Справа № 369/1031/15 Головуючий у І інстанції Ковальчук Л. М.
Провадження № 22-ц/780/3220/15 Доповідач у 2 інстанції Коцюрба О. П.
Категорія 46 27.07.2015
УХВАЛА

Іменем України

27 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - Коцюрби О.П.,

Суддів - Матвієнко Ю.О., Журби С.О.,

При секретарі - Говорун В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Боярська міська рада Києво-Святошинського району Київської області, про заборону приватизації ? частини земельної ділянки, -

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про заборону приватизації частини земельної ділянки, посилаючись на те, що їй на праві спільної часткової власності належить 63/100 частин, а ОСОБА_3 - 37/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1. ОСОБА_3 збирається відчужити належну їй частку будинку, а тому їй необхідно приватизувати земельну ділянку. Але, як зазначала ОСОБА_2, ОСОБА_3 збирається приватизувати не 37/100 частин, а 50/100 частин земельної ділянки.

25 вересня 2013 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_3 було виділено частину земельної ділянки в зазначених межах у користування. Але при встановленні права власності, ОСОБА_3 має в першу чергу спиратися на закон, відповідно до якого вона має право на приватизацію 37/100 частин земельної ділянки по АДРЕСА_1, тобто, пропорційно до її частки у праві спільної часткової власності жилого будинку.

ОСОБА_3 земельною ділянкою не користувалася. ОСОБА_2 зазначила, що вона має право на першочергову купівлю іншої частки житлового будинку, та бажає викупити у ОСОБА_3 її частку у спільній частковій власності. ОСОБА_2 також зазначала, що приватизація ОСОБА_3 земельної ділянки у розмірі 50/100 частин порушує не лише її інтереси, як співвласниці, а й інтереси її трьох неповнолітніх онуків, які проживають у вказаному будинку. Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просила суд заборонити ОСОБА_3 приватизацію 50/100 частини земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 квітня 2015 року, ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просила, скасувати заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 квітня 2015 року, ухвалити по справі нове рішення, про задоволення її позовних вимог. Зазначила, що заочне рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 квітня 2015 року в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить 37/100 частин домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав. Право власності ОСОБА_3 на вказану частину домоволодіння виникло на підставі свідоцтва про право на спадщину за реєстровим № 500 від 02 квітня 2012 року.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 грудня 2010 року встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є співвласниками жилого будинку АДРЕСА_1, по 1/2 частині кожен.

Вказаним рішенням за ОСОБА_3 визнано право власності на 37/100 частин будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та виділено йому в користування приміщення: коридор № 2-1 площею 3,0 кв.м. вартістю 2192,00 грн.; ванну № 2-2 площею 2,8 кв.м. вартістю 2046,00 грн.; туалет № 2-3 площею 0,8 кв.м. вартістю 585,00 грн.; кухню № 2-4 площею 5,3 кв.м. вартістю 3873,00 грн.; кімнату № 2-5 площею 11,7 кв.м. вартістю 8551,00 грн.; кімнату № 1-4 площею 16,9 кв.м. вартістю 12351,00 грн., загальною площею 40,5 кв.м., вартістю 29598,00 грн.; надвірні будівлі та споруди - ганок вартістю 209,00 грн.; гараж вартістю 6123,00 грн.; частина огорожі вартістю 6913,50 грн., разом - 13245,50 грн. За ОСОБА_2 визнано право власності на 63/100 частин будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1, виділивши їй у користування приміщення: коридор № 1-1 площею 10,7 кв.м. вартістю 7820,00 грн.; коридор № 1-2 площею 5,6 кв.м. вартістю 4093,00 грн.; кімнату № 1-3 площею 10,9 кв.м. вартістю 7966,00 грн.; кімнату № 1-5 площею 11,6 кв.м. вартістю 8478,00 грн.; ванну № 1-6 площею 2,9 кв.м. вартістю 2119,00 грн.; кухню № 1-7 площею 6,4 кв.м. вартістю 4677,00 грн.; туалет № 1-8 площею 1,0 кв.м. вартістю 731,00 грн.; умивальник № 1-9 площею 0,9 кв.м. вартістю 658,00 грн.; коридор № 1-10 площею 3,9 кв.м. вартістю 2850,00 грн.; кімнату № 1-11 площею 15,0 кв.м. вартістю 10963,00 грн.; кімнату № 1-12 площею 11,7 кв.м. вартістю 8551,00 грн., загальною площею 80,6 кв.м., вартістю 58906,00 грн.; надвірні будівлі та споруди: балкон вартістю 366,00 грн., ганок вартістю 141,00 грн., погріб вартістю 2390,00 грн., сарай вартістю 2816,00 грн., альтанка вартістю 476,00 грн., басейн вартістю 1244,00 грн., 1/2 частину огорожі вартістю 6913,50 грн., разом - 14346,50 грн.

Також, вказаним рішенням, було виділено ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у відокремлене користування земельну ділянку АДРЕСА_1, із визначенням меж кожної виділеної частини.

З наявних в матеріалах справи копій свідоцтв про народження вбачається, що ОСОБА_4 доводиться матір'ю ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За правилами ч. 2, ч. 4 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які

беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

За вимогами ст.ст. 57-59 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, позивач просила суд заборонити відповідачу передбачене законом право на приватизацію земельної ділянки, при цьому не надала суду жодного доказу про те, що ОСОБА_3 збирається її приватизувати чи вже її приватизувала, своїми діями порушила чи не визнала її немайнові чи майнові права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що Києво-Святошинський районний суд Київської області прийшов до правильного висновку про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог.

Так як Києво-Святошинський районний суд Київської області розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив надані сторонами по справі докази, правильно визначився з законом, який регулює спірні правовідносини, порушень законодавства при розгляді справи не допустив, тому, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно відхилити, а заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 квітня 2015 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія судів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: