Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.03.2015 Справа №607/21359/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої Герчаківської О.Я.,

за участю секретаря Паюка М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що 05 жовтня 2008 року відповідач позичив у позивача гроші в сумі 10 000 дол. США та 16 000 Євро і зобов'язався повернути йому ці кошти шляхом передачі у власність квартир, які він збудує. На підтвердження існуючих зобов'язань між ними було укладено договір доручення від 05 жовтня 2008 року і відповідачем особисто власноручно було написано розписку про отримання вищезгаданої суми коштів. Термін повернення позивачу коштів чи передачі квартир у власність в договорі не вказано. Оскільки договір не виконувався з вини відповідача, сторони дійшли згоди про те, що вони його розривають за взаємною згодою. Після розірвання договору ОСОБА_2 зобов'язався повернути передані йому кошти та на виконання досягнутих домовленостей повернув ОСОБА_1 їх частину. Відповідно, на час звернення позивача до суду з позовом, залишок неповернутих коштів складає 13 760 дол. США, що в еквіваленті становить 233 920 грн. На неодноразові прохання про повернення грошей відповідач не реагує, кошти повертати відмовляється, а тому ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 в його користь заборгованість в сумі 233 920 грн. та судові витрати по справі.

13 березня 2015 року представник позивача подав суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій зазначає про те, що на виконання досягнутих домовленостей відповідач повернув позивачу частину коштів. На даний час залишок заборгованості складає 10 000 дол. США, що в еквіваленті становить 250 000 грн. та 3514 Євро, що в еквіваленті становить 91 364 грн., а всього - 341 364 грн., яку представник позивача проситься суд стягнути з ОСОБА_2 та судові витрати по справі.

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі. Уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином.

Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступне.

05 жовтня 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали письмовий договір-доручення про наступне: ОСОБА_5 надає ОСОБА_2 суму 10 тисяч доларів США та 16 тисяч Євро для вкладання у будівництво. ОСОБА_2 бере на себе зобов'язання повернути затрачені кошти кв. метрами в будівництві будинку по собівартості (будівництва).

В судовому засіданні встановлено, що договір-доручення не виконувався по вині відповідача, а тому сторони дійшли згоди про те, що договір вони розривають за взаємною згодою.

19 серпня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 із листом-вимогою, в якій просить у зв'язку з невиконанням останнім умов домовленості від 05 жовтня 2008 року повернути залишок отриманої ним від ОСОБА_1 суми, а саме 13760 американських доларів. Вищезазначена сума повинна бути повернута ОСОБА_1 на протязі 7 днів, а саме до 26 серпня 2014 року. У випадку неповернення повної суми грошей до зазначеної дати, розгляд даного питання буде передано в суд.

Вказаний лист отриманий 22 серпня 2014 року особисто ОСОБА_2, про що свідчить його підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України та інших актів законодавства.

Зі змісту ч.1 ст.1212 ЦК України слідує, що, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Оскільки договір-доручення від 05 жовтня 2008 року з вини ОСОБА_2 не виконувався, кошти, передані позивачем відповідачу за даним договором повинні бути повернуті в тому розмірі, в якому вони передавалися.

Із змісту ч.2 ст.192 ЦК України вбачається, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.2 ст.533 ЦК України).

В силу п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Згідно службового розпорядження Національного Банку України про офіційний курс гривні до іноземних валют, на 13 березня 2015 року встановлений такий офіційний курс гривні до іноземних валют: 100 дол. США - 2177.0381 грн.; 100 Євро - 2301.5647 грн.

Судом встановлено, що станом на день винесення рішення на виконання досягнутих домовленостей відповідач повернув позивачу частину коштів. На день винесення рішення залишок безпідставно набутих грошових коштів складає 10 000 дол. США, що в еквіваленті становить 217 703,81 грн., та 3514 Євро., що в еквіваленті становить 80876,98 грн.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підлягає до задоволення шляхом стягнення з відповідача в користь позивача безпідставно набутих грошових коштів в сумі 298 580,79 грн.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 160, 197, 212-215, 218, 223-226, 232-233 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.ст.192, 526, ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти в сумі 298 580 (двісті дев'яностої вісім тисяч п'ятсот вісімдесят) грн. 79 (сімдесят дев'ять) коп.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 945 (одна тисяча дев'ятсот сорок п'ять) грн. 41 (сорок одна) коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити рішення суду в загальному порядку. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Головуюча О.Герчаківська