Справа № 570/5830/14-ц
Номер провадження 2/570/287/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2015 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

її представника адвоката Опанасюка А.О.,

третіх осіб ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5,

при секретарі судового засідання Бардабуш В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області ( м.Рівне вул.П.Могили 24 ) цивільну справу за позовом ОСОБА_1, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту ухилення спадкоємця першої черги від виконання обов»язку щодо утримання спадкодавця та усунення спадкоємця першої черги від права на спадкування,

в с т а н о в и в :

згідно вимог позовної заяви позивач просить встановити факт ухилення спадкоємця першої черги, яка має право на спадщину як дружина померлого, ОСОБА_5 від виконання обов»язку щодо утримання спадкодавця ОСОБА_6 та усунення її від права на спадкування,

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що спадкодавець - її батько з 1998 року до день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 потребував стороннього догляду, який відповідач з часу свого одруження з ним 14 серпня 2013 року не здійснювала.

У судовому засіданні позивач позов підтримала повністю і по аналогічних мотивах. По суті справи показала, що батько проживав у її квартирі в м.Рівному з осені 2012 року до своєї смерті влітку 2014 року, про укладення ним повторного шлюбу їй відомо не було. Знає, що відповідач з сином приїздили до батька, спілкувалися з ним, брат навіть був у неї у квартирі. Батько їй як старшій доньці наказав розділити майно після його смерті між його дітьми: синам по 30 %, а їй як старшій - 40 %. Батько до дружини за допомогою ніколи не звертався, бо її не потребував.

Її представник адвокат Опанасюк А. вважає позов підставний, оскільки відповідач як дружина спадкодавця зобов»язана була піклуватися про чоловіка, проживати разом з ним та надавати допомогу як йому, так і його доньці - позивачу по справі, у якої він тимчасово проживав.

Третя особа на стороні позивача - її рідний брат ОСОБА_3 позов підтримує, оскільки вважає, що спадкувати майно після смерті батька мають його троє дітей, але аж ніяк не друга дружина.

Третя особа на стороні позивача - єдинокровний брат позивача ОСОБА_4 позов до мами не визнає, оскільки вважає, що спадкувати мають по закону всі спадкоємці. По суті справи показав, що навіть після розлучення батьків і до смерті батька постійно приїздив до нього як сам, так і з матір»ю, був свідком на їх весіллі. Батько платив аліменти, додатково матеріально допомагав йому, ніякої допомоги сам ніколи не просив.

Відповідач ОСОБА_5 позов не визнала, оскільки вважає, що чоловік не був особою, яка потребувала допомоги, до неї за допомогою ніколи не звертався, а сам допомагав їй та їх сину. По суті спору показала, що вони одружилися в 1995 році, у 1996 році народився син ОСОБА_4 і вони стали проживати в м.Рівному. У 1998 році чоловіку діагностували онкологічну хворобу і зробили операцію, після якої стан його покращився. Вона була змушена їздити на заробітки в Польшу, щоб віддати борги за операцію, сама стала інвалідом 3-ої групи. В 2004 році вони розлучилися, вона з сином переїхали проживати в м.Ірпінь Київської області, а чоловік став проживати в с.Гориньград Рівненського району, придбавши там житло. Через півроку після розлучення вони примирилися, і з того часу нормально спілкувалися, вона з сином постійно до нього приїздили в село, син і самостійно подовгу гостював у батька. В 2013 році стан здоров»я чоловіка погіршився і він знову став лікуватися, вона приймала активну участь у цьому: разом їздили на консультації, вона постійно спілкувалася з лікуючими лікарями. Між ними була домовленість, що у випадку настання такого стану, що він буде потребувати сторонньої допомоги, вона звільниться з роботи в м.Ірпіні та приїде його доглядати. Вони з сином приїздили до чоловіка, постійно з ним спілкувалися, він сам себе доглядав, жодної допомоги не потребував. Влітку 2013 року повторно одружилися саме на прохання чоловіка, який боявся, що після його смерті діти від першого шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 можуть позбавити їх спадщини, і поїхали проживати в м.Ірпінь. Згодом чоловік повернувся, з його слів з осені 2013 року періодично проживав у доньки ОСОБА_1, оскільки взимку на дачі не комфортно і він періодично проходив лікування. За цей час вони також приїздили до нього, і вона з ним бачилася на нейтральній території, оскільки позивач була категорично проти їх повторного одруження і наполягала на розлученні, погрожуючи визнати шлюб недійсним після його смерті. В червні 2014 року вона звільнилася з роботи, щоб доглядати за чоловіком з липня, але той ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, з сином були присутні на похованні.

Вважає, що чоловіку нічого не перешкоджало написати заповіт, якби він хотів по іншому, ніж по закону, розпорядитися своєю власністю.

Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, з'ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявленного позову на підставі представлених сторонами доказів, прийшов до таких висновків.

За змістом ст.ст.10, 11, 60 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а тому кожна з них повина довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6.

До нотаріальної контори у встановлений законом строк із заявами про прийняття спадщини після його смерті звернулись позивач - його донька, відповідач - його дружина, треті особи - його сини.

Згідно ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунута від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.6 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", правило ч.5 ст.1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Судом при вирішенні справи враховано роз'яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування».

Так, згідно вказаних роз'яснень, суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадщину на підставі ч.5 ст.1224 ЦК України згідно з вимогами ст.214 ЦПК України повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» поняття «безпорадний стан» тлумачиться як стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування (п.6 постанови).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначала, що з 1998 року до своєї смерті в 2014 році батько знаходився у безпорадному стані через хворобу, вона опікувалася ним самостійно, готувала їжу, прибирала у квартирі і прала білизну, купувала ліки, відвідувала у лікарні, поховала за власні кошти, а відповідач жодного разу чоловіка не провідала і ніякої допомоги йому не надавала.

Пояснення позивача в частині періодичного проживання батька в її квартирі підтвердили допитані судом свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - сусіди позивача в м.Рівному , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - знайомі спадкодавця в с.Гориньград. Вказані свідки дали показання про те, що, незважаючи на хвороби спадкодавця, він був спроможний самостійно забезпечувати свою життєдіяльність, позивач надавала йому необхідну допомогу, поховала за власні кошти, він проживав у її квартирі з осені 2013 року до смерті у 2014 році. Названі свідки позивача, на думку суду, не є зацікавленими особами у справі, не мають майнового інтересу до предмета спору, тому їх показання слід вважати об'єктивними та достовірними.

Не заперечуючи проти тієї обставини, що постійно не проживала разом з чоловіком з часу одруження, відповідач разом з тим пояснила, що чоловік ніколи не звертався до неї за допомогою. При цьому спадкодавець мав добре матеріальне становище, отримував пенсію (за інвалідністю), мав грошові накопичення, тобто матеріальної допомоги не потребував. Про тяжку хворобу чоловіка була обізнана, хоча і проживала в Київській області, виховувала спільного суду, який навчався і продовжує навчатися у вищому навчальному закладі, на підтвердження чого надала суду відповідні письмові докази.

Судом достовірно встановлено, що у спадкодавця при житті було все необхідне для проживання, був влаштований його побут та догляд. Відсутні докази, що він перебував у безпорадному стані та потребував стороннього догляду чи допомоги від відповідача по справі.

Так, в матеріалах справи містяться лише документи, що підтверджують факт хвороби спадкодавця та перебування його на лікуванні. З наданих документів суд не може встановити, чи перебував хворий у безпорадному стані, а саме: чи міг він самостійно забезпечити умови свого життя, чи потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. Інших доказів на підтвердження даного факту (зокрема, висновків МСЕК) позивачем надано не було.

Водночас, сторона позивача вказує на те, що відповідач згідно з нормами СК України зобов'язана була утримувати свого чоловіка, незалежно від того, чи мала вона фінансову можливість надавати таку допомогу. Тому спадкодавець не повинен був звертатись до відповідача за наданням йому допомоги і даний факт не є предметом доказування у справі.

Разом з тим, доказів в розумінні ст.ст.57, 58 ЦПК України, які б свідчили про те, що за станом здоров'я спадкодавець знаходився у безпорадному стані, не міг самостійно забезпечити умови свого життя та потребував стороннього догляду, та доказів, які б свідчили про факт свідомого та навмисного ухилення відповідача від свого обов'язку щодо догляду та утримання спадкодавця, позивач у порядку, передбаченому ст.ст.10, 60 ЦПК України, не надала, такі докази в ході розгляду справи не встановлено. Таким чином, судом не встановлено факт ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю в розумінні положень ч.5 ст.1224 ЦК України.

Обставина, що сторони протягом тривалого часу проживали в різних місцях, не свідчить про факт умисного ухилення відповідача від надання допомоги, як і обставина, що позивач за власні кошти поховала свого померлого батька.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для усунення відповідача від права на спадкування на підставі ч.5 ст.1224 ЦК України.

У зв»язку з відмовою у задоволенні позову понесені позивачем судові витрати у виді судового збору залишаються на ній.

З огляду на викладене, на підставі ст.90 СК України, ч.5 ст.1224 ЦК Укаїни, керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 213-215 ЦПК України суд

в и р і ш и в :

відмовити ОСОБА_1 в її цивільному позові до ОСОБА_5 про встановлення факту ухилення спадкоємця першої черги від виконання обов»язку щодо утримання спадкодавця та усунення спадкоємця першої черги від права на спадкування.

Вступна та резолютивна частина рішення проголошена в присутності сторін 5 травня 2015 року. Повний текст виготовлено 07 травня 2015 року.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 10 днів з дня проголошення.

Суддя Кушнір Н.В.