Номер провадження: 22-ц/785/209/15
Головуючий у першій інстанції Драніков С.М.
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Погорєлової С.О.

суддів - Сидоренко І.П., Цюри Т.В.

при секретарі - Швець В.Ф., Колмакові В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 21 травня 2013 року у справі за позовом Виконавчого комітету Хлібодарської селищної ради до ОСОБА_1 , третя особа військова частина НОМЕР_1 , про визнання ордеру недійсним та виселення,

встановила:
Представник позивача звернувся з цим позовом до відповідача вказуючи, що житловою комісією військової частини НОМЕР_1 (правонаступник військових частин НОМЕР_2 та НОМЕР_3 ) були розподілені житлові приміщення у домі № НОМЕР_4 в АДРЕСА_1 .

Відповідно до протоколів № 7 та № 8, які надійшли до виконавчого комітету Хлібодарської селищної ради у лютому 2006 року та рішення Хлібодарської селищної ради від 13.02.2006 року, квартира АДРЕСА_2 була розподілена ОСОБА_2 та його родині.

Однак, протоколом військової частини НОМЕР_3 від 24.12.2004 року та рішенням Хлібодарської селищної ради від 26.01.2006 року вже був зроблений розподіл вказаної квартири за відповідачем.

Військова частина НОМЕР_3 не повинна була проводити розподіл житла, оскільки цей будинок був прийнятий державною приймальною комісією в експлуатацію у грудні 2005 року, у зв`язку з чим виконавчий комітет Хлібодарської селищної ради скасував своє рішення від 26.01.2006 року.

Згідно довідки, виданої Головою житлової комісії військової частини НОМЕР_5 від 13.02.2006 року № 171, колишній прапорщик ОСОБА_1 в Одеському військовому гарнізоні службу ніколи не проходив і тому в черзі при Одеському гарнізоні не перебував.

Тому представник Хлібодарської селищної ради просив суд визнати ордер № 150, виданий 23.01.2006 року виконавчим комітетом Хлібодарської селищної ради ОСОБА_1 недійсним та зобов`язати ОСОБА_1 та інших осіб, які мешкають разом з ним, звільнити квартиру АДРЕСА_3 .

Ухвалою суду від 15.02.2008 року зупинено провадження по справі до набрання законної сили судовим рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі за позовом ОСОБА_1 до військової прокуратури Південного регіону України про визнання незаконним та скасування протесту від 25.08.2005 року.

Ухвалою суду від 21.03.2013 року відновлено провадження по справі.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 21 травня 2013 року позов Хлібодарської селищної ради задоволено частково.

Визнано недійсним ордер № 150, виданий 23.01.2006 року виконавчим комітетом Хлібодарської селищної ради ОСОБА_1 ..

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про визнання ордеру недійсним і відмовляючи у задоволенні позову про виселення виходив з того, що оскільки рішення, на підставі якого відповідачу виділене житло та виданий ордер скасоване, згідно ст. 59 ЖК України, наявні підстави для визнання ордеру недійсним. В той же час суд зазначає, що не додано ніяких підтверджень належності, знаходження на балансі Хлібодарської селищної ради будинку АДРЕСА_1 або квартири АДРЕСА_2 вказаного будинку, у зв`язку з чим суд не вбачав порушення прав позивача проживанням ОСОБА_1 в спірній квартирі, вважав, що позивач не може ставити питання про виселення відповідача, оскільки право на звернення зі вказаним позовом належить власникові квартири.

Проте, погодитись з таким висновком суду не можна.

Судом встановлено, що 15.08.1992 року було винесено рішення житловою комісією в/ч НОМЕР_6 , яке було оформлено протоколом житлової комісії № 2 від 15.08.1992 року, яким прапорщика ОСОБА_1 складом сім`ї 3 особи було прийнято на квартирний облік з 25.06.1992 року (а. с. 275).

Згідно наказу командувача 60 корпусу Протиповітряної оборони № 013-ПМ від 03.11.2003 року ОСОБА_1 звільнено в запас за станом здоров`я з правом носіння військової форми одягу та залишення на квартирному обліку для позачергового отримання житлового приміщення за рахунок фондів військової частини (а. с. 189).

Рішенням житлової комісії в/ч НОМЕР_3 , яке оформлено протоколом № 15 від 29.11.2004 року відповідачу розподілено квартиру АДРЕСА_3 при цьому знято його з квартирного обліку (а. с. 65-71).

Військова частина НОМЕР_3 згідно директиви Міністерства оборони України № Д-312/1/027 від 20.11.2004 року розформована, правонаступником військової частини НОМЕР_3 призначена військова частина НОМЕР_1 м. Одеси (а. с. 18).

Протоколом № 7 від 05.01.2006 року засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_1 (яка є правонаступником в/ч НОМЕР_3 ) постановили розподілити житло тільки з урахуванням безквартирних військовослужбовців колишнього 60 корпусу ППО, які перебували на квартирному обліку в Одеському гарнізоні. Квартиру АДРЕСА_3 включено до складу службових та розподілено ОСОБА_2 (а. с. 72-79).

Відповідно п. 7,8 частини 2 ст. 30 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, витягу з протоколу засідання житлової комісії в/ч А-0800 від 05.01.2006 року № 7 про розподіл квартир у будинку АДРЕСА_1 , враховуючи те, що по 19.01.2006 року виконавчий комітет керувався рішенням житлової комісії А-0152 про розподіл житла в будинку АДРЕСА_1 та у зв`язку з тим, що на даний час в виконавчий комітет надано два протоколи засідання житлових комісій (в/ч НОМЕР_3 , в/ч НОМЕР_1 ) про розподіл одного і того ж самого житла в будинку АДРЕСА_1 , які різняться між собою, виконавчий комітет вирішив затвердити розподіл квартир в будинку АДРЕСА_1 згідно документів наданих військовою частиною НОМЕР_3 , а саме - ОСОБА_3 квартира АДРЕСА_4 ; ОСОБА_2 квартира АДРЕСА_5 (службова); ОСОБА_1 - квартира АДРЕСА_2 ; ОСОБА_4 квартира АДРЕСА_6 (службова). Видати ордери на вказані квартири. Рекомендовано в/ч НОМЕР_3 та в/ч НОМЕР_1 прийняти остаточне рішення про розподіл даного житла з урахуванням заселених квартир (рішення №10) (а.с.7).

На підставі вказаного рішення ОСОБА_1 був виданий ордер №150 від 23.01.2006 року на право заняття вказаної квартири складом сім`ї чотири особи (а.с.17), після чого він з сім`єю вселився, 06.02.2006 року був зареєстрований за цією адресою, де проживає по теперішній час.

Враховуючи, що 26.01.2006 року виконавчий комітет отримав документи на підставі яких змінились обставини, а саме в/ч А-0800 стала правонаступником в/ч НОМЕР_3 , а також інші обставини, виконавчий комітет Хлібодарської селищної ради своїм рішенням відмінив пункти 1,2 рішення виконавчого комітету Хлібодарської селищної ради від 19.01.2006 року №10 Про затвердження протоколу №7 засідання житлової комісії в/ч А-0800 від 05.01.2006 року Про розподіл житла серед військовослужбовців ( а.с.9).

В подальшому рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , яке було оформлено протоколом №7 від 05.01.2006 року (про переведення спірної квартири в статус службової та надання її ОСОБА_2 ) було скасовано наступним рішенням житлової комісії, яке оформлено протоколом №8 від 02.02.2006 року, також цім же протоколом були скасовані рішення житлових комісій в/ч НОМЕР_3 , оформлених протоколом №15 від 29.11.2004 року (про розподілення спірної квартири прапорщику запасу ОСОБА_1 ) та протоколом №17 від 24.12.2004 року (про переведення спірної квартири в статус службової та надання її ОСОБА_2 ) ( а.с.81).

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2015 року встановлено, порушення прав та інтересів ОСОБА_1 рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , оформленої протоколом №8 від 02.02.2006 року, якою відмінено попередній протокол житлової комісії в/ч НОМЕР_7 №15 від 29.11.2004 року, яким квартиру АДРЕСА_3 розподілено відповідачу. Визнано протиправним та скасовано рішення Житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , яке оформлено протоколом №8 від 02 лютого 2006 року, в частині відміни протоколу №15 від 29.11.2004 року, надання статусу службового житла квартирі АДРЕСА_3 , та в частині розподілення даної квартири підполковнику ОСОБА_2 (а.с.289-294).

Виконавчий комітет Хлібодарської селищної ради, звертаючись з позовом до суду про визнання ордеру недійсним посилався на наявність рішень житлової комісії в/ч НОМЕР_1 , оформлених протоколами №7 від 05.01.2006 року та №8 від 02.02.2006 року, які надійшли до виконавчого комітету Хлібодарської селищної ради у лютому місяці 2006 року, згідно з якими квартира АДРЕСА_2 за вказаною адресою була розподілена ОСОБА_2 та його родині. З`ясувавши такі обставини виконавчий комітет Хлібодарської селищної ради скасував своє рішення від 26.01.2006 року щодо затвердження розподілу житлової комісії в/ч НОМЕР_3 , на підставі якого видано ордер на квартиру АДРЕСА_2 за вказаною адресою ОСОБА_1 та його родині.

Отже, у зв`язку з тим, що рішення житлової комісії в/ч НОМЕР_1 , яке оформлено протоколом №7 від 05.01.2006 року самостійно скасоване наступним рішенням житлової комісії в/ч НОМЕР_1 , оформленим протоколом №8 від 02.02.2006 року, а в свою чергу рішення житлової комісії в/ч НОМЕР_1 , яке оформлено протоколом №8 від 02.02.2006 року визнано противоправним та скасовано в частині відміни протоколу №15 від 29.11.2004 року щодо надання статусу службового житла квартирі АДРЕСА_3 та в частині розподілення даної квартири підполковнику ОСОБА_2 постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2015 року, підстави, на які посилався позивач в своєму позові відсутні.

Крім того, судова колегія погоджується з доводами представника апелянта про те, що виконавчий комітет Хлібодарської селищної ради, прийнявши рішення №10 від 19.01.2006 року, яким затвердив розподіл квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_1 і видачу йому ордера на вищевказану квартиру, не мав повноважень на скасування свого рішення, оскільки скасувати рішення Виконавчого комітету Хлібодарської селищної ради могла виключно Хлібодарська селищна рада і виключно на пленарних засіданнях.

Так, за приписами пункту 15 частини першої статті 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні питання щодо скасування актів органів виконавчої влади, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням ради, прийнятим у межах її повноважень, вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно з частиною дев`ятою статті 59 цього Закону рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою.

Згідно з частиною десятою статті 59 зазначеного Закону акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Системний аналіз наведених положень Конституції і законів України дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб`єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення чи скасування.

У той же час у статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення у статті 74 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

Окрім цього, в Рішенні N 7-рп/2009 Конституційний Суд України вказав, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

У справі, що розглядається, судовою колегією встановлено, що рішенням виконавчого комітету Хлібодарської селищної ради №10 від 19.01.2006 року був затверджений розподіл квартир АДРЕСА_3 , згідно документів наданих військовою частиною НОМЕР_3 , ОСОБА_1 ; на підставі цього рішення виконавчого комітету ОСОБА_1 отримав ордер №150 від 23.01.2006 року на право заняття вказаної квартири складом сім`ї чотири особи, після чого він з сім`єю вселився, був зареєстрований за вказаною адресою і проживає по теперішній час.

Зазначене рішення є ненормативними правовими актами одноразового застосування, яке вичерпало свою дію фактом його виконання, а тому не може бути в подальшому скасоване органом місцевого самоврядування.

Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 4 червня 2013 року та від 18.11.2014 року (справа N 21-64а13; справа № 21-438а14).

Таким чином, виконавчим комітетом Хлібодарської селищної ради при постановленні рішення №11 від 26.01.2006 року, яким відмінені пункти 1,2 рішення виконавчого комітету Хлібодарської селищної ради від 19.01.2006 року №10 Про затвердження протоколу №7 засідання житлової комісії в/ч А-0800 від 05.01.2006 року Про розподіл житла серед військовослужбовців не було враховано, що на підставі скасованого позивачем рішення (№10 від 19.01.2006 року) вже виниклі правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав (права на житло), зазначене рішення є виконаними, у тому числі шляхом отримання відповідачем ордеру та вселенням, а відтак воно прийняте за відсутності у виконавчого комітету Хлібодарської селищної ради в виниклих правовідносинах необхідного обсягу повноважень на скасування власних ненормативних правових актів.

Відповідно до п.5 Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року № 20, який діяв на час виникнення спірних правовідносин (далі Положення) - забезпечення військовослужбовців, працівників (не військовослужбовців) житлом за рахунок фондів Міністерства оборони України здійснюється шляхом: власного житлового будівництва; пайової участі у житловому будівництві з виконавчими комітетами Рад народних депутатів, підприємствами і організаціями; кооперативного та індивідуального житлового будівництва; придбання житла; будівництва житла за кошти інвесторів.

Як зазначено у пункті 11 Положення, перебування військовослужбовця на квартирному обліку за останнім місцем служби, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, підтверджується довідкою, виданою відповідною КЕЧ району та командиром військової частини (додаток № 2 до цього Положення).

Згідно з п.10 Положення - облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних частинах районів.

Пунктом 37 Положення передбачено, що військовослужбовці, які перебувають на квартирному обліку, при звільненні з військової служби у запас чи відставку за віком, за станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або організаційними заходами у разі неможливості використання на службі залишаються на квартирному обліку до одержання житла у військовій частині (у випадку її розформування - військових комісаріатах) і КЕЧ районів та користуються правом на позачергове одержання житла.

Посилання представника військової частини НОМЕР_1 на те, що ОСОБА_1 ніколи не перебував на квартирному обліку не кореспондується з матеріалами справи і спростовуються наступними документами: - рапортом прапорщика ОСОБА_1 від 25.06.1992 року на ім`я командира в/ч НОМЕР_6 у м. Котовськ про постановку на квартирний облік складом сім`ї 3 (три) особи: сам ОСОБА_1 , його дружина- ОСОБА_5 та його син- ОСОБА_6 ; - витягом з протоколу засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_6 у АДРЕСА_7 від 15.08.1992 року за підписом начальника штабу майора ОСОБА_7 про включення прапорщика ОСОБА_1 в чергу на квартирний облік для отримання жилої площі на родину з 25.06.1992 року; - довідкою №4 від 03 січня 2003 року про перевірку житлових умов старшого прапорщика ОСОБА_1 за підписом командира в/ч НОМЕР_6 майора ОСОБА_8 , згідно з якою старшого прапорщика ОСОБА_1 необхідно поставити на квартирний облік для отримання окремої жилої площі для родини старшого прапорщика ОСОБА_1 ; - витягом з наказу командувача 60 корпусу Протиповітряної оборони генерала-лейтенанта Химченко С.М. №013-ПМ від 03.11.2003 року, завірений підписом начальника штабу в/ч НОМЕР_5 підполковника Ігнатенко, яким старшого прапорщика ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у запас за станом здоров`я з правом носіння військової форми одягу та залишенням на квартирному обліку для позачергового отримання житлового приміщення за рахунок фондів військової частини; - довідкою №10 від 24.01.2004 року, виданою Котовською КЕЧ району, завіреною підписом начальника Котовської КЕЧ району Павленко О. та підписом командира в/ч НОМЕР_6 майора ОСОБА_8 , згідно з якою старший прапорщик ОСОБА_1 знаходився на квартирному обліку у в/ч НОМЕР_6 з 26 червня 1992 року складом сім`ї три особи, а також в списках осіб, які мають право позачергового отримання житлового приміщення з 03 листопада 2003 року (а.с.189, 275, 277, 278, 287).

Отже, колегія суддів погоджується з доводами представника ОСОБА_1 про те, що відповідач та його родина, починаючи з 25 червня 1992 року, відповідно до вимог діючого на той час законодавства, перебувала на квартирному обліку у в/ч НОМЕР_6 з 26 червня 1992 року складом сім`ї три особи, а також в списках осіб, які мають право позачергового отримання житлового приміщення з 03.11.2003 року.

Згідно Акту приймання-передачі квартир від ТОВ Експорт-Імпорт, в рахунок виконання умов додаткової угоди №3 від 10 грудня 2004 року до договору на будівництво житла в порядку пайової участі №9/0-1-36д від 28 липня 2000 року, в/ч НОМЕР_8 в особі командира ОСОБА_9 прийняла 20 квартир у житловому будинку АДРЕСА_1 (а. с. 319).

