Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/760/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Нерода Л. М.
Доповідач Мурашко С. І.
РІШЕННЯ

Іменем України

07.05.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Мурашка С.І.

суддів - Бубличенко В.П., Кривохижі В.І.

при секретарі - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2014 року і

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та просив стягнути на його користь 24120,27 доларів США боргу за договором позики, з яких 20000 доларів США - основний борг, 3551,50 доларів США - проценти за користування позикою, 568,77 доларів США - відсотки за користування чужими коштами, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.08.2014 року становить 303915,40 грн.

Зазначав, що 05.04.2012 року відповідач взяв у борг 20000 доларів США, які зобов'язався повернути до 30 серпня 2013 року, що підтверджується розпискою написаною власноручно відповідачем.

Відповідач своїх зобов'язань не виконав, добровільно повернути суму боргу відмовляється.

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2014 року позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг в розмірі 24120,27 доларів США, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на 11.08.2014 року складає 303915, 40 грн., а також 3039,15 грн. сплаченого судового збору та 420 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_3, ОСОБА_4, підтримав апеляційну скаргу з посиланням на викладені в ній обставини, позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат Губа О.В. заперечували проти доводів апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, відповідно до ст.303 ЦПК України, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно розписки ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 у борг 20000 доларів США, які зобов'язався повернути до 30 серпня 2013 року, але не повернув.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню і з відповідача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 20 000 доларів США, а також 3% річних за користування чужими грошовими коштами в розмірі 568,77 доларів США та 3551,50 доларів США - відсотки за користування позикою, а всього 24120,27 доларів США, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на 11.08.2014 року становить 303915,40 грн.

Висновки суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача боргу є правильними, але неправильними є висновки суду, що борг підлягає стягненню в іноземній валюті, доларах США.

Так, згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошейабо інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов'язанням її повернення), так і дати її отримання.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14.

Зі змісту розписки (а.с.34) вбачається, що 05.04.2012 року ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_2 20000 доларів США, які зобов'язався повернути до 30.08.2013 року.

Так, як на підтвердження повернення боргу ОСОБА_3 належних та допустимих доказів не надав, з нього на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 252 000 грн. основного боргу, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.08.2014 року (1 долар США - 12,60 грн.) становить 20 000 доларів США, 44748 грн. 90 коп. процентів від суми позики згідно ст.1048 ЦК України, що становить 3551,50 доларів США, та 3% річних від простроченої суми (ч.2 ст.625 ЦК) в сумі 7166 грн. 50 коп., що становить 568,77 доларів США.

Всього з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 303915( триста три тисячі дев'ятсот п'ятнадцять) грн. 40 коп. боргу за договором позики.

Безпідставним є доводи апеляційної скарги, з посиланням на Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», що надання ОСОБА_2 грошових коштів у позику необхідно відносити до фінансових послуг, так як зазначений Закон є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб'єктів учасників ринку фінансових послуг і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб суб'єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами ст.ст.1046-1048 ЦК України.

Враховуючи, що ОСОБА_2 не відноситься до суб'єктів, на яких поширюється дія зазначеного Закону спір між сторонами необхідно вирішувати на підставі норм ЦК України (ст.ст.1046-1048).

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення боргу і з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню борг за договором позики в національній валюті України - гривні, в сумі 303915 грн. 40 коп.

Крім того, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача 420 грн. витрат на оголошення в газету про виклик в суд відповідача підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування судом норм процесуального права.

Так, за змістом ч.9 ст.74 ЦПК України відповідач викликається в суд через оголошення у пресі, якщо невідоме його зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи.

Згідно довідки Управління ДМС у Кіровоградській області (а.с.14) відповідач ОСОБА_3 зареєстрований в АДРЕСА_1, і за цією адресою судом направлялася поштова кореспонденція, яка поверталася з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.17,23).

За таких обставин виклик відповідача в суд через оголошення в пресі здійснено в порушення ч.9 ст.74 ЦПК України, а тому ці витрати позивача не можуть бути стягнуті з відповідача.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, є підставою для скасування та зміни рішення суду з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст.209,307,309,313,314,316 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2014 року:

· в частині стягнення боргу змінити, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 303915 ( триста три тисячі дев'ятсот п'ятнадцять) грн. 40 коп. боргу за договором позики;

- в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 420 грн. судових витрат скасувати.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: