Справа №442/9944/14-ц
Провадження №2/442/280/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

у складі :

головуючого - судді Хомика А.П.

з участю секретаря - Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи - ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним первісним позовом, в якому з уточненням позовних вимог просить розділити між ним та відповідачкою ОСОБА_2 їхнє спільне майно подружжя, визнавши за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 вартістю 82395 грн., а за відповідачкою - право власності на 2/3 ід. частин квартири АДРЕСА_2 вартістю 139000,00 грн. Також просить стягнути з відповідачки різницю вартості майна в сумі 28305,50 грн.

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що з 03.11.1990 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, в якому у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_3. В 2005 році вони спільно придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 вартістю станом на 28.11.2014 року - 82395 грн. Крім цього, під час шлюбу ними було приватизовано квартиру АДРЕСА_2, де їм з відповідачкою належить по 1/3 ід.частині, яку також вважає спільним майном подружжя, яке підлягає розподілу.

В даний час дізнався, що рішенням Трускавецького міського суду від 19.03.2012 року їхній з відповідачкою шлюб було розірвано, відповідачка відмовляється добровільно розділити їхнє спільно нажите майно, а тому вимушений звернутись до суду з даним позовом.

ОСОБА_2, не погодившись з первісними позовними вимогами, звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, в якому також просить розділити між нею та колишнім чоловіком ОСОБА_1 їхнє спільне майно подружжя, визнавши за ними в рівних частках по 1/2 ід.частині право власності на квартиру АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_4 первісний позов підтримали, посилались на обставини, викладені в уточненому первісному позові, який просять задоволити. Вимог зустрічного позову не визнали і просять відмовити ОСОБА_2 в цих вимогах.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні зустрічний позов підтримали, не визнавши первісного. Доповнили, що квартира АДРЕСА_2 не може бути об'єктом спільного майна подружжя, оскільки набута ними в процесі безоплатної приватизації.

Третя особа за первісним позовом - ОСОБА_3 підтримала первісний позов, заперечила щодо задоволення зустрічного.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали, суд вважає, що в первісному позові необхідно відмовити, а зустрічний задоволити, виходячи з наступних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року за № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Матеріалами справи встановлено і сторонами не оспорюється, а тому доказуванню не підлягає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з 03.11.1990 року по 19.03.2012 року перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_3.

Разом з тим, перебуваючи в шлюбі, 23.01.2003 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 приватизували згідно з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" квартиру АДРЕСА_2 (копія свідоцтва про право власності на житло, виданого 23.01.2003 року).

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із частиною першою Прикінцеві положення Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року.

Відповідно до статей 16, 17 Закону України "Про власність", статті 22 КпШС України, який був чинним до 1 січня 2004 року, спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю). В інших випадках спільна власність громадян визнавалась частковою.

Таким чином судом встановлено, що 23.01.2003 року подружжя ОСОБА_1 та їхня донька ОСОБА_3 згідно з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" безоплатно приватизували квартиру АДРЕСА_2, отже таке майно не може бути об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3, а відтак в первісному позові в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 2/3 зазначеної нерухомості необхідно відмовити.

Крім цього, у відповідності до довідки КП ЛОР Дрогобицьке МБТІ та ЕО, за ОСОБА_2 рахується квартира АДРЕСА_1, придбана на підставі договору купівлі-продажу за №1-563 від 04.03.2005 року.

За положеннями ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Крім цього, відповідно до вимог ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_2 під час шлюбу уклала договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 в інтересах своєї сім'ї, а тому таке майно слід визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2.

Вирішуючи позов про розподіл спільного майна між бувшим подружжям ОСОБА_2, суд враховує, що майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі в рівних частках. Підстав для збільшення розміру часток сторонами не наведено і таких в судовому засіданні не встановлено.

За таких обставин суд вважає, що зустрічний позов підлягає задоволенню в пред'явленому обсязі, а в первісному в частині визнання права власності на цю квартиру лише за ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_2 необхідно стягнути в дохід держави недоплачену суму судового збору в розмірі 168,38 грн.

Враховуючи вище наведене та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 174, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи - ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по ? ідеальній частині квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 168,38 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя А.П. Хомик