Справа №463/2123/14-ц
Провадження №2/463/112/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, Товариство з обмеженою відповідальністю «Гал-Дім» про визнання правочинів недійсними,-

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача, просять ухвалити рішення, яким визнати недійсним укладений 01.03.2011р. між ОСОБА_3, ТзОВ «Гал-Дім» та ОСОБА_4 договір про розірвання договору доручення № 14 від 02.03.2009р. та відступлення права вимоги, а також визнати недійсним укладений 01.03.2011р. між ОСОБА_3, ТзОВ «Гал-Дім» та ОСОБА_4 договір про розірвання додатку до договору доручення № 14 від 14.04.2009р. та відступлення права вимоги.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 19.11.2008р. між ПАТ «Кредобанк» та відповідачем укладено кредитний договір № 459/Ш, за умовами якого банк зобов'язувався надати позичальнику кредит в сумі 48 300 доларів США, а останній зобов'язався повернути кредит та відсотки за користування ним до 18.11.2018р. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитними зобов'язаннями відповідача, між банком та ними 27.02.2009р. укладено договір іпотеки нерухомого майна, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, загальною площею 51,8 кв.м. Укладення такого договору іпотеки відбувалось за усною домовленістю між ними та відповідачем про те, що кредитні кошти використаються ним для купівлі-продажу своєї квартири і після оформлення права власності на неї, він переоформить договір іпотеки на власну квартиру. Кредитні кошти отримані відповідачем 27.02.2009р., і одразу після цього, 02.03.2009р. між ним та ТОВ «Гал-Дім» було укладено договір доручення № 14, згідно з яким товариство забезпечує йому будівництво двохкімнатної квартири загальною площею 68,16 кв.м. у АДРЕСА_2. В день укладення такого договору, відповідач вніс авансовий платіж в сумі 250 000 грн., і після цього, підписав додаток до договору доручення № 14, на підставі якого, сторони окрім квартири, погоджують спорудження гаражу для відповідача загальною площею 33,6 кв.м. вартістю 84 000 грн. і в подальшому, 01.03.2011р., між відповідачем, ТОВ «Гал-Дім» та ОСОБА_4 було укладено договори про розірвання договору доручення № 14 та додатку до цього договору, з переходом права вимоги від відповідача до ОСОБА_4, яка після закінчення будівництва оформила своє право власності на квартиру по АДРЕСА_2 та гараж. Вважають, що відповідач, отримавши кошти від ОСОБА_4 за уступку права вимоги, свідомо не виконує своїх зобов'язань перед ПАТ «КРЕДОБАНК», намагаючись ухилитись від повернення кредиту за рахунок позивачів. Крім того, тим самим, відповідач ввів в оману банк та позивачів, оскільки цільове використання кредиту, за умовами кредитного договору є ремонт нерухомості, а не її купівля, і з листопада 2012р., відповідач перестав повертати борг банку. Переконані, що укладені 01.03.2011р. договори про відступлення права вимоги порушують їх права, оскільки укладені без дотримання норм чинного законодавства. Договори доручення мали оплатний характер, а відтак, вважають, що і договори про відступлення прав вимоги повинні також мати оплатний характер, проте у них відсутня умова про ціну, права та обов'язки сторін, їх відповідальність та строк дії цих договорів. Крім того, вони також не були проінформовані про наміри відповідача відступити свої права третій особі, будучи при цьому впевненими у протилежному, що відповідач в подальшому переоформить договір іпотеки на свою квартиру. За таких обставин справи, договори від 01.03.2011р. про відступлення прав вимоги просять визнати недійсними.

В судове засідання позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили. Попередньо, заявою до суду справу просили слухати у їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Враховуючи зібрані у справі докази, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності.

Третя особа - ОСОБА_4, а також представник третьої особи - ТзОВ «Гал-Дім» в останнє судове засідання також не з'явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від першої надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, просить прийняти до уваги надані заперечення.

Згідно письмових та усних заперечень наданих ОСОБА_4 та її повноважним представником ОСОБА_5 позовні вимоги не визнаються, оскільки всупереч своєму обов'язку, позивачі не представили суду доказів правомірності своїх вимог, а подані ними документи, навпаки, спростовують їх твердження про наявність між ними та відповідачем будь-яких правовідносин окрім кредитних, при тому що такий договір, а також договір іпотеки, не містить обов'язку відповідача перед позивачами щодо заміни ними в майбутньому предмету іпотеки на інше нерухоме майно. При цьому, сам кредитний договір чітко встановлює цільове використання кредитних коштів, а саме реконструкція житла позивачів, внаслідок чого саме їхня квартира була предметом іпотеки. Окрім цього, оскаржувані ними договори, за своїм змістом відповідають вимогам чинного законодавства та відповідають внутрішній волі їх сторін. Тому, за відсутності будь-яких доказів недійсності оспорюваних договорів, вважає, що вони не можуть бути визнані недійсними, а відтак, у задоволенні позову просили відмовити.

Повноважний представник третьої особи ТзОВ «Гал-Дім» Марусяк В.Я. в судовому засіданні 28.01.15р. також заперечив проти позову, пояснив, що дії відповідача і укладені оспорювані договори жодним чином не стосуються прав позивачів, оскільки правочини укладені між позивачем і ОСОБА_3 регулюють інші правовідносини. Договори доручення укладені відповідно до вимог законодавства, є чинними, тому на його думку позовні вимоги безпідставні.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши правовідносини, які виникли між сторонами, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 19.11.2008р. між ВАТ «КРЕДОБАНК», правонаступником якого є ПАТ «КРЕДОБАНК», укладений кредитний договір на суму 48 300 доларів США на строк до 18.11.2018р. (а.с.4). В якості забезпечення виконання грошового зобов'язання, між банком та позивачами 27.02.2009р. укладено договір іпотеки (а.с.6-9), предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

02.03.2009р. між відповідачем та ТОВ «Гал-Дім» було укладено договір доручення № 14 (а.с.10-11), згідно з яким товариство забезпечує йому будівництво двохкімнатної квартири загальною площею 68,16 кв.м. у АДРЕСА_2. В день укладення такого договору, відповідач вніс авансовий платіж в сумі 250 000 грн., і після цього, 14.04.2009р., підписав додаток до договору доручення № 14 (а.с.12), на підставі якого, сторони окрім квартири, погоджують спорудження гаражу для відповідача загальною площею 33,6 кв.м. вартістю 84 000 грн.

01.03.2014р., між відповідачем, ТОВ «Гал-Дім» та ОСОБА_4 укладено договори про розірвання договору доручення № 14 та додатку до цього договору, з переходом права вимоги від відповідача до ОСОБА_7 (а.с.14-15, 16-17).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Як зазначено в ч. 3 цієї статті, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Даючи правову оцінку договорам, дійсність яких оспорюється позивачами, суд не вбачає в них порушень актів цивільного законодавства, а відтак, не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

За своєю правовою природою, оскаржувані договори є договорами цесії, які засвідчують факт заміни особи у зобов'язанні, що виникає в силу укладення відповідного договору купівлі-продажу, міни чи дарування прав, що випливають із зобов'язання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Як зазначають приписи ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Судом встановлено, що оспорювані позивачем договори відповідають вимогам чинного законодавства, укладені у формі, що і правочини, на підставі яких виникли зобов'язання, і до того ж, відповідають внутрішній волі його учасників, про що може свідчити навіть наявність заперечень третьої особи проти обґрунтованості позову, і відсутність заяв про визнання позовних вимог від інших сторін цих договорів, що виключає можливість задоволення позовних вимог.

Мотиви позову про те, що позивачі були запевнені про передачу банку квартири та гаражу в якості іпотеки є неспроможними, оскільки визнання договору недійсним у зв'язку з обманом, помилкою, або ж визнання його удаваним можливо виключно коли такі обставини доводить сторона правочину. Позивачі ж, не є стороною укладених договорів про відступлення прав вимоги, а відтак, на підставі їх позиції неможливо встановити чи мав місце обман, помилка, або ж укладення удаваного правочину.

Під час розгляду цивільної справи № 6-84цс14, ВСУ сформулював правову позицію від 03.09.2014р., в якій роз'яснив, що на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

У справі ж яка розглядається, позивачі вважають свої права порушеними виключно у зв'язку з недотриманням домовленостей, які існували між ними та відповідачем під час укладення договору іпотеки. Враховуючи таку їх позицію, предметом судового розгляду може бути визнання недійсним договору іпотеки з підстав його укладення під впливом обману, помилки, тощо, і аж ніяк не визнання недійсними оспорюваних договорів.

При цьому враховується, що в матеріалах справи навіть відсутні докази в підтвердження позиції позивачів, якою обґрунтовується позов, і як вірно зазначає третя особа ОСОБА_4, ні в кредитному договорі, ні в самому договорі іпотеки відсутнє посилання на обов'язок відповідача змінити предмет іпотеки після оформлення права власності на нерухоме майно.

При цьому, не є підставою для задоволення позовних вимог і та обставина, що кредитні кошти використовувались не за призначенням. По-перше, доказів тієї обставини суду не представлено, а по-друге, в будь-якому випадку така обставина може мати значення виключно у випадку оспорення саме кредитного договору, а не договорів про відступлення прав вимоги.

Враховуючи вищенаведене, суд не знаходить права позивачів порушеними під час укладення договорів прав вимоги, і як наслідок, ухвалює рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10,60,61,88,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст. 3, 11, 15, 16, 203, 215, 512, 513, 626, 627, 628, 629 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, Товариство з обмеженою відповідальністю «Гал-Дім» про визнання недійсним правочину укладеного 01.03.2011 року між відповідачем, третіми особами, а саме Договору про розірвання Договору доручення № 14 від 02.03.2009 року та відступлення права вимоги, визнання недійсним правочину укладеного 01.03.2011 року між відповідачем, третіми особами, а саме Договору про розірвання додатку до Договору доручення № 14 від 14.04.2009 року та відступлення права вимоги - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.