Справа № 206/576/15-ц
Провадження № 2/206/340/15
УХВАЛА

Іменем України

18.03.2015 Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя: Маштак К.С.

при секретарі: Колісник В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Самарський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про відшкодування шкоди завданої каліцтвом, а саме збільшення розміру відшкодування шкоди у звязку з підвищенням вартості життя, -

ВСТАНОВИВ:

04 лютого 2015 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування шкоди завданої каліцтвом, а саме збільшення розміру відшкодування шкоди у звязку з підвищенням вартості життя.

11 березня 2015 року позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій вона просить накласти арешт на належну ОСОБА_2 квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали заяву про забезпечення позову.

Представник відповідача заперечував проти задоволення заяви.

Суд вислухавши доводи та пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 151, 152 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності та інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Так, вимоги позивача, щодо накладення арешту на квартиру відповідача є неспівмірними із заявленими позовними вимогами.

Відповідно до вимог ч.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зазначені у заяві причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов, являються безпідставними та необґрунтованими. Також, в заяві не обґрунтовано такий вид забезпечення позову, як арешт з обґрунтуванням його необхідності та не зазначено обставини стосовно того, що відповідач має намір ухилитися від цивільно-матеріальної відповідальності.

Відповідно до абз. 3 п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», за змістом ст. 293 ЦПК окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову, а також про його скасування, проте ухвали про відмову у забезпеченні позову оскарженню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 151-153, 208, 209, 210 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя К.С. Маштак