Єдиний унікальний номер 220/317/15-ц Номер провадження 22-ц/775/150/2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2015 року м. Артемівськ, Донецької області

Апеляційний суд Донецької області в складі:

Головуючого - судді: Будулуци М.С.,

суддів: Новікової Г.В., Космачевської Т.В.

при секретарі Коваленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 16 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації про зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 16 квітня 2015 року позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації задоволено.

Зобовязано Публічне акціонерне товариство «Енергобанк» (далі - ПАТ «Енергобанк», Банк) здійснити переведення коштів у сумі по 10 000 доларів США з рахунку № 9501, належного ОСОБА_4, на імя позивачів власників ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 відкрити поточні рахунки в ПАТ «Енергобанк» на імя вищезазначених позивачів, по 10 000 доларів США кожному.

Зобовязано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб внести ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та визначити розрахункову суму відшкодування коштів за вкладом.

З ПАТ «Енергобанк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації стягнуто в дохід держави судовий збір в сумі 730 грн. 80 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Приватне акціонерне товариство «Енергобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_5.

В обґрунтування доводів скарги апелянт зазначив, що ПАТ «Енергобанк» є боржником перед вкладником ОСОБА_4, який є кредитором ОСОБА_5. Судовий же розгляд справи здійснювався у період, коли в ПАТ «Енергобанк» було запроваджено тимчасову адміністрацію, а тому при розгляді справи суд повинен був керуватися нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є пріоритетним, незалежно від того, що вимога вкладника про перерахування коштів виникла до запровадження тимчасової адміністрації в ОСОБА_5, яка залишилася невиконаною (триваюче невиконання обовязку). А на підставі постанови правління Національного ОСОБА_5 України від 22 січня 2015 року № 48/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до категорії проблемних та запроваджено особливого режиму контролю за діяльністю банку» ОСОБА_5 було видано наказ № 5 від 26 січня 2015 року, п. 21 якого передбачено не допускати проведення будь - яких операцій за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб. Тому, починаючи з 22 січня 2015 року Банк не міг здійснювати операції, які б в подальшому призвели до збільшення гарантованої суми відшкодування за вкладами фізичних осіб.

Окрім цього апелянт зазначив, що законодавством передбачений певний порядок дій, які необхідно вчинити для відкриття поточного рахунку, а тому Банк автоматично не може відкрити такий рахунок, оскільки це призведе до порушення вимог законодавства. Що ж стосується зобовязання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб внести ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду та визначити розрахункову суму відшкодування коштів за вкладом, то владник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами лише після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

В судове засідання апеляційного суду представник відповідача не зявився, але про час та місце розгляду справи Банк повідомлений судовою повісткою, а його представник - телефонограмами та від останнього надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника ОСОБА_5 (а.с. 79, 94, 103, 126 - 127).

Представник позивачів ОСОБА_4 заперечував проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_5, просив рішення суду залишити без мін, а апеляційну скаргу відповідача - відхилити, як безпідставну.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника позивачів, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За приписами ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Згідно з ч.2 ст.308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Суд, у відповідності з вимогами ст. 212 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, представником яких є ОСОБА_4, звернулися до суду з зазначеним позовом до відповідача, мотивуючи його тим, що 11 лютого 2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, ОСОБА_1 і ОСОБА_3 був укладений договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим № 528, за яким ОСОБА_4 подарував ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі по 10 000,00 (десять тисяч) доларів США кожному, а останні прийняли у дар майнові права на грошові кошти по 10 000,00 (десять тисяч) доларів США, що за курсом Національного ОСОБА_5 України (24,840495 грн. за 1 долар США) становить по 248 404 грн. 95 коп., які зберігаються на поточному рахунку ОСОБА_4 за № 9501 у валюті (доларах США), що відкритий у ПАТ «Енергобанк (а.с.9).

12 лютого 2015 року ОСОБА_4 (до запровадження з 13 лютого по 12 травня 2015 року тимчасової адміністрації в ОСОБА_5) надав до відповідача заяву про перерахування зазначених вище коштів з його поточного рахунку на рахунки обдарованих осіб та додав до неї копію відповідного договору дарування (а.с.10, 11,12).В той же день до ОСОБА_5 усно звернулись і позивачі про відкриття їм рахунків.

Однак, ПАТ «Енергобанк» в своєму листі - відповіді № 34-1/11/2-46 від 12 лютого 2015 року відмовив у задоволенні заяви, посилаючись на те, що згідно з наказом по ОСОБА_5 № 5 від 26 січня 2015 року останній не має права залучати нові банківські вклади від фізичних осіб, оскільки перерахування коштів на рахунки обдарованих осіб є новим вкладом, а Банк не може здійснити такі дії (а.с. 11).

На підставі постанови Правління Національного ОСОБА_5 України від 12 лютого 2015 року № 96 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 12 лютого 2015 року прийнято рішення № 29 про запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації строком на три місяці з 13 лютого по 12 травня 2015 року (а.с.12).

Раніше, з 27 січня 2014 року строком дії по 28 січня 2015 року ОСОБА_4 уклав з відповідачем депозитний договір № про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків. Відповідно до п.п. 1.3 та 2.1.2 умов депозитного договору, Банк зобовязався повернути ОСОБА_4 суму вкладу в обумовлений договором строк через касу ОСОБА_5 або безготівковим перерахуванням на рахунок клієнта і сплачувати нараховані відсотки за вкладом на відповідний рахунок (а.с. 6, 7) .

В наступному, за заявою ОСОБА_4 грошові кошти були переведені з депозитного рахунку № 9501 на його поточний рахунок № 9501, а дія депозитного договору була припинена.

Посилаючись на те, що відповідач, керуючись лише власним внутрішнім розпорядчим документом (наказом) незаконно відмовив у перерахуванні на їх рахунки по 10 000,00 (десять тисяч) доларів США кожному, не здійснив жодних дій щодо визнання позивачів власниками грошових коштів та безпідставно відмовив у відкритті їм поточних рахунків, чим порушив норми цивільного законодавства і обмежив їх у здійсненні права власності на ці кошти, останні звернулись до суду з позовом та просили зобовязати ПАТ «Енергобанк» здійснити переведення коштів в сумі по 10 000 доларів з рахунку № 9501 ОСОБА_4 на імя їх власників - ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відкрити поточні рахунки в ПАТ «Енергобанк» на імя ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, зарахувати на них кошти в сумі по 10 000 доларів США кожному та зобовязати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб внести їх до переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів за рахунок цього Фонду та визначити розрахункову суму відшкодування коштів за вкладом.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, суд виходив з того, що дії відповідача відносно відмови у перерахуванні коштів та відкриття рахунків позивачам до початку введення режиму тимчасової адміністрації і режиму мораторію є протиправними, здійсненні в порушення діючих норм цивільного законодавства і обмежують права позивачів у здійсненні їх права власності. Тому суд повністю задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

При цьому місцевий суд правильно посилався на норми Конституції та цивільного законодавства України, що регулюють правовідносини в сфері власності, банківського рахунку та зобовязання ОСОБА_5 щодо перерахування та проведення операцій за банківським рахунком.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно визначив правовідносини, які виникли між сторонами, надав їм належну правову оцінку і обґрунтовано задовольнив заявлений позов.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного задоволення позову, підлягають відхиленню, виходячи з наступного.

Так, згідно ст. 4 Цивільного Кодексу України основу цивільного законодавства України становить Конституція України.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах,що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. ОСОБА_5 має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. ОСОБА_5 не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші не передбачені договором або законом, обмеження його прав розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах визначається Інструкцією, затвердженою постановою Національного банку України від 12 листопада 2003 року №492, яка зареєстрована в Мінюсті України 17 грудня 2003 року за №1172/8493, (з відповідними змінами і доповненнями) і діє з 1 січня 2004 року.

Зобов'язальні відносини, як і інші цивільні правовідносини, виникають з обставин, передбачених законом як юридичні факти.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Так, відповідно до статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. ОСОБА_5 зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (частини перша, друга статті 1067 ЦК України).

У разі необґрунтованого ухилення банку від укладення договору банківського рахунка клієнт має право на захист відповідно до цього Кодексу.

За приписами ст.1068 ЦК України, Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Згідно з частиною 2 цієї ж статті, банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

А відповідно до вимог ч.3 ст.1068 Цивільного кодексу України, банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Як встановлено судом, 12 лютого 2015 року ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_5 з заявою перерахувати кошти на рахунки обдарованих осіб, надав копію відповідного договору дарування грошових коштів, а позивачі, в свою чергу, звернулись до ОСОБА_5 в той же день про відкриття їм банківських рахунків на оголошених банком умовах. Всупереч вимог ст.ст.1066, 1067 та 1068 ЦК України, Банк не виконав своїх зобовязань та в той же день безпідставно відмовив останнім у переведенні коштів і відкритті рахунків позивачам.

Обставини звернення до ОСОБА_5 клієнта ОСОБА_4 та позивачів встановлені судом і апелянтом не оспорюються, навпаки відповідач у письмовій відповіді 12 лютого 2015 року прямо зазначив, що згідно з наказом ОСОБА_5 № 5 від 26 січня 2015 року він не має право залучати нові банківські вклади від фізичних осіб, оскільки перерахування коштів на рахунки обдарованих осіб є новим вкладом (а.с. 11).

Апеляційний суд вважає, що внутрішні розпорядчі документи ОСОБА_5 (наказ ПАТ «Енергобанк» № 5 від 26 січня 2015 року) про заборону здійснювати операції, які б в подальшому призвели до збільшення гарантованої суми відшкодування за вкладами фізичних осіб, та постанова Національного ОСОБА_5 України № 48/БТ від 22 січня 2015 року щодо віднесення ПАТ «Енергобанк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку, в даному випадку не може обмежувати права позивачів у спірних правовідносинах, оскільки процедура тимчасової адміністрації ОСОБА_5 була запроваджена, починаючи з 13 лютого 2015 року.

Саме з такого розуміння вищезазначених норм матеріального права виходив і суд першої інстанції у справі, судове рішення у якій оскаржується.

Навпаки твердженням апелянта, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов і висновку щодо зобовязання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб внести ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів за рахунок вказаного Фонду та визначити розрахункову суму відшкодування коштів за вкладом, оскільки ці вимоги не суперечать нормам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI, на які посилався апелянт, оскільки саме частинами 1 та 2 ст. 26 цього Закону передбачено, що Фонд гарантує кожному вкладнику відшкодування коштів за його вкладом, а відповідно до ст. 27 Закону уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів.

Апеляційний суд також не погоджується із твердженням апелянта про те, що спори про включення в реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки воно є помилковим та не ґрунтується на Законі. Апеляційний суд виходе з того, що спір випливає із цивільного права, а тому всі позовні вимоги у справі розглядаються в цивільному судочинстві.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції і підстав для скасування рішення суду не вбачає.

Доводи апеляційної скарги відповідача апеляційний суд визнає необґрунтованими, апеляційну скаргу - відхиляє, а рішення суду залишає - без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової відхилити.

Рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 16 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: