Справа № 565/1435/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2015 року м.Кузнецовськ

Кузнецовський міський суд Рівненської області в особі:

головуючого - судді Горегляд О.І.,

з участю:

- секретаря судового засідання - Ломази С.О.,

- позивачки - ОСОБА_1,

- представника позивачки - ОСОБА_2,

- відповідача - ОСОБА_3,

- представника відповідача - адвоката Бабіка К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м.Кузнецовськ Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И В:

09 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, - дочки: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/2 (одної другої) частини заробітку або іншого доходу відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі позову до дня припинення навчання, але не довше, ніж до досягнення дочкою двадцяти трьох років. Вказані позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що ОСОБА_5 є студенткою 1 курсу факультету будівництва та архітектури Національного університету водного господарства та природокористування, де вона навчається на денній формі навчання на платній основі, заробітку і стипендії не отримує та у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги зі сторони своїх батьків. Згідно з доводами позивачки період навчання повнолітньої дитини становить 4 роки для здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавра і загальна вартість освітньої послуги за весь період її навчання складає 42000 (сорок дві тисячі) грн. ОСОБА_1 зазначила, що на даний час вона сплатила половину вартості навчання ОСОБА_5 у вказаному навчальному закладі за перший рік навчання в розмірі 5250 (п'ять тисяч двісті п'ятдесят) грн., а також оплатила перший рік її проживання в гуртожитку в сумі 3220 (три тисячі двісті двадцять) грн. 20 коп. Окрім цього, як вказала позивачка, в цілому у зв'язку з продовженням навчання повнолітня дочка потребує матеріальної допомоги в розмірі приблизно 3200 (три тисячі двісті) грн. на місяць. При цьому ОСОБА_1 пояснила, що перед навчанням вона витратила близько 2000 (дві тисячі) грн. на придбання ОСОБА_5 необхідного одягу і взуття, купує і передає повнолітній дочці яйця, масло, рибу, м'ясні продукти, овочі та крупи на загальну суму 500 (п'ятсот) - 700 (сімсот) грн. на місяць, інші найнеобхідніші продукти харчування (хліб, фрукти, ковбасні вироби, солодощі, молочні продукти, тощо на загальну суму 200 (двісті) - 300 (триста) грн. на місяць ОСОБА_5 купує самостійно та щомісяця несе витрати на придбання засобів гігієни близько 150 (сто п'ятдесяти) грн., паперу і канцелярського приладдя для навчання близько 50 (п'ятдесяти) грн., на оплату проїзду за місцем навчання в сумі 120 (сто двадцять) - 240 (двісті сорок) грн. та на оплату проїзду додому в сумі 140 (сто сорок) грн. за одну поїздку в обидві сторони. Згідно з твердженнями позивачки відповідач всупереч вимогам чинного законодавства не надає матеріальної допомоги повнолітній дитині - ОСОБА_5, хоча має задовільний стан здоров'я, одержує стабільний заробіток та інших осіб не утримує. При визначенні розміру аліментів ОСОБА_1 просила суд врахувати, що вона не має змоги самостійно здійснити матеріальне забезпечення повнолітньої дитини без участі в цьому ОСОБА_3, так як є інвалідом третьої групи та особою, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, 1 категорії, не працює, і отримує пенсію по інвалідності в невисокому розмірі.

18 листопада 2015 року відповідач подав у суд письмові заперечення проти вказаного позову ОСОБА_1 Зі змісту вказаних заперечень слідує, що ОСОБА_3 вважає безпідставними та необґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з нього в її користь аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/2 (одної другої) частини його заробітку (доходу), та просить суд відмовити у їх задоволенні. Згідно з доводами відповідача твердження позивачки про те, що він не надає матеріальної допомоги для їх повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, не відповідають дійсності. При цьому ОСОБА_3 вказав, що 14 травня 2015 року під час поділу майна, він із ОСОБА_1 усно, добровільно домовилися про те, що він бере на себе зобов'язання повністю забезпечити майбутнє навчання дочки в навчальному закладі. На виконання вказаної усної домовленості, як пояснив відповідач, 14 травня 2015 року він особисто в присутності представників сторін та свідка ОСОБА_6 передав ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5000 (п'ять тисяч) доларів США, для того, щоб позивачка використала їх для організації вступу та навчання дочки у вищому навчальному закладі. ОСОБА_3 зазначив, що при передачі коштів з рук в руки позивачка власноручно написала відповідну розписку, де умисно, переслідуючи свої особисті корисливі цілі вказала, що отримала зазначену суму в рахунок моральної компенсації для дитини та себе, а також для навчання дитини. Проте, як стверджує відповідач, при усній домовленості про передачу коштів на навчання із ОСОБА_1 взагалі не було жодної мови про будь-яку моральну компенсацію, оскільки він при розподілі майна не спричинив колишній дружині, а тим паче - дочці, будь-якого морального збитку. ОСОБА_3 просив суд також врахувати, що поділ спільного майна подружжя відбувся добровільно, підтвердженням чого є мирова угода сторін та ухвала Кузнецовського міського суду Рівненської області від 14 травня 2015 року, відповідно до яких об'єкт спільної сумісної власності сторін - квартира АДРЕСА_1 повністю перейшла в особисту приватну власність позивачки. За таких обставин, як вказав відповідач, на даний час він зареєстрований в гуртожитку, проте через відсутність там будь-яких умов для проживання змушений орендувати житло та відповідно до договору купівлі-продажу майна, що буде створено в майбутньому, №1/3/7 від 12 травня 2015 року та про виконання робіт на надання інформаційно-консультаційних і організаційно-технічних послуг від 12 травня 2015 року має зобов'язання щомісяця вносити свої особисті грошові кошти в сумі близько 9100 (дев'ять тисяч сто) грн., а всього - 135953 (сто тридцять п'ять тисяч дев'ятсот п'ятдесят три) грн. за придбання двокімнатної квартири, в чому йому допомагає його батько через незначний розмір заробітку близько 3000 (трьох тисяч) грн. З врахуванням цих обставин ОСОБА_3 зазначив, що він не відмовляється від своїх обов'язків добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини у період її навчання, та вважає, що підстави для звернення ОСОБА_1 до суду з таким позовом - відсутні.

У письмовій заяві від 21 жовтня 2015 року третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_5 вказала, що повністю підтримує позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, так як батько не надає їй матеріальної допомоги, якої потребує у зв'язку з навчанням на платній основі у Національному університеті водного господарства та природокористування, та просить суд провести розгляд справи без її участі.

Під час судового розгляду справи позивачка ОСОБА_1 змінила позовні вимоги та просила суд стягнути з ОСОБА_3 в її користь аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, - дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 (одної четвертої) частини заробітку або іншого доходу відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі позову до дня припинення навчання, але не довше, ніж до досягнення дитиною двадцяти трьох років, про що подала в суд відповідну письмову заяву від 18 листопада 2015 року.

Із пояснень позивачки, наданих нею в судовому засіданні, слідує, що необхідність стягнення з відповідача в її користь аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, зумовлена неможливістю здійснення нею самостійного утримання повнолітньої дочки без участі в цьому батька дитини, фактичним окремим проживанням сторін та ненаданням відповідачем матеріальної допомоги ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в добровільному порядку. ОСОБА_1 зазначила, що наприкінці літа 2015 року відповідач надав повнолітній дочці - ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 2000 (дві тисячі) грн., після чого з вересня 2015 року до теперішнього часу повнолітню дитину не утримує. Позивачка пояснила, що із ОСОБА_3 не обговорювалися питання вступу ОСОБА_5 до навчального закладу і її матеріальне забезпечення, а сума в розмірі 5000 (п'ять тисяч) доларів США, надана їй відповідачем при розірванні їх шлюбу та поділі спільного майна подружжя, є грошовою компенсацією її і дочки часток у новобудові і в двох автомобілях, які залишились ОСОБА_3, а також відшкодуванням завданої при цьому моральної шкоди. Згідно з доводами ОСОБА_1 її розписка від 14 травня 2015 року дописана не її почерком.

