Справа №591/8599/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Янголь Є. В.
Номер провадження 22-ц/788/660/15 Суддя-доповідач - Ільченко О. Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ільченко О. Ю.,

суддів - Гагіна М. В. , Рибалки В. Г.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26 лютого 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Служба у справах дітей Сумської міської ради, Служба у справах дітей Білопільської районної державної адміністрації, прокуратура м. Суми про позбавлення батьківських прав, призначення опікуном

та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: Служба у справах дітей Сумської міської ради, Служба у справах дітей Білопільської районної державної адміністрації, прокуратура м. Суми про визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 26 лютого 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Встановлено піклування над неповнолітнім ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та призначено піклувальником ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно неповнолітнього ОСОБА_5 відмовлено за необґрунтованістю, попереджено ОСОБА_4 про необхідність зміни ставлення до виховання неповнолітнього ОСОБА_5

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 не погоджується з рішенням суду в частині відмови в задоволенні її позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно неповнолітнього ОСОБА_5, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить зазначене рішення в оскарженій частині скасувати і ухвалити нове рішення, яким позбавити батьківських прав відповідача відносно його сина.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що на протязі багатьох років ОСОБА_4 не бачиться та не спілкується з сином, не цікавиться його особистим життям, станом здоворов'я, хоча перешкоди у цьому йому не чиняться. Вважає, що судом не надано належної оцінки висновку служби у справах дітей Сумської міської ради. Вказує, що вихованням та матеріальним забезпеченням онука займається лише родина загиблої матері хлопчика.

Заслухавши пояснення апелянта, яка підтримала доводи апеляційної скарги, заперечення відповідача, пояснення представників третіх осіб, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в позові ОСОБА_3 в частині позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітнього сина, суд першої інстанції виходив з того, що батько дитини бажає брати участь у її вихованні, позитивно характеризується та те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, при цьому було враховано висновок служби у справах дітей Сумської міської ради та попереджено ОСОБА_4 про необхідність зміни ставлення до виховання дитини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає нормам закону.

Із матеріалів справи вбачається, що з 07 серпня 1999 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі, за час шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5 (а.с. 7).

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 11 березня 2003 року (а.с. 8).

Встановлено, що після розірвання шлюбу ОСОБА_5 залишився проживати разом з матір'ю. З довідок навчальних закладів вбачається, що протягом 2003 - 2007 року він відвідував Вирівський дошкільний навчальний заклад, а потім Вирівську загальноосвітню школу І - ІІІ ступенів, та що його вихованням займалися мати, баба та дід, а батько дитини до начального закладу не з'являвся (а.с. 54, 57).

З 04 листопада 2008 року ОСОБА_5 проживав з матір'ю та був зареєстрований у АДРЕСА_1 та проходив навчання у спеціалізованій школі № 43. Мати дитини померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 10, 52, 58).

Після смерті матері, ОСОБА_5 проживає разом з бабою ОСОБА_3 та дідом ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_2, де створені необхідні умови для його проживання. Хлопець навчається у 8 класі Вирівської загальноосвітньої школи І - ІІІ ступенів, в позаурочний час займається у гуртках «Світ англійської мови» та «Футбол». Вказані обставини підтверджуються актом обстеження матеріально - побутових умов, довідкою зі школи (а.с. 51, 92).

Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини Білопільської районної державної адміністрації Сумської області, висновку органу опіки та піклування Білопільської районної державної адміністрації та подання служби у справах дітей Білопільської районної державної адміністрації ОСОБА_3 може виконувати обов'язки опікуна (а.с. 59 - 62).

Служба у справах дітей Сумської міської ради надала висновок, в якому заперечувала проти позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 165 - 166).

Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Декларація прав дитини, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України підставою для позбавлення батьківських прав батьків є ухилення від виконання ними своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Аналіз наведених норм права дає підстави стверджувати, що позбавлення батьківських прав можливе при наявності передбачених законом підстав, однак такий захід суд може застосувати у виняткових випадках, з урахуванням ряду обставин.

При постановленні рішення про відмову в задоволенні частини позовних вимог ОСОБА_3 щодо позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, судом були враховані обставини, що мають значення для вірного вирішення спору.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачем не надано суду достатніх доказів про умисне ухилення відповідачем від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, а також інших доказів, які були б підставою для позбавлення його батьківських прав в порядку ст. 164 СК України.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач не бачився та не спілкувався з сином, не цікавився його особистим життям, станом здоворов'я на протязі 12 років не можуть бути підставою для позбавлення його батьківських прав, оскільки відповідач хоча не докладав необхідних зусиль щодо виконання батьківських обов'язків, проте регулярно сплачував аліменти, на даний час бажає налагодити стосунки з сином, приймати участь у його вихованні та матеріальному забезпеченні.

Позбавлення батьківства є крайній захід щодо батьків, які ухиляються від своїх батьківських обов'язків. Проте в справі відсутні докази про те, що на відповідача покладалась відповідальність за вказані дії. Із його пояснень вбачається, що він має намір виправити ситуацію, тому за цих умов суд обґрунтовано попередив його щодо необхідності зміни ставлення до виховання сина, який потребує фізичної підтримки з боку батька.

Врахувавши всі обставини справи, суд правильно визначився в правах та обов'язках сторін, тому відсутні правові підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26 лютого 2015 року в оскарженій частині залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -