Провадження № 2/0202/374/2015
29 січня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючої судді Слюсар Л.П.
при секретарі Терещенко А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до Публічного акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК", ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
Вимоги до відповідачки ОСОБА_2, що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачами ПАТ "А-Банк", договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, у зв'язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред'явленим до стягнення боргом.
Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2012 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" були задоволені.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, від 18 вересня 2013 року заочне рішення від 23 жовтня 2012 року по цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до Публічного акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК", ОСОБА_2 про стягнення заборгованості було скасовано.
При новому розгляді справи представник позивача у судове засідання не з'явилася, відповідно до заяви просила справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився. Про час і місце слухання справи повідомлялась належним чином. Про причини неявки суд не повідомила.
Представник відповідача Публічного акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" в судове засідання не з'явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомили.
Представник позивача не заперечував, щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд приходить вважає за можливим розглянути справу за наявними доказами.
Суд, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно до п.1.2 Додаткової Угоди №1 від 19 березня 2012 року до Кредитного договору № IFDWA051600162 від 18.12.2007 року дата остаточного погашення заборгованості за договором 22.03.2015 року. Погашення здійснюється відповідно до графіку. Відповідно до п. 1.4. з 19.03.2012 року за умови належного виконання позичальником своїх зобов'язань по сплаті платежів, зазначених в Графіку погашення кредиту, позичальник за користування кредитом сплачує відсотки в розмірі 0,12% річних.
Відповідно до договору застави рухомого майна у заставу передано автомобіль CHERY SQR 7130S21, рік випуску 2007, № кузова/шасі: НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2.
Як вказав позивач, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачкою ОСОБА_2 умов договору № IFDWA051600162 від 19.12.2007 року заборгованість станом на 12.09.2012 р. склала 6443,36 дол. США, в тому числі 5484,66 дол. США - заборгованість за кредитом; 1,21 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 620,88 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 31,28 дол. США - штраф (фіксована частина); 305,34 дол. США - штраф (процентна складова).
Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 15.06.2012 р. позивач не зарахував кошти, виручені за автомобіль, і збільшив суму заборгованості з 15.06.2012 по 23.10.2012 на 3281,07 грн.
Відповідно до вимог ч. 3 ст.10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Виходячи із вищевикладеного та беручи до уваги те, що позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення з позичальника та поручителя солідарно суми заборгованості замовчав той факт, що 19 березня 2012 р. з позичальником була укладена додаткова угода до кредитного договору, яким внесені зміни до основного зобов'язання, а саме збільшено розмір плати за кредитом, відстрочка виконання до 22.03.2015 р., що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються відсотки за користування чужими грошовими коштами, підвищення розміру відсотків, крім того як вбачається із матеріалів справи поручитель не був повідомлений по укладену додаткову угоду та те, що позивачем не надано суду жодного доказу щодо реалізації предмета застави, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ « ПриватБанк» не знайшли свого підтвердження, тому вони є не обґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Оскільки позивачу відмовлено в задоволені позовних вимог, то відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати не розподіляються.
Керуючись ст. ст. 525,526,530,554,610,625,1050,1054 ЦК України, ст.ст.3,7 11,15,27, 30, 60, 61, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України , суд -
В задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до Публічного акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК", ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.П. Слюсар