22-ц/775/355/2015(м)
Головуючий у 1-й інстанції Литвиненко Н.В.
Доповідач Пономарьова О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2015 року місто Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Пономарьової О.М.,

суддів Зайцевої С.А., Баркової Л.Л.,

при секретарях Кравцові С.С., Макаровській К.О.,

за участю

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача Щербакової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча», третя особа відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Маріуполі Донецької області, про відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою відповідача Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 лютого 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з позовом до відповідача про стягнення по 300 000 грн. кожному на відшкодування моральної шкоди, яка їм заподіяна внаслідок загибелі під час групового нещасного випадку на виробництві їх єдиної дочки ОСОБА_7, 1965 року народження.

В січні 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом до відповідача та просили стягнути по 200 000 грн. кожному на відшкодування моральної шкоди, яка їм заподіяна внаслідок загибелі на виробництві їх матері ОСОБА_7

Ухвалою суду від 20 січня 2015 року вказані позови об'єднані в одне провадження.

Позивачі зазначали, що ІНФОРМАЦІЯ_8 під час виконання своїх трудових обов'язків в трубній котельній теплосилового цеху ПАТ «ММК ім.Ілліча» у віці 46 років загинула їх дочка та мати, відповідно, ОСОБА_7 Разом з нею загинуло ще дві людини, та майже десять - отримали травми різного ступеню тяжкості. Це був груповий нещасний випадок на виробництві з вини відповідача. Подружжя ОСОБА_2 втратило єдину дочку, енергійну, здорову людину у розквіті років, на підтримку та допомогу якої вони сподівались в старості, бо вона завжди виявляла турботу про них. Діти загиблої вказували на те, що вони втратили рідну матір, з якою разом жили до її смерті, підтримували близькі та душевні стосунки. Всі позивачі перенесли сильні душевні страждання, переживання, стрес. Цей стан не покидає їх і досі. Вони не можуть звикнути до її загибелі і не уявляють подальше існування без неї, бо вона завжди була їм опорою, надією на краще, найдорожчею і найріднішою людиною. Після її смерті життя всієї родини втратило сенс, змінився спосіб їх життя, бо вони не бажають спілкуватися із друзями та знайомими, тоскують за нею та ніяк не можуть повірити в її смерть. Вважають, що мають право на компенсацію моральної шкоди, завданої смертю дочки та матері. Просили стягнути з відповідача по 300 000 грн. кожному з подружжя ОСОБА_2 та по 200 000 грн. кожному з дітей загиблої ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 лютого 2015 року позовні вимоги задоволені частково і стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» (далі ПАТ «ММК ім. Ілліча») на відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 по 200 000 грн. кожному та на користь ОСОБА_4 і ОСОБА_5 по 150 000 грн. кожному. Розподілені судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач ПАТ «ММК ім. Ілліча» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального закону, просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а рішення в частині відшкодування моральної шкоди ОСОБА_4 та ОСОБА_5 змінити та зменшити суми відшкодування. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що відповідач проводив відшкодування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 моральної шкди по 50 000 грн. кожному, не навів обґрунтування сум стягнутої моральної шкоди.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача Щербакова Н.В. підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили її відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Позивачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, подали заяву про розгляд справи у їх відсутність.

Представник третьої особи - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Маріуполі Донецької області в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив і відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК України вважається, що він не з'явився у судове засідання без поважних причин.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, представника ПАТ «ММК ім. Ілліча» Щербакової Н.В., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2, є батьками ОСОБА_7, яка ІНФОРМАЦІЯ_8 під час виконання своїх трудових обов'язків в трубній котельній теплосилового цеху ПАТ «ММК ім.Ілліча», де працювала оператором, померла від гострого отруєння оксидом вуглецю, і яка, в свою чергу, була матір'ю ОСОБА_4, ОСОБА_5.

З акту № 8/1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (форма Н-1), затвердженого Головою Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України 25 лютого 2012 року вбачається, що смерть оператора трубної котельні теплосилового цеху ПАТ «ММК ім.Ілліча» ОСОБА_7 настала від гострого отруєння оксидом вуглецю внаслідок витікання доменного газу в котельні, що сталося в результаті низки технічних причин та невиконання посадовими особами підприємства нормативних вимог по забезпеченню безпечних і нешкідливих умов праці.

Стягуючи на відшкодування моральної шкоди на користь подружжя ОСОБА_2 по 200 000 грн. кожному та на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5 по 150 000 грн. кожному, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені всі елементи складу цивільного правопорушення як підстави для відповідальності за завдану моральну шкоду, та врахував обставини справи, відсутність вини оператора котельні ОСОБА_7 в нещасному випадку, необережну форму вини відповідача, принципи розумності, поміркованості й справедливості.

Разом з тим, з висновками суду першої інстанції щодо розміру морального відшкодування погодитися не можна.

Згідно зі ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як вбачається з положень статті 1167 ЦК України, зобов'язання з відшкодування моральної шкоди виникає за наявності: 1) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; 2) неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; 3) причинного зв'язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; 4) вини заподіювача шкоди.

Судом встановлено, що 05 лютого 2912 року стався нещасний випадок, під час якого при виконанні своїх трудових обов'язків в трубній котельній теплосилового цеху ПАТ «ММК ім.Ілліча» у віці 46 років загинула ОСОБА_7

Відповідно до акту № 8/1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (форма Н-1), затвердженого Головою Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України 25 лютого 2012 року вбачається, що смерть оператора трубної котельні теплосилового цеху ПАТ «ММК ім.Ілліча» ОСОБА_7 настала від гострого отруєння оксидом вуглецю внаслідок витікання доменного газу в котельні, що сталося в результаті низки технічних причин та невиконання посадовими особами підприємства нормативних вимог по забезпеченню безпечних і нешкідливих умов праці.

Згідно зі ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Статтею 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, є батьками ОСОБА_7, яка ІНФОРМАЦІЯ_8 загинула під час виконання своїх трудових обов'язків, яка, в свою чергу, була матір'ю ОСОБА_4, ОСОБА_5.

Суд першої інстанціх дійшов обґрунтованого висновку, що у зв'язку з загибелью на виробництві ОСОБА_7 її батькам та дітям заподіяна моральна шкода та правильно навів норми законодавства, які регулюють вказані правовідносини.

В той же час, в рішенні суду відсутнє обґрунтування розміру стягнутої на користь позивачів моральної шкоди.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її збагачення.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що судом в повному обсязі досліджено обставини справи, проте не наведено переконливих обставин, щодо визначення розміру відшкодування та не в повній мірі враховані положення ст. 23 ЦК України, роз'яснення, що надані судам у пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», оскаржуване рішення підлягає зміні в частині розміру морального відшкодування і з відповідача ПАТ «ММК ім.. Ілліча» належить стягнути на відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 по 50 000 грн. кожному.

Доводи апелянта про те, що батькам загиблої ОСОБА_7 - подружжю ОСОБА_2 - підприємство відшкодувало моральну шкоду, є необґрунтованими і суперечать встановленим у справі обставинам та наданим доказам.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач сплатив родині померлої ОСОБА_7 14 030 грн. на поховання, ремонт даху будинку померлої - 18 052 грн. та 54 709 грн. на поминальний обід трьох загиблих в той день працівників комбінату. Батькам загиблої сплачено 100 000 грн. на відшкодування матеріальної шкоди у зв'язку з загибелью дочки ОСОБА_7

Доводи відповідача, що по 50 000 грн. батькам загиблої ОСОБА_7 виплачено на відшкодування моральної шкоди, спростовуються резолюцією генерального директора комбінату з вказівкою конкретного виду виплати на заяві ОСОБА_1 З цих же підстав не можна враховувати відповідь начальника управління справами адміністрації ПАТ «ММК ім.. Ілліча» Конько М.М. про те, що батькам загиблої було виплачено моральну шкоду по 50 000 грн. кожному.

Суму, яка виплачена ОСОБА_1 Приватним акціонерним товариством «Ілліч-Сталь», також не можно вважати відшкодуванням моральної шкоди відповідачем, оскільки відповідно до довідки від 23 грудня 2014 року виплачувалась матеріальна допомога іншим суб'єктом господарювання.

Посилання апелянта щодо вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди в кримінальному провадженні суперечать обставинам справи, оскільки ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 30 жовтня 2014 року з постанови Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 15 серпня 2012 року виключена вказівка про припинення провадження за цивільним поховом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ПАТ «ММК ім.. Ілліча» про відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» задовольнити частково.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 лютого 2015 року в частині відшкодування позивачам моральної шкоди змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» (87504, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Левченко, 1, ідентифікаційний код 00191129) на відшкодування моральної шкоди:

-на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець міста Маріуполь Донецької області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) - 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень;

-на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженка міста Маріуполь Донецької області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2)- 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень;

-на користь ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженець міста Маріуполь Донецькоїобласті, ідентифікаційний номер НОМЕР_3)- 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень;

- на користь ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженка міста Маріуполь Донецькоїобласті, ідентифікаційний номер НОМЕР_4)- 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 лютого 2015 року в частині розподілу судових витрат залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: О.М. Пономарьова

Судді: С.А. Зайцева

Л.Л. Баркова