Справа № 359/247/15-ц
Провадження № 2/359/553/2015
РІШЕННЯ

Іменем України

27 березня 2015 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Журавського В.В.

при секретарі Алфімовій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на майно, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, в якій, уточнивши позовні вимоги, просить визнати набуту за час шлюбу з відповідачем квартиру АДРЕСА_1, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, розподілити між ними вказану квартиру в рівних частках, визнавши за кожним з них право власності на ? частину даної квартири.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі з 02.09.2006 року по 07.11.2009 року. За час шлюбу ними було придбано зазначену вище квартиру. На даний час вони не можуть досягти згоди щодо поділу вказаної квартири, тому він (позивач) вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, підтвердивши викладені в позові обставини, просив розділити квартиру набуту за час шлюбу в зазначеному в позовній заяві порядку. Також додав, що кошти за кредитним договором № 2608/0508/88-023 від 16.05.2008 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1, в сумі 30000,0 доларів США були використані на ремонт спірної квартири.

Представник відповідача ОСОБА_5 в суді позов не визнала, вказуючи, що квартира була придбана ОСОБА_2 за особисті кошти, які були нею отримані від бабусі ОСОБА_6 та позичені у ОСОБА_7.

Третя особа за викликом суду не з явилася, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце слухання справи, свого представника не направила, причини неявки не повідомила, заяви про слухання справи в свою відсутність та письмових пояснень не надала.

Свідок ОСОБА_6 зазначила, що ОСОБА_2 це її онука, і 240000,0 гривень на придбання квартири були нею надані онуці відразу після продажу ОСОБА_8 будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, що належали їй на праві приватної власності. Пізніше вона дала онуці ще 125000,0 гривень та 3000,0 гривень на ремонт. Отримання та передача грошей підтверджуються відповідними розписками. Кредитні кошти, які були отримані ОСОБА_1 на підставі кредитного договору, були витрачені останнім на придбання автомобіля, яким він і користується, а не на ремонт квартири.

ОСОБА_7 в якості свідка пояснив, що знаходиться в дружніх відносинах з матір ю ОСОБА_2 - ОСОБА_9. Дійсно він позичав ОСОБА_2 125000,0 гривень, які вона повернула через місяць, а він повернув їй оригінал розписки.

Будучи викликаною як свідок, ОСОБА_9 вказала, що ОСОБА_2 її дочка. Вони з дочкою та бабусею ОСОБА_6 проживали та були зареєстровані в будинку за адресою: АДРЕСА_2. Потім будинок та земельну ділянку бабуся продала ОСОБА_8 за 230000,0 доларів США, і купили три квартири - її племінниці, її дочці і бабусі. Квартира її дочкою ОСОБА_2 була придбана через місяць після укладення нею шлюбу з ОСОБА_1. Дочка з зятем після укладення шлюбу проживали в бабусі. Грошей, які дала онуці бабуся, вистачало лише на двокімнатну квартиру, в зв'язку з чим решту коштів її дочка позичила в ОСОБА_7. Кредит, який взяв ОСОБА_1 під іпотеку квартири, були витрачені ним на придбання машини, якою він і користується. А на ремонт ним не було витрачено жодних коштів.

Суд, заслухавши представників сторін, свідків, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував з відповідачем ОСОБА_2 в шлюбі, зареєстрованому відділом РАЦС Бориспільського МРУЮ Київської області 02.09.2006 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис за № 439, по 07.11.2009 року, згідно відповідних відміток в паспортах сторін.

Під час перебування у шлюбі 05.10.2006 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «Агробудмеханізація» укладено договір про дольову участь у будівництві житлового будинку № 85/101, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

Як передбачено п.5.4. вказаного договору, ОСОБА_2 була зобов'язана проінвестувати 100 % вартості квартири до 06.10.2006 року.

На виконання умов договору про дольову участь у будівництві житлового будинку ОСОБА_2 було сплачено 100 % загальної вартості площі об'єкту інвестування - 365497,0 гривень, що підтверджується квитанцією від 06.10.2006 року та довідкою ЗАТ «Агробудмеханізація» № 749 від 09.10.2006 року.

В подальшому, як вбачається з Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.04.2008 року, на підставі рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області № 266 від 25.03.2008 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2.

За загальним правилом, відповідно до ст.60 СК України та 368 ч.3 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Частиною 2 ст.372 ЦК України та ч.1 ст.70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно вимог ч.1 ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Разом з тим, в п.3 ч.1 ст.57 СК України зазначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Грошові кошти в розмірі 240000,0 гривень, які були інвестовані відповідачем в будівництво спірної квартири, на виконання умов договору про дольову участь у будівництві житлового будинку № 85/101 від 05.10.2006 року, були отримані нею 06.10.2006 року від бабусі ОСОБА_6, яка продала належні їй на праві власності будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2, ОСОБА_8 за 230000,0 доларів США.

Решту грошових коштів в розмірі 125000,0 гривень, яких не вистачало відповідачу для інвестування будівництва спірної квартири для виконання умов договору про дольову участь у будівництві житлового будинку № 85/101 від 05.10.2006 року, були позичені нею 06.10.2006 року в ОСОБА_7.

Пізніше, а саме 23.10.2006 року, відповідачем було отримано від бабусі ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 125000,0 гривень для погашення заборгованості перед ОСОБА_7.

Вказані обставини підтверджуються розписками ОСОБА_2 на ім я ОСОБА_6 від 06.10.2006 року та 23.10.2006 року і на ім я ОСОБА_7 від 06.10.2006 року, розпискою ОСОБА_6 на ім я ОСОБА_8 від 06.10.2006 року, а також виписками-повідомленнями по рахунку НОМЕР_1 за період з 01.10.2006 року по 12.10.2009 року і по рахунку НОМЕР_2 за період з 06.10.2006 року по 22.09.2009 року на ім я ОСОБА_6, та були підтверджені показами свідків.

До того ж, судом береться до уваги той факт, що грошові кошти за договором про дольову участь у будівництві житлового будинку № 85/101 від 05.10.2006 року були проінвестовані в повному обсязі через місяць після укладення шлюбу між сторонами, а доказів існування інших джерел надходження грошових коштів у такому розмірі в їх сім ю, ніж вказані представником відповідача, стороною позивача надано не було.

Зазначені обставини не були спростовані представником позивача, а докази на їх підтвердження є належними, допустимими, достатніми та достовірними.

Отже, суд приходить до висновку, що квартира АДРЕСА_1 хоча і придбана під час перебування сторін у шлюбі, проте за кошти, які належали ОСОБА_2 особисто, а тому є її особистою приватною власністю.

Та обставина, що, згідно договору відступлення права вимоги № 12/02-ДВ2 від 12.02.2013 року та договору передачі прав за Іпотечним договором від 13.02.2013 року, до ОСОБА_3 перейшло право вимоги за кредитним договором № 2608/0508/88-023 від 16.05.2008 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1, та остання є іпотекодержателем спірної квартири на даний час, ніяким чином не впливає на факт придбання квартири ОСОБА_2 за особисті кошти.

Крім того, даний кредит був використаний ОСОБА_1 на придбання автомобіля, яким користується лише він, а не на ремонт спірної квартири як було домовлено, що підтвердили свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_9, та ніяким чином не було спростовано представником позивача.

Тому підстав для вирішення питання для поділу між подружжям ОСОБА_1 зобов язань за кредитним договором не має, оскільки кредитні кошти були використані не в інтересах сім ї, а тому кредитний договір не створює обов язки для ОСОБА_2, згідно ч.4 ст.65 СК України. Більше того, в ході розгляду справи у сторін не виникав спір щодо порядку користування автомобілем.

Враховуючи наведені норми закону, а також те, що спірна квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_2, оскільки придбана в шлюбі за її особисті кошти, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Судові витрати по справі у вигляді судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову, відповідно до ст.88 ЦПК України, необхідно віднести на рахунок останнього, так як позов задоволенню не підлягає.

В зв'язку з вищевикладеним, на підставі ст.ст.57 ч.1 п.3, 60, 65 ч.4, 70 ч.1 СК України, ст.ст.368 ч.3, 372 ч.1 та ч.2 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 57, 60, 61 ч.3, 88 ч.1, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання квартири АДРЕСА_1, об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2, визнання за ОСОБА_1 права власності на ? частку квартири, визнання за ОСОБА_2 права власності на ? частку квартири відмовити.

Сплачений ОСОБА_1 при подачі позову судовий збір в розмірі 1939 гривень 08 копійок звернути в дохід держави.

Рішення суду може бути оскаржене через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні під час проголошення, на протязі десяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя В.В. Журавський