УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К., Кафідової О.В., Умнової О.В.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Київобленерго» в особі Рокитнянського районного підрозділу публічного акціонерного товариства «Київобленерго» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Київобленерго» в особі Рокитнянського районного підрозділу публічного акціонерного товариства «Київобленерго» на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 25 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 11 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство «Київобленерго» в особі Рокитнянського районного підрозділу публічного акціонерного товариства «Київобленерго» (далі - ПАТ «Київобленерго» в особі Рокитнянського районного підрозділу ПАТ «Київобленерго») звернулось до суду із указаним позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію. Свої вимоги мотивувало тим, що 26 серпня 2013 року між ним та відповідачем укладено договір про користування електричною енергією, згідно з умовами якого позивач зобов'язався постачати споживачу електричну енергію, а споживач - оплачувати спожиту електричну енергію відповідно до умов договору та дотримуватись вимог нормативно-технічних документів та договору. Однак відповідач у порушення вимог договору та ст. ст. 525, 526, 629 ЦК України відмовляється відшкодувати позивачу заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 9 990 грн 92 коп.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 25 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 11 листопада 2014 року, у задоволенні позову ПАТ «Київобленерго» в особі Рокитнянського районного підрозділу ПАТ «Київобленерго» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Київобленерго» в особі Рокитнянського районного підрозділу ПАТ «Київобленерго» просить змінити рішення районного суду та скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції, стягнувши з відповідача заборгованість за спожиту електричну енергію 9 900 грн 92 коп., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що відповідачем не порушено умови укладеного між сторонами договору, а сума нарахованої заборгованості утворилась до укладення договору та внаслідок користування електричною енергією іншою особою.

Проте з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погодитись не можна з наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення судів не відповідають.

Судами встановлено, що на підставі договору дарування від 26 березня 2005 року ОСОБА_5 є власником Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 Рокитнянського району Київської області. У вказаному будинку відповідач не проживає, а власником іншої Ѕ частини будинку є інша особа.

У даному будинку до дня своєї смерті проживав ОСОБА_6, з яким ПАТ «Київобленерго» 12 вересня 2001 року уклало договір на споживання електричної енергії для побутових потреб.

Останній платіж за спожиту електричну енергію на підставі умов цього договору було здійснено 04 квітня 2013 року на суму 25 грн 93 коп.

Особова картка споживача до укладення 26 серпня 2013 року між позивачем та відповідачем договору про користування електричною енергією на побутові послуги була заведена на ОСОБА_6

Після укладання вказаного договору картка споживача була відкрита на ОСОБА_5 і відповідно до її даних позивач зазначив кількість спожитої ОСОБА_5 в період з січня 2008 року по серпень 2014 року електричної енергії в зазначеному будинку із зазначенням показань лічильника станом на 05 березня 2008 року та на 27 травня 2014 року.

Відповідно до п. 18 договору на споживання електричної енергії, укладеного між ПАТ «Київобленерго» в особі Рокитнянського районного підрозділу ПАТ «Київобленерго» та ОСОБА_5, заборгованість за спожиту електричну енергію по будинку АДРЕСА_1 Рокитнянського району Київської області станом на 12 серпня 2013 року становить 9 342 грн 03 коп., тоді як заборгованість станом на 27 травня 2014 року, яку, власне, і просить стягнути з відповідача позивач, останній визначив у своєму розрахунку у розмірі 9 900 грн 92 коп.

Відносини з приводу укладання договору на постачання електричної енергії та її споживання регулюються Законом України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357, Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року № 28 (у редакції постанови Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 17 жовтня 2005 року № 910).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» споживання електричної енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Постачання фізичним особам електроенергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору, ст. ст. 6, 627 ЦК України визначають, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Водночас статті 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 вказаного Закону передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 є власником Ѕ частини зазначеного житлового будинку з 26 березня 2005 року. Договір на користування електричною енергією був укладений ним 26 серпня 2013 року.

При укладенні договору у п. 18 було зазначено, що заборгованість споживача станом на 26 серпня 2013 року становить 9 342 грн 03 коп.

Таким чином, підписавши вказаний договір, ОСОБА_5 визнав факт наявної станом на час його укладення заборгованості, жодних застережень до договору ним не викладено.

Згідно зі ст. 57, ч. ч. 1, 4 ст. 60, ст. 212 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відхиляючи одні докази і беручи за основу інші, суд має мотивувати це.

Проте, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди попередніх інстанцій у порушення вимог ст. 212 ЦПК України вищезазначених вимог закону до уваги не взяли, належним чином доводів сторін не перевірили, зазначивши про те, що заборгованість за користування електричною енергією виникла з вини іншої особи, своїх висновків не мотивували, фактів, які б про це свідчили, не встановили.

Таким чином, судами не враховано вимоги ч. 4 ст. 60, ст. ст. 57, 212 ЦПК України про те, що рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, а всі докази оцінюються у сукупності і жоден з них не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, відхиляючи одні докази і беручи за основу інші, суд має надати оцінку всім доказам у сукупності, що судами зроблено не було.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судами попередніх інстанцій фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що, у свою чергу, призвело до поверхневого вирішення спору.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Київобленерго» в особі Рокитнянського районного підрозділу публічного акціонерного товариства «Київобленерго» задовольнити частково.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 25 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 11 листопада 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
Судді:В.С. Висоцька
М.К. Гримич
О.В. Кафідова
О.В. Умнова