Представник позивачки - ОСОБА_2 в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги ОСОБА_1 з врахуванням зменшення їх розміру, та просила суд задоволити їх в повному обсязі. Представник ОСОБА_1 пояснила, що сума в розмірі 5000 (п'ять тисяч) доларів США, надана відповідачем позивачці, є виключно грошовою компенсацією моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 і ОСОБА_5 ОСОБА_3 при розірванні шлюбу та поділі спільного майна подружжя, і не стосується предмету даного спору сторін щодо утримання їх повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Згідно з доводами ОСОБА_2 мирова угода не була б підписана відповідачем, якби вона вирішувала б лише питання поділу квартири АДРЕСА_1 без врахування іншого спільного майна подружжя, яке залишилося у ОСОБА_3 (іншої квартири, яка будується, та двох автомобілів). При вирішенні даної справи представник позивачки просила суд врахувати, що ОСОБА_3 не спростовує доводи ОСОБА_1 щодо наявності в повнолітньої дитини ОСОБА_5 потреб, викликаних продовженням нею навчання, проте матеріальної допомоги їй не надає на відміну від позивачки.

Під час розгляду справи відповідач ОСОБА_3 повністю визнав позовні вимоги ОСОБА_1 з врахуванням зменшення їх розміру, зазначивши, що погоджується сплачувати в користь позивачки аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, - дочки: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 (одної четвертої) частини свого заробітку або іншого доходу щомісячно, починаючи з дня подачі позову до дня припинення навчання, але не довше, ніж до досягнення дитиною двадцяти трьох років. При цьому відповідач підтвердив свою працездатність і фінансову спроможність виконувати зазначені зобов'язання, а також відсутність інших утриманців та факт окремого проживання сторін.

Представник відповідача - адвокат Бабік К.В. в судовому засіданні підтримав вказану позицію ОСОБА_3 щодо визнання ним позову ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, - дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 (одної четвертої) частини заробітку або іншого доходу відповідача щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до дня припинення навчання, але не довше, ніж до досягнення дитиною двадцяти трьох років.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, з'ясувавши позицію третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, суд дослідив і оцінив в сукупності докази, наявні в матеріалах справи, та прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, необхідно задоволити в повному обсязі заявлених вимог з врахуванням зменшення їх розміру.

Такий висновок суду ґрунтується на наступних встановлених фактичних обставинах і нормах права.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 16 січня 2015 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, зареєстрований 27 липня 1996 року Каноницькою сільською радою Володимирецького району Рівненської області, актовий запис за №11, та визначено місце проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до її повноліття разом з ОСОБА_1

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області 25 березня 1997 року (запис №159 від 25 березня 1997 року), в період цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 року у сторін народилася дочка - ОСОБА_5, яка на момент вирішення спору є повнолітньою.

Довідка ЖЕД №2 Кузнецовського міського комунального підприємства №2466 від 08 жовтня 2015 року свідчить, що відповідач ОСОБА_3 не проживає з колишньою дружиною ОСОБА_1 та повнолітньою дочкою ОСОБА_5

ОСОБА_5 є студенткою першого курсу інституту будівництва та архітектури Національного університету водного господарства та природокористування, де навчається на денній формі навчання на платній основі, що підтверджується довідкою навчально-наукового інституту будівництва та архітектури Національного університету водного господарства та природокористування №1010 від 16 вересня 2015 року.

Згідно з умовами договору про підготовку фахівця на умовах повного відшкодування витрат на навчання №19415, укладеного 13 серпня 2015 року між ОСОБА_1, ОСОБА_5 і Національним університетом водного господарства та природокористування, (п.п.4.2., 4.3.) вартість освітньої послуги за перший рік навчання складає 10500 (десять тисяч п'ятсот) грн. і загальна вартість освітньої послуги складає 42000 (сорок дві тисячі) грн.

Позивачка ОСОБА_1 оплатила навчання ОСОБА_5 в сумі 5250 (п'ять тисяч двісті п'ятдесят) грн., що підтверджується квитанцією ПАТ КБ «Приватбанк» від 11 вересня 2015 року.

Згідно з квитанцією ПАТ «А-Банк» від 27 серпня 2015 року ОСОБА_5 оплачено проживання в гуртожитку в сумі 3220 (три тисячі двісті двадцять) грн. 20 коп.

Отже, у зв'язку з навчанням в інституті будівництва та архітектури Національного університету водного господарства та природокористування на денній формі і платній основі та відсутністю власних доходів ОСОБА_5 потребує матеріальної допомоги зі сторони своїх батьків.

Посвідчення серії НОМЕР_2 видане Рівненською обласною державною адміністрацією 23 червня 1999 року, свідчить, що позивачка є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорії 1. Як слідує з довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії НОМЕР_3 від 03 вересня 2013 року ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності з 27 червня 2013 року на строк до липня 2016 року.

Матеріали справи свідчать, що позивачка добровільно утримує повнолітню дитину, яка продовжує навчання, - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, однак вказаної допомоги недостатньо для належного забезпечення умов її навчання.

Судом встановлено, що в період часу з дня пред'явлення в суд позову, тобто з 09 жовтня 2015 року, до теперішнього часу відповідач не надав матеріальної допомоги своїй повнолітній дитині, яка продовжує навчання, - ОСОБА_5 Цих обставин ОСОБА_3 не спростовано. Призначення переданих позивачці 14 травня 2015 року грошових коштів у сумі 5000 (п'ять тисяч) доларів США як аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, відповідачем не доведено.

ОСОБА_3 працює в 2 державному пожежно-рятувальному загоні головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області на посаді командира відділення-водія і його заробітна плата за період часу з жовтня 2014 року до вересня 2015 року становить - 36620 (тридцять шість тисяч шістсот двадцять) грн. 94 коп. Про наявність скарг на стан свого здоров'я та перебування інших осіб на утриманні відповідач суду не заявив.

Таким чином, з'ясовано, що за станом свого здоров'я і матеріальним становищем ОСОБА_3 спроможний сплачувати аліменти в користь ОСОБА_1 на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, - дочки: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 (одної четвертої) частини заробітку або іншого доходу щомісячно, починаючи з 09 жовтня 2015 року до дня припинення навчання, але не довше, ніж до досягнення дитиною двадцяти трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 року включно.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу.

Згідно з ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У відповідності до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

На підставі вказаних положень ст.201 СК України в даному випадку застосуванню підлягає ч.1 ст.191 СК України, згідно з якою аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Частиною 4 ст.174 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що визнання відповідачем ОСОБА_3 позову ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в даному випадку не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, тому підлягає прийняттю.

Таким чином, враховуючи визнання позову відповідачем, його працездатність, фінансову спроможність, відсутність інших утриманців, а також недостатнє матеріальне забезпечення повнолітньої дитини сторін - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд визнав позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, обґрунтованими. За таких обставин, на думку суду, наявні підстави для повного задоволення вказаного позову і визначення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, - дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 (одної четвертої) частини заробітку або іншого доходу відповідача щомісячно, починаючи з 09 жовтня 2015 року до дня припинення навчання, але не довше, ніж до досягнення дитиною двадцяти трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 року включно.

З врахуванням наведених обставин, на підставі ст.182, ч.1 ст.191, ст.ст.199-201 СК України, керуючись ст.4, ч.1 ст.11, ст.60, ч.ч.1, 3 ст.61, ч.3 ст.88, ч.4 ст.174, ч.3 ст.208, ч.ч.1-3 ст.209, ст.ст.212-215, ч.1 ст.218, ч.ч.2, 3 ст.222, ч.1 ст.223, ч.1 ст.294, п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, - задоволити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, - дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 (одної четвертої) частини заробітку або іншого доходу відповідача щомісячно, починаючи з 09 жовтня 2015 року до дня припинення навчання, але не довше, ніж до досягнення дитиною двадцяти трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 року включно.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає обов'язковому негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Рівненської області через Кузнецовський міський суд Рівненської області особами, які брали участь у справі, та були присутні під час проголошення рішення - протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий суддя О.І.Горегляд