Згідно Витягу з протоколу житлової комісії в/ч НОМЕР_3 №15 від 29.11.2004 року, до житлової комісії в/ч НОМЕР_3 для подальшого розподілу надійшли 20 квартир від будівельної організації ТОВ Експорт-Імпорт, з яких прапорщику запасу ОСОБА_1 (в/ч НОМЕР_5 ) складом сім`ї чотири особи було розподілено 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 69,5 кв.м., житловою площею 44 кв.м.( а.с.193)

Зі змісту відповіді № 929 від 07.07.2006 року, яку надав квартирно-експлуатаційний відділ міста Одеси Південного оперативного командування за підписом Начальника КЕВ м. Одеси полковника Яковенко В., вбачається, що жила площа, яка надходила для розподілу безквартирним військовослужбовцям військової частини НОМЕР_3 , через КЕВ м. Одеси і житлову комісію Одеського гарнізону не розподілялась в зв`язку з тим, що оформлення документів здійснювалося через Херсонську КЕЧ району (а. с. 320).

Згідно Наказу Начальника квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України № 210 від 05.12.1996 року, військовослужбовці військ Протиповітряної оборони України забезпечувались житлом через чотири квартирно-експлуатаційні частини: Гайсинську, Стрийську, Донецьку та Херсонську КЕЧ районів. При цьому Херсонська КЕЧ району була передана до складу сил Протиповітряної оборони України з квартирно-експлуатаційного управління Одеського військового округу (а. с. 283-286).

За таких обставин, незважаючи на то, що квартирна справа ОСОБА_1 була направлена до КЕЧ Котовського району Одеської області, яка до Протиповітряної оборони України не мала жодного відношення, сам ОСОБА_1 був забезпечений житлом військовою частиною НОМЕР_3 через Херсонську КЕЧ району, як військовослужбовець військ Протиповітряної оборони України, а тому посилання представника військової частини НОМЕР_1 про те, що він для отримання житла мав проходити військову службу в Одеському військовому гарнізоні і перебувати в квартирній черзі при Одеському гарнізоні, є безпідставними.

Звертає увагу той факт, що саме на засіданні житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 05 січня 2006 року, яке оформлено протоколом №7 було прийнято рішення розподілити житло тільки з урахуванням безквартирних військовослужбовців колишнього корпусу ППО, які перебувають на квартирному обліку в Одеському гарнізоні, що свідчить про порушення прав інших осіб, які перебувають на квартирному обліку в інших гарнізонах і мають право на отримання житла (а.с.74). Вказане рішення житлової комісії було скасовано наступним рішенням житлової комісії, військової частини НОМЕР_1 , яке оформлено протоколом №8 від 02.02.2006 року.

Необґрунтованим є посилання на те, що ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.06.2007 року перевірені обставини надання квартир житловою комісією військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з чим вказані обставини не потребують доказування. Зі змісту копії судового рішення вбачається, що по вказаній справ позивачем був ОСОБА_2 , який оскаржував рішення виконавчого комітету Хлібодарської селищної ради№11 від 26.01.2006 року, щодо надання ордеру на квартиру АДРЕСА_5 ОСОБА_10 , тобто даний спір немає жодного відношення до цієї справи (а.с.10-12).

За правилами ст.59 ЖК України, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Враховуючи положення ст. ст. 3, 4, 11, 27, 31 ЦПК України право визначати предмет і підставу позову та спосіб захисту порушеного права належить позивачеві, колегія суддів, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дійшла висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання недійсним ордеру №150, виданого 23.01.2006 року виконавчим комітетом Хлібодарської селищної ради на підставі рішення №10 від 19 січня 2006 року.

Військова частина НОМЕР_1 із самостійними вимогами щодо правомірності перебування ОСОБА_1 на квартирній черзі, отримання ним житла до суду не зверталась.

При указаних обставинах, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим рішення Біляївського районного суду Одеської області від 21 травня 2013 року підлягає скасуванню з ухваленням нового по суті заявлених вимог.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 21 травня 2013 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову виконавчого комітету Хлібодарської селищної ради до ОСОБА_1 , третя особа військова частина НОМЕР_1 про визнання ордеру недійсним та виселення відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий С.О.Погорєлова

Судді Т.В.Цюра

І.П.Сидоренко