Справа № 583/1475/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2015 року м. Охтирка

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в м. Охтирка Сумської області в складі :

головуючого судді Білери П.П.

при секретарі Дяченко Ю.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка цивільну справу за позовом ОСОБА_3, представник позивача ОСОБА_1, до ОСОБА_4, третя особа державний нотаріус Охтирської міської державної нотаріальної контори Сумської області, про визнання недійсним договору дарування, суд

ВСТАНОВИВ:

13 травня 2015 року до Охтирського міськрайонного суду Сумської області звернувся ОСОБА_3, представник позивача ОСОБА_1, з позовом до ОСОБА_4, третя особа державний нотаріус Охтирської міської державної нотаріальної контори Сумської області, про визнання недійсним договору дарування.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що він проживає та зареєстрований у домоволодінні за адресою: вул. Червоний Орач, буд. 13, м. Охтирка Сумської області. Даний житловий будинок належить позивачу ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого Охтирського державною нотаріальною конторою 19 березня 1974 року за реєстровим номером 2 273 та договору дарування, посвідченого другою Охтирською державною нотаріальною конторою 05 жовтня 1976 року за реєстровим номером 1399. Як зазначає у позові ОСОБА_3, він є людиною похилого віку, потребує сторонньої допомоги та догляду, а тому він домовився зі ОСОБА_5 про те, що остання догодує його до смерті, а за це їй у власність перейде будинковолодіння за адресою: вул. Червоний Орач, буд. 13, м. Охтирка Сумської області. 18 вересня 2014 року, укладаючи договір дарування житлового будинку зі ОСОБА_4, що належав йому на праві приватної власності, він помилився щодо правової природи правочину, вважав, що укладає договір довічного утримання, так як є особою похилого віку та недочуває, й домовленість зі ОСОБА_4 була про довічне утримання. Як стверджує позивач, ОСОБА_4 запевняла його, що за договором дарування вона й надалі буде здійснювати за ним догляд, чим забезпечить його довічне утримання, і що саме такий договір за своєю природою повинен укладатися. Також між сторонами, тобто між ним та ОСОБА_4 18 серпня 2014 року було зареєстровано шлюб, так як до укладення договору дарування житлового будинку відповідач ОСОБА_4 запевнила його, що після одруження укладення правочину буде коштувати дешевше. Після одруження та укладання спірного договору дарування житлового будинку він проживав з відповідачем ОСОБА_4 в одному будинку, у кожного був окремий бюджет, вона яке і раніше піклувалася про нього, доглядала, готувала їжу, прала.

Укладаючи оскаржуваний договір дарування зі ОСОБА_4, він помилявся щодо обставин, які мають істотне значення, зокрема щодо правової природи цього правочину, прав та обовязків сторін, вважаючи цей правочин договором довічного утримання, відповідно до умов якого друга сторона зобовязувалася здійснювати постійний догляд та утримання, а право розпорядження нерухомим майном перейшло би до ОСОБА_4 лише після його смерті, та якби не така помилка, то спірний договір не було б укладено. У кінці березня 2015 року він дізнався від відповідача ОСОБА_4, що остання бажає продати житловий будинок за адресою: вул. Червоний Орач, буд. 13, м. Охтирка Сумської області без його згоди, так як є повноцінною власницею вищевказаного домоволодіння. Беручи до уваги те, що при укладенні спірного правочину він неправильно сприймав істотні умови договору щодо безоплатності та неможливості у подальшому користуватися, володіти цим майном, позивач змушений був звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів з позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідченого 18 вересня 2014 року державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори Сумської області ОСОБА_6

У судове засідання позивач ОСОБА_3 не зявився з невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду даної цивільної справи був повідомлений завчасно та належним чином.

Представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовільнити, визнавши договір дарування житлового будинку, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідченого 18 вересня 2014 року державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори Сумської області ОСОБА_6, недійсним. Свої доводи він пояснив тим, що позивач ОСОБА_3 при укладенні даного правочину гадав, що укладається договір довічного утримання, вважав, що він підписує договір довічного утримання; після одруження та укладання спірного правочину відповідач ОСОБА_4 зобовязана була утримувати позивача ОСОБА_3, піклуватися про нього.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не зявилася з невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду даної цивільної справи була повідомлена завчасно та належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_3 не визнав, заперечував проти задоволення данного позову. Він пояснив суду, що укладання договору дарування житлового будинку було направлено на настання тих правових наслідків, про які йшлося в істотних умовах даного договору дарування; позивач ОСОБА_3 був обізнаний про правову природу договору дарування та про правові наслідки, що випливають з його укладання та нотаріального посвідчення; договір дарування ОСОБА_3 підписував власноручно, без жодного сторонього впливу, ознайомившись попередньо з його змістом. Крім того, представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначив, що укладаючи шлюб, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 мали намір створити справжню сімю, протягом всього часу жили у вищевказаному домоволодінні як пожружжя, тобто як чоловік та дружина у зареєстрованому шлюбі, про утримання та піклування ОСОБА_3 до смерті не йшлося при укладнні шлюбу та спірного договору дарування. Також про спільне життя однією сімєю свідчать квитанції про оплату будівельних матеріалів на облаштування та ремонт домоволодіння за адресою: вул. Червоний Орач, буд. 13, м. Охтирка Сумської області, кошти за які сплачували разом ОСОБА_4 та ОСОБА_3 як подружжя, котрі були залучені під час судового засідання до матеріалів справи.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 пояснила суду, що вона є сусідкою позивача ОСОБА_3 Їй нічого не відомо про умови дарування будинку, також їй достовірно не відомо, чи вели спільне господарство ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 пояснив суду, що ОСОБА_3 є його сусідом; зазначив, що ОСОБА_3 розповідав йому, що той він подарував своїй дружині ОСОБА_4 будинок, взамін чого вона обіцяла ого доглядати.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 пояснила суду, що вона є донькою ОСОБА_4 Суду вона розповіла, що її мати ОСОБА_4 у місцевій пресі дала оголошення, що шукає будинок, який би їй подарували безкоштовно. На це оголошення зателефонував ОСОБА_3 Вони вирішили жити разом та згодом одружилися, ОСОБА_3 подарував їй будинок. Під час спільного життя вони вели спільне господарство, купували речі разом, зокрема, пральну машинку. Доки її мати ОСОБА_4 була відсутня за місцем проживання позивача, вона доглядала за ОСОБА_3 Крім того, свідок ОСОБА_10 пояснила суду, що ОСОБА_3 неодноразово бив її матір ОСОБА_4

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 який є чоловіком ОСОБА_10, пояснив суду, що ОСОБА_3 є його тестем, а відповідач ОСОБА_4 є його тещею; по обставинам справи йому нічого не відомо. Зазначив, що він разом із ОСОБА_3 робив утеплення кухні у домоволодінні ОСОБА_3

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 пояснив суду, що ОСОБА_4 є його матірю. Суду він розповів, що позивач ОСОБА_3 запропонував його матері, ОСОБА_4, одружитися та згодом подарував їй будинок, де вони живуть разом однією сімєю та ведуть спільне господарство.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_13 пояснила суду, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 жили разом як чоловік та дружина, мали повноцінну сімю, вели разом спільне господарство. Їй відомо, що ОСОБА_4 його не утримувала, а все у родині робили спільно, піклувалися один за одного як це повинно бути в сімї.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка державний нотаріус Охтирської міської державної нотаріальної контори Сумської областіОСОБА_6 пояснила суду, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у кінці серпня на початку вересня 2014 року разом приходили до неї спершу на консультацію з приводу дарування будинку. ОСОБА_3 при укладанні та підписанні договору дарування житлового будинку спершу довго читав обидва примірники даного договору дарування, приблизно хвилин 30, він розумів, який саме договір підписує та які правові наслідки настають після його підписання, знав, що укладався та підписувався саме договір дарування, а не договір довічного утримання, був при свідомості та цілком обізнаний про правову природу договору дарування. Нотаріус пояснила, що під час вчинення даного правочину вона розказувала сторонам про правову природу договору дарування, про істотні умови договору дарування та про правову природу цього правочину. Згодом після укладання договору дарування жилого будинку до неї два рази приходив ОСОБА_3 та просив розірвати договір дарування, але вона йому пояснювала, що в односторонньому порядку це зробити неможливо. У спірному договорі дарування міститься умова про передавання при вчиненні правочину ключів від будинку, але як зазначила нотаріус у судовому засіданні, це формальна умова при укладанні типового договору дарування. Крім того, нотаріус зазначила, що договір дарування є безоплатним і обдарований не несе жодних обов'язків перед дарувальником, а також повідомила, що укладення даного договору було добровільним, права дарувальника та обдарованого нею сторонам було роз'яснено, їх дієздатність перевірено.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення та думку представників сторін, представника третьої особи пояснення допитаних у судовому засіданні свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах цивільної справи, дійшов висновку, що позов є необґрунтованим та у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю заявлених позовних вимог з наступних підстав.

Покази допитаних у судовому засіданні свідків суд вважає достовірними, так як вони узгоджуються з матеріалами даної цивільної справи, та приходить до висновку, що при таких обставинах є всі підстави вважати, що позивач ОСОБА_3 був обізнаний з правовою природою договору дарування, йому були відомі правові наслідки підписання та укладання такого правочину, а також те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дійсно жили у подарованому будинку як одна сімя, як чоловік та дружина, мали спільний побут та господарство, про що свідчили у судовому засіданні свідки.

Оцінюючи показання вищевказаних свідків, суд надає їм віри, оскільки вони знаходяться у об'єктивному взаємозв'язку з іншими матеріалами справи, нічим не спростовані, доповнюються та уточнюються іншими доказами по справі.

Судом було встановлено, що 18 вересня 2014 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір дарування житлового будинку, згідно якого позивач ОСОБА_3 подарував відповідачу ОСОБА_4 житловий будинок з господарчими спорудами за адресою: вул. Червоний Орач, буд. 13, м. Охтирка Сумської області. Даний договір дарування посвідчено державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори Сумської областіОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі 2 624. На підставі договору дарування державний нотаріус Охтирської міської державної нотаріальної контори Сумської областіОСОБА_6 видала відповідачу ОСОБА_4 ОСОБА_14 з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18 вересня 2014 року за № 26979790, котрий посвідчує право власності ОСОБА_4 на нерухоме мано житловий будинок за вказаною вище адресою.

Як було зясовано у судовому засіданні та вбачається з копії свідоцтва про шлюб, серії І БП № 088128, виданого Кардашівською сільською радою Охтирського району Сумської області 18 серпня 2014 року, що є у матеріалах даної цивільної справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 17 серпня 2014 року та по даний час перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Під час судового засідання до матеріалів даної цивільної справи був долучений DVD+R диск червоного кольору з написом «Розмова договір», але суд не вважає даний диск належним та допустимим доказом по справі, так як суду достовірно не відомо, чиї голоси та розмова записані на диску, коли та при яких обставинах був здійснений даний запис. Крім того, у жодному судовому засідання відповідач ОСОБА_4 не була присутня, її інтереси по даній справі представляв її представник, тому суду не відомий голос ОСОБА_4 Жодна із сторін по справі не заявляла клопотання про проведення відповідної судової експертизи на визначення належності того чи іншого голосу сторонам по справі. Беручи до уваги вищевикладене, суд не оцінює долучений DVD+R диск червоного кольору з написом «Розмова договір» як належний доказ, так як рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях та на недоведених обставинах.

Крім того, під час судового розгляду справи було витребувано з Охтирського МВ УМВС України в Сумській області, який розташований за адресою: вул. Жовтнева, 29, м. Охтирка Сумської області, матеріали, що були зареєстровані в журналі ЖЕО за № 80 від 08 січня 2015 року та за № 1574 від 16 квітня 2015 року за заявою ОСОБА_4 щодо вчинення насильства в сімї. З даних матеріалів перевірки а саме з пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_4, вбачається, що сторони проживають у домоволодінні за адресою: вул. Червоний Орач, буд. 13, м. Охтирка Сумської області однією сімєю, позивач ОСОБА_3 усвідомлював, що він на підставі договору дарування подарував свій будинок своїй дружині ОСОБА_4, так як у своїх поясненнях працівникам Охтирського МВ УМВС України в Сумській області ОСОБА_3 називає ОСОБА_4 дружиною, а вона називає його чоловіком; він зазначає, що будинок за вищевказаною адресою ним було подаровано добровільно та він усвідомлює те, що на даний час ОСОБА_4 є власником даного будинку на підставі укладення договору дарування.

У відповідності до Ст. 229 Цивільного кодексу України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 229-233 Цивільного кодексу України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 Цивільного кодексу України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Також, необхідно враховувати, що договори дарування належать до безоплатних правочинів та за їх умовами обдаровані не мають перед дарувальниками будь-яких зобов'язань матеріального характеру.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає безпідставним посилання позивача та його представника на помилку позивача ОСОБА_15 при укладенні спірного договору внаслідок необізнаності з правовою природою правочину, що був укладений, посилання на те, що позивач гадав, що підписує договір довічного утримання, а оспорюваний договір дарування він би не укладав, так як зібраними та дослідженими доказами по справі було доведено факт спільного проживання позивача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_4 однією сімєю як чоловік та дружина, про довічне утримання ОСОБА_3 з боку ОСОБА_4 не йшла мова, що було підтверджено показами свідків у судовому засіданні, а при нотаріальному посвідченні договроу дарування позивач ОСОБА_15 був дієздатним та обізнаний з правовою природою правочину, який він підписував.

Окрім того в ході розгляду справи, ні позивачем, ні його представником не надано суду жодних належних та допустимих доказів, того, що на момент укладення вказаного договору дарування 18 вересня 2014 року його стан здоров'я був тією обставиною, яка не дозволяла позивачу належно оцінити обставини та наслідки укладеного ним правочину, а також ні позивач, ні його представник не скористались правом, наданим їм Ст. 145 Цивільним процесуальним кодексом України та не заявляли клопотання про призначення експертизи для встановлення важкості стану здоров'я позивача ОСОБА_3 в момент укладення оспорюваного договору дарування.

Відповідно до Ст. 44 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року з наступними змінами, під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь.

На виконання вказаної норми закону під час посвідчення оспорюваного договору дарування, укладеного між сторонами, державним нотаріусом чітко зазначено про встановлення дієздатності сторін та про те, що сторони даного договору дарування перебувають при здоровому глузді та ясній пам'яті, розуміють значення своїх дій та діють добровільно, а також у п. 3.1. договору вказано, що дарувальник стверджує, що він здійснює дарування без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного так і морального, що стверджується підписами сторін на договорі дарування від 18 вересня 2014 року.

А також, намір позивача ОСОБА_3 укласти саме договір дарування стверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 26979790, виданого ОСОБА_4 18 вересня 2014 року, у якому безпосередньо зазначено, що підставою отримання даного витягу є укладення саме договору дарування.

Крім того, на переконня суду, визнання правочину недійсним, зокрема договору дарування, не може пов'язуватись з тим, чи усвідомлювала сторона користь, яку матиме від нього, оскільки за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Окрім того, у судовому засіданні державний нотаріус Охтирської міської державної нотаріальної контори Сумської областіОСОБА_6 підтвердила, що ОСОБА_3 уклав саме договір дарування, був присутній при його укладенні, нотаріусом йому права були роз'яснені, сторонньої допомоги на момент укладення договору він не потребував, неодноразово самостійно протягом тривалого часу читав два примірники договору дарування; а позовні вимоги ґрунтуються на тому, що позивач бажає визнати оспорюваний договір дарування недійсним виключно через те, що відповідач не відвідує його, не піклується про нього та на даний час переїхала проживати у будинок за іншою адресою, що на переконання суду не є підставою для визнання договору дарування недійсним.

З огляду на наведене суд вважає, що, в судовому засіданні, у відповідності до вимог Ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, позивачем та його представником не подано належних та допустимих доказів і судом не отримано таких доказів на підтвердження факту помилки позивача при укладенні оспорюваного договору дарування, обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням позивача укласти угоду на вкрай невигідних для нього умовах та на момент укладення спірного договору дарування існували обставини передбачені нормами Ст. 229 Цивільного кодексу України, внаслідок яких оспорюваний договір дарування може бути визнано недійсним.

Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об'єктивності.

Відповідно до Ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України сторони мають рівні права щодо надання доказів і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільного процесуального кодексу України.

Статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень і такі докази подаються сторонами, однак доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази повинні бути належними та допустимими, як того вимагають Ст. ст. 58, 59 Цивільного процесуального кодексу України.

При винесені рішення суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній взаємозвязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Суд при винесені судового рішення враховує, що згідно Ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України під час ухвалення рішення суд повинен зясувати чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити, або в позові відмовити.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем та його представником не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження, а тому у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись Ст. ст. 10, 60, 169, 208, 209, 212-216, 218 Цивільного процесуального кодексу України, Ст.ст. 233, 717, 718, 719, 720, 722 Цивільного кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_3, представник позивача ОСОБА_1, до ОСОБА_4, третя особа державний нотаріус Охтирської міської державної нотаріальної контори Сумської області, про визнання недійсним договору дарування житлового будинку, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідченого 18 вересня 2014 року державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори Сумської області ОСОБА_6, відмовити за безпідставністю заявлених вимог.

Апеляційна скарга на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду ОСОБА_16