УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Євтушенко О.І., Завгородньої І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Котовського відділення № 10015/0365 АТ «Ощадбанк», третя особа - ОСОБА_5, про визнання договору відновлювальної кредитної лінії неукладеним, за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_4 - Кресюна Василя Андрійовича на рішення апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, обґрунтовуючи його тим, що у січні 2009 року з листа відділення банку йому стало відомо про укладення між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі - ВАТ «Державний ощадний банк України») та ним договору відновлювальної кредитної лінії від 4 березня 2008 року № 08-1 строком дії до 4 березня 2018 року на суму ліміту кредиту у розмірі 500 тис. грн. Вказував, що договір з банком не укладав, підпис від його імені в договорі відновлювальної кредитної лінії вчинив ОСОБА_5 без належних на те повноважень.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 25 квітня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано неукладеним договір відновлювальної кредитної лінії від 4 березня 2008 року № 08-1 між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 з моменту його оформлення. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2014 року рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 25 квітня 2014 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі адвокат ОСОБА_4 - Кресюн В.А. просив скасувати рішення апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2014 року, залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2014 року, оскільки воно законне та обґрунтоване.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 договір не підписував, що підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи від 9 червня 2009 року № 5026/02, що була проведена у межах кримінальної справи та встановлено, що підпис від імені позивача вчинено ОСОБА_5

Постановою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 27 жовтня 2011 року провадження у кримінальній справі у відношенні ОСОБА_5 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 222 КК України закрито на підставі п. «е» ст. 1, ст. 6 Закону України «Про амністію» від 8 липня 2011 року. Встановлено, що ОСОБА_5 підписав від імені ОСОБА_4, без його відома та згоди договір відновлювальної кредитної лінії від 4 березня 2008 року № 08-1 та отримав кошти.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК Украъни, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Як роз'яснено у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9, судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205-210, 640 ЦК України).

Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п'ятої ЦК України.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу адвоката ОСОБА_4 - Кресюна Василя Андрійовича відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко О.І. Євтушенко І.М. Завгородня