Справа № 465/5053/14 Головуючий у 1 інстанції: Дзендзюра С.М.
Провадження № 22-ц/783/1130/15 Доповідач в 2-й інстанції: Монастирецький Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Копняк С.М., Савуляка Р.В.,

секретаря Матяш С.І.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

11 серпня 2014 року ОСОБА_2, керуючись ст. ст. 22, 23 ЦК України, звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 16 жовтня 2013 року у приміщенні Франківського районного суду м. Львова за адресою: м. Львів, вул. Ген. Чупринки, 69 відповідачка ОСОБА_3 висловлювала погрози, образи в її сторону. В результаті неправомірних дій відповідачки у неї стався серцевий напад та гіпертонічний криз, вона була змушена лікуватись в амбулаторних умовах 2-ї міської комунальної поліклініки з 23.10.2013 року по 12.11.2013 року, а згодом і в стаціонарі з 13.11.2013 року до 25.11.2013 року. Під час лікування вона придбала ліки на суму 227,05 грн. Крім цього, їй була заподіяна моральна шкода, яку оцінює в 24 000 грн.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2, вважає його незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову суперечить встановленим у судовому засіданні фактам. Стверджує, що у матеріалах справи достатньо доказів, які свідчать про обґрунтованість її позовних вимог. Факт нападу на неї підтверджується наявними матеріалами, її поясненнями та поданими у 2013 році до Франківського РВ та Франківського районного суду м. Львова скаргами, заявами і клопотаннями. Судом не було з'ясовано всіх обставин справи, оскільки розгляд справи відбувався без відповідачки, що унеможливило заслухати її пояснення. Просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 жовтня 2014 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до переконання, що дане рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідачка ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції ствердила, що будь-яких образ чи погроз, нападу з її сторони в адресу ОСОБА_2 16.10.2013 року не було.

В судовому засіданні встановлені наступні юридично значимі факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з повідомлення комунального підприємства Львівської обласної ради Львівська станція швидкої медичної допомоги від 28.11.2013 року за № 01-11/744, 16.10.2013 року о 15.23 год. на КП ЛОР ЛСШМД зафіксовано виклик швидкої медичної допомоги № 274 за адресою: м. Львів, вул. Ген. Чупринки, 69. Згідно карти виїзду швидкої медичної допомоги (Ф.110/о) № 274 від 16.10.2013 року пацієнтом являється ОСОБА_2, діагноз - гіпертонічна хвороба ІІ ст. Кризовий перебіг.

Відповідно до поданих позивачкою чеків вартість придбаних нею медикаментів становить 227 грн. 05 коп.

Згідно ст. 22 ЦК України, на яку позивачка посилається як на підставу позовних вимог особа якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно пунктів 5, 9 розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року в редакції із змінами від 27.02.2009 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Разом з тим, позивачкою не доведено належними та допустимими засобами доказування заподіяння їй матеріальної та моральної шкоди.

З врахуванням вищенаведеного суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки не ґрунтуються на вимогах закону, а тому до задоволення не підлягають.

Відповідно до ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду, оскільки будь-яких належних доказів вчинення з боку відповідачки в адресу позивачки образ чи погроз, нападу, наявності причинно-наслідкового зв?язку між діями ОСОБА_3, якщо такі мали місце, та заподіянням позивачці матеріальної чи моральної шкоди, ОСОБА_2 не надано.

Копії заяв, скарги ОСОБА_2 на адресу Франківського районного суду м. Львова за жовтень, листопад 2013 року про неможливість явки в судове засідання у зв?язку з хворобливим станом внаслідок нападу, погроз, фотографування її матір?ю та донькою ОСОБА_3 (а.с. 25, 26, 27, 28, 29), повідомлення комунального підприємства Львівської обласної ради Львівської станції швидкої медичної допомоги від 28.11.2013 року за № 01-11/744 (а.с. 6), про те, що 16.10.2013 року о 15.23 год. на КП ЛОР ЛСШМД зафіксовано виклик швидкої медичної допомоги № 274 за адресою: м. Львів, вул. Ген. Чупринки, 69, згідно карти виїзду швидкої медичної допомоги (Ф.110/о) № 274 від 16.10.2013 року пацієнтом являється ОСОБА_2, 69 років, діагноз - гіпертонічна хвороба ІІ ст. Кризовий перебіг, - не може слугувати підставою задоволення позову, виходячи з вимог ч. 3 ст. 10 та глави 5 ЦПК України.

Крім того, з виписок з медичних карток хворої ОСОБА_2 за 2013 рік вбачається такий же діагноз у позивачки, як і у вказаному вище повідомленні комунального підприємства Львівської обласної ради Львівської станції швидкої медичної допомоги від 28.11.2013 року за № 01-11/744. При описанні лікуючим лікарем короткого анамнезу, діагностичних досліджень, перебігу хвороби, проведення лікування, стан хворої при направленні і виписці, зазначено, що ОСОБА_2 хворіє вказаними захворюваннями на протязі 10 років, що також спростовує її посилання в позові про те, що в результаті неправомірних дій відповідачки у неї - ОСОБА_2 стався серцевий напад та гіпертонічний криз (а.с. 7-9).

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішення, тому підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 10 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Копняк С.М.

Савуляк Р.В.