Номер провадження: 22-ц/785/5441/15
Головуючий у першій інстанції Нікітіна С. Й.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Доценко Л.І., Кварталової А.М.,

за участю секретаря - Давидова Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2015 року,

встановила:

У березні 2014 р. ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина в твердій грошовій сумі у розмірі - 1 000 грн..

В позові ОСОБА_4 посилалася на те, що з 30.09.2006 р. знаходилася з відповідачем у шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1. у них народився син - ОСОБА_7. З 2008 р. сім'я розпалася. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.03.2011 р. шлюб розірвано. Син залишився проживати з нею, знаходиться на її повному утриманні. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків. З сином не спілкується, його вихованням та утриманням не займається. Вона не може отримати у встановленому порядку згоду батька на реєстрацію дитини за місцем її проживання, оформити документи на виїзд дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення.

ОСОБА_4 та її представник - ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі за викладених в позові підстав.

Відповідач та його представник - ОСОБА_9 в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково. Просили відмовити в задоволенні вимог про позбавлення батьківських прав. Не заперечували проти стягнення аліментів. Причину відсутності спілкування з сином відповідач пояснив здійсненням перешкод в цьому з боку позивачки.

Приморська районна адміністрація, як орган опіки та піклування, у наданих суду висновках вважала доцільним позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав відносно сина.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.04.2105 р. позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Позбавлено ОСОБА_5 батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина в розмірі - 1 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 12.12.2014 р. і до повноліття сина, тобто - до ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Вимог про те, що зробити після скасування рішення, апеляційна скарга не містить.

Апелянт в судове засідання не з'явився. Про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Причини неявки не повідомив, заяв та клопотань не надав. На пропозицію апеляційного суду (ст. 10 ЦПК України) надати додаткові докази щодо свого сімейного, матеріального стану, стану свого здоров'я не відреагував, будь-яких доказів щодо вказаних обставин не надав.

Позивачка письмових заперечень на апеляційну скаргу не надала. В судове засідання не з'явилися. Про час і місце розгляду справи була сповіщена належним чином. Причини неявки суду не повідомила, заяв та клопотань не надала. На пропозицію апеляційного суду (ст. 10 ЦПК України) надати додаткові докази щодо свого сімейного, матеріального стану, стану свого здоров'я також не відреагувала, будь-яких додаткових доказів щодо вказаних обставин не надала.

Прокурор в судовому засіданні вважала необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково. Рішення суду в частині позбавлення батьківських прав скасувати. В задоволенні цих позовних вимог відмовити. В решті рішення залишити без змін. Пояснила, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. Підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відсутні.

Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з'явився. Приморська районна адміністрація Одеської міської ради причини неявки представника не повідомила. Про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином. Заяв та клопотань не надала.

Згідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином сповіщених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Позбавляючи відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_7 та стягуючи з останнього аліменти на користь позивачки на утримання сина в розмірі - 1 000 грн. щомісяця, суд першої інстанції виходив з того, що батько участі у вихованні дитини не приймає, коштів на його утримання не надає, тим самим не виконує свої батьківські обов'язки (а. с. 100 - 101).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі - 1 000 грн. щомісяця. Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи, вимогам діючого законодавства України (ст. ст. 180 - 184 СК України, ст. ст. 11, 60, 179, 213 ЦПК України). Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Апелянт не надав суду доказів, які б спростовували вищевказані висновки суду першої інстанції.

Встановлено, що відповідач є батьком малолітнього сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 18).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.03.2011 р. шлюб позивачки з відповідачем розірвано. Місце проживання сина визначено з матір'ю (а. с. 15 - 15 зворотна сторона).

Дитина проживає разом з матір'ю. Як під час відвідування дитячого садка (а. с. 11), так і під час відвідування школи (а. с. 12, 13, 14) дитину приводили та забирали із цих установ мати та бабуся. Батько цих установ не відвідував. Дитина знаходиться на матеріальному забезпеченні матері. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає.

Між сторонами виникли правовідносини щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття.

За правилами, передбаченими ст. ст. 180 - 184 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Доводи апелянта про те, що не знайшли свого підтвердження факти, на які посилається позивачка не приймаються колегією суддів, оскільки останній не зміг їх спростувати ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції. Крім того, відповідач визнав вимоги щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина. Як було вказано вище, на пропозицію апеляційного суду (ст. 10 ЦПК України) надати додаткові докази щодо свого сімейного, матеріального стану, стану свого здоров'я не відреагував, будь-яких доказів щодо вказаних обставин не надав.

Однак, висновок суду першої інстанції про стягнення аліментів з 12.12.2014 р. не відповідає обставинам справи щодо звернення з позовом до суду - 12.03.2014 р. (а. с. 2) та вимогам, передбаченим ст. 191 СК України про присудження аліментів на дитину за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Тому рішення суду в частині часу, з якого необхідно стягнути аліменти, необхідно змінити, стягнувши їх - з 12.03.2014 року.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо позбавлення відповідача батьківських прав. Вважає, що цих висновків суд дійшов при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального (ст. 164 СК України) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179 ЦПК України) права. Доводи апелянта в цій частині є обґрунтованими.

За правилами, передбаченими п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. п. 15, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.07 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Матеріали справи не містять достатніх доказів, щоб можна було зробити беззаперечний висновок про ухилення ОСОБА_5 від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України) та необхідність у зв'язку з цим позбавлення відповідача батьківських прав. Позивачка посилається в позові на те, що відповідач не спілкується з сином, вона не може отримати у встановленому порядку згоду батька на реєстрацію дитини за місцем її проживання, оформити документи на виїзд дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення. Разом з тим, вказані обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Доказів щодо зловживання відповідачем алкогольними напоями, наркотичними засобами, фізичного, психологічного насилля батька над сином, іншого негативного впливу батька на дитину тощо суду не надано.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів не приймає до уваги висновок органу опіки та піклування (а. с. 65 - 66) щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 відносно сина - ОСОБА_7. Вважає його передчасним, оскільки до нього не додано доказів, що з батьком проводилися зустрічі, бесіди щодо необхідності змінити своє ставлення до виховання сина.

Ураховуючи, що невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом вищезазначених норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи щодо часу, з якого необхідно стягнуту аліменти, та в частині задоволення вимог про позбавлення відповідача батьківських прав, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині часу початку стягнення аліментів підлягає зміні, а в частині позбавлення батьківських права - скасуванню.

Згідно з п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, а також змінити рішення суду. Підставою для скасування та зміни рішення суду є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2015 року в частині задоволення вимог про позбавлення батьківських прав - скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_5 про необхідність змінити ставлення до виховання сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Покласти на органи опіки та піклування - Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради, Любашівську районну державну адміністрацію Одеської області контроль за виконанням ОСОБА_5 батьківських обов'язків відносно сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2015 року в частині визначення часу стягнення з ОСОБА_5 аліментів - змінити.

Змінити дату початку стягнення аліментів з 12 грудня 2014 року на - 12 березня 2014 року.

Стягнути з ОСОБА_5 (номер картки фізичної особи-платника податків - НОМЕР_1) в дохід держави судовий збір у сумі - 121 (сто двадцять одна) грн. 80 коп..

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. І. Доценко

А. М. Кварталова