РІШЕННЯ

іменем України

"27" лютого 2015 р. 145/1954/14-ц

2/145/65/2015

Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючий суддя Ліщишина М. Ю.

за участю секретаря Віценко К.А.

адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Тиврів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою в якій вказує, що йому на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований в місті Гнівань Тиврівського району Вінницької області, по вулиці Новобудов, 8, що стверджується договором купівлі-продажу від 28 січня 1979 року.

В цьому будинку зареєстрований його рідний брат, відповідач в даній справі, ОСОБА_3. Відповідач, як член сім'ї, мав право користуватись належним йому житлом.

Відповідач вже понад один рік в даному будинку не проживає, його житлом не користується, що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 08 жовтня 2014 року.

В нього виникла необхідність розпорядитись належним йому житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, а реєстрація відповідача в даному житлі перешкоджає йому це зробити.

Добровільно скасувати свою реєстрацію відповідач не бажає. Він неодноразово звертався до відповідача з таким проханням, але йому було відмовлено, тому вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Оскільки відповідач вже понад один рік відсутній в даному житлі без поважних причин, то відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України він має право звернутись до суду з позовом про визнання його таким, що втратив право користуванням даним житлом.

Просить визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування житлом в будинку під номером 8 який розташований по вулиці Новобудов в місті Гнівань Тиврівського району Вінницької області.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2. позов підтримав і просить його задовольнити з мотивів, наведених в заяві. Позивач ОСОБА_2 пояснив, що ОСОБА_3 в його будинок вселили працівники міліції без його на те згоди. Відповідач пошкодив в будинку опалювальний котел.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_1 просять відмовити в задоволенні позову, так як ОСОБА_3, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 11.12.1990 року. Житло з того часу не залишав. Крім того, це єдине його житло.

Свідок ОСОБА_4 показав, що є родичем позивача. Може підтвердити, що відповідач понад рік не проживає в будинку, який належить позивачеві.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного:

Позивачу ОСОБА_2 на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований в місті Гнівань Тиврівського району Вінницької області, по вулиці Новобудов 8, що стверджується договором купівлі-продажу від 28 січня 1979 року.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 08.10.2014 р. ОСОБА_3, який зареєстрований в житловому будинку, що належить позивачу з вересня 2013 р. не проживає в ньому ( а.с. 19).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 18.12.2014 р. проведеного за дорученням міського голови комісією у складі 4 х осіб ОСОБА_3, зі слів сусідів, останніх вісім років проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 та зареєстрований за цією ж адресою з 11.12.1990 року ( а.с. 67).

Позивач ОСОБА_5 пояснив, що на момент проведення обстеження матеріально-побутових умов проживання 08.10.2014 р. в його будинку відповідача дома не було, не було і предметів першої необхідності відповідача доказів його проживання в будинку.

З даного приводу відповідач ОСОБА_3 пояснив, що на час проведення обстеження 08.10.2014 р., на фермі, де він працює, проходив опорос поросят, через що він змушений був там ночувати і там знаходилися на той час його речі - предмети гігієни, про які каже позивач.

На час пред'явлення позову до суду та судового розгляду відповідач проживав за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Свідок ОСОБА_4 доводиться родичем позивачеві, від виклику інших осіб, що підписали акт від 08.10.2014 р. позивач відмовився.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобовязує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

На даний час між сторонами склалися неприязні стосунки.

Іншого житла відповідач ОСОБА_3 не має . В будинку, що належить позивачу ОСОБА_2 відповідач проживає з 11.12.1990 року.

Члени сімї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону ( ч.1 ст. 405 ЦК України).

Підстави втрати права на користування цим житлом передбачені ч.2 ст. 405 ЦК України.

Такі підстави суду не наведені.

Керуючись ст. 47 Конституції України, ст. ст. 11, 60, 212 215, 223 ЦПК України, ст. 405 ЦК України,

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом відмовити .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення .

Суддя Ліщишина М. Ю.