АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9665/15 Справа № 203/2706/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Колодяжна Н.Є.
Категорія 55
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Колодяжної Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Максюти Ж.І.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Стандарт» - про стягнення грошових коштів при звільнені,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ПАТ «КБ «Стандарт» просить скасувати ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2015 року, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, розглянувши скаргу, справу, вважає скаргу обґрунтованою, а оскаржувану ухвалу незаконною, такою, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2015 року заборонено до набрання рішенням по справі законної сили ПАТ «КБ «Стандарт» відчужувати рухоме майно, яке знаходиться у приміщеннях Відділень № 1 та № 2.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені ЦПК України, заходи забезпечення позову.

В силу ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а згідно ч. 5 ст. 153 ЦПК України про вжиття забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання.

Відповідно до розяснень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно розяснень Верховного Суду України, викладених в п.1 постанови Пленуму від 22.12.2006 року № 9 « Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», єдиною підставою для забезпечення позову є мотивована заява будь-кого з осіб, які беруть участь у справі.

З виділених матеріалів вбачається, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, немотивованою та не підтверджена належними доказами.

Згідно ч.3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Між тим, наклавши заборону відчужувати нерухоме майно, що належить Банку, суд першої інстанції не встановив його вартість, тобто не перевірив співмірність між вартістю майна та заявленими позовними вимогами.

Крім того, на підставі Постанови Правління Національного банку України «Про внесення ПАТ «КБ «Стандарт» до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 19 лютого 2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Стандарт», яким запроваджено в Банку тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації.

Оскільки, у Банку діє тимчасова адміністрація, суд першої інстанції в порушення п. 2 ч. 5 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» незаконно постановив ухвалу про забезпечення позову, так як під час тимчасової адміністрації не здійснюється примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 46 вказаного Закону з дня початку процедури ліквідації банку: втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Частково задовольняючи заяву, суддя названі норми закону, розяснення Верховного Суду України та обставини заявлених вимог залишив без уваги, не перевірив їх співмірність із заявленими вимогами, не зазначив відповідних доказів і мотивів, з яких дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні заяви про забезпечення позову як така, що суперечить вимогам процесуального закону.

Керуючись ст. 307, п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ПАТ «КБ «Стандарт» задовольнити.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2015 року - скасувати.

В задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.Є. Колодяжна

Судді: О.П. Бараннік

ОСОБА_3