АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22ц/796/9558/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Луценко О.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В., Поливач Л.Д.

при секретарі - Горобець А.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовомОСОБА_1 до Державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 і Галич Анастасії Сергіївни, яка діє в інтересах Державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г.Шевченка», на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 9 червня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2011 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом, який згодом уточнила, і остаточно просила скасувати наказ Державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г.Шевченка» № 115 від 10 липня 2014 року про внесення змін до штатного розпису у зв'язку із проведенням структурної реорганізації та скороченням посад; скасувати наказ Державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г.Шевченка» № 118 від 16 липня 2014 року про попередження про заплановане звільнення у зв'язку із скороченням штату; скасувати наказ Державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г.Шевченка» №727-к від 10 жовтня 2014 року про звільнення ОСОБА_1; зобов'язати відповідача поновити ОСОБА_1 на посаді артиста допоміжного складу у Державному підприємстві «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г.Шевченка», стягнути з відповідача на її користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу у період з 11 жовтня 2014 року по 12 березня 2015 року у сумі 47 591,06 грн, 20 000 грн - у відшкодування моральної шкоди та 3 000 грн - витрати на правову допомогу.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 1997 року працювала на посаді артистки допоміжного складу Державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка»; з грудня 2001 року - артисткою допоміжного складу за строковим трудовим договором, а з листопада 2003 року - за безстроковим.

18 липня 2014 року її було попереджено про заплановане звільнення у зв'язку із скороченням штату працівників. 11 жовтня 2014 року її було звільнено із займаної посади відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. Вказане звільнення вважає незаконним, так як не було дотримано вимог трудового законодавства України, а тому звернулась до суду за захистом свого порушеного права.

Також зазначили, що у зв'язку із незаконним звільненням їй завдана моральна шкода, яка виражається в моральному стражданню через незаконне порушення її права, докладанню додаткових зусиль для організації життя та забезпечення своїх дітей, які є неповнолітніми, тому просила стягнути з відповідача на її користь у відшкодування моральної шкоди 20 000 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 9 червня 2015 року позов задоволено частково.

Скасовано наказ ДП «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка» № 115 від 10 липня 2014 року про внесення змін до штатного розпису у зв'язку із структурною реорганізацією.

Скасовано наказ ДП «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка» № 727-к від 10 жовтня 2014 року про звільнення ОСОБА_1

Поновлено ОСОБА_1 на посаді артиста допоміжного складу у Державному підприємстві «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка».

Стягнуто з Державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 47 591,06 грн.

Стягнуто з Державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка» на користь ОСОБА_1 1 000 грн - у відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Держаного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у сумі 3 000 грн. 3

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням представник Державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка» - Галич А.С. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі. На думку заявника, суд дійшов помилкового висновку про фіктивність скорочення штату працівників, що не відповідає обставинам справи. Скасовуючи наказ № 115 від 10 липня 2014 року «Про внесення змін до штатного розпису у зв'язку із структурною реорганізацією» суд першої інстанції здійснив грубе втручання у господарську діяльність підприємства, оскільки право визначення чисельності і штату працівників належить виключно власникові або уповноваженому ним органу. Відповідно до довідки про середню заