіком. Однак, в підтвердження цьому , не надала суду жодного доказу , ані довідки про розмір заробітної плати , яку отримувала , ані довідки про розмір пенсії чоловіка за останні роки.
Навпаки судом встановлено, що з січня 2004 року ОСОБА_2 тяжко хворів , його пенсії не було достатньо для лікування, а тому допомагали матеріально батьки заявника, інші родичі та знайомі. Цей факт підтвердила сама заявник ОСОБА_1 ..
Таким чином, заявник ОСОБА_1 не надала суду підтверджуючих документів, які б довели той факт, що вона дійсно перебувала на утриманні померлого годувальника та матеріальна допомога, яку вона отримувала від померлого чоловіка, була постійним і основним джерелом засобів до існування. Заявницею не надано доказів того, що вона дійсно втратила джерело до існування після смерті годувальника - чоловіка ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

В судовому засіданні заявником ОСОБА_1 не надано документів, які б підтверджували той факт, що вона була непрацездатною чи за станом здоров`я чи то за віком, та матеріальна допомога, яку одержувала від чоловіка, була для неї єдиним та основним джерелом існування. Документів які б підтвердили той факт, що заявник зверталася до певних органів місцевого самоврядування для одержання документа про перебування на утриманні померлого, або відмову у видачі даної довідки з будь-яких підстав, заявниця суду не надала.

Отже, встановивши дійсні обставини справи, мету встановлення факту, що має юридичне значення, суд приходить до обґрунтованого висновку, що вимоги ОСОБА_1 не доведені, не обґрунтовані, а тому підстав для їх задоволення немає.

З огляду на вимогу ОСОБА_1 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки у шлюбі за однією адресою, що є на думку заявника підставою для призначення їй пенсії померлого чоловіка, аналізуючи зміст вищезазначених норм законодавства, слід зазначити, що вказаний факт не є підставою призначення заявнику пенсії у зв`язку із втратою годувальника в контексті Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та не передбачає виникнення відповідного суб`єктивного права заявниці, а тому не відповідає правовій природі справ про встановлення фактів, що має юридичне значення.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст. ст. 4, 10, 60, 212, 214, 215, 218, 256-259 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду від 31.05.1995 року № 5, суд -

Вирішив:

У задоволені заяви ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області протягом 10 днів з дня проголошення , особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В. Іванова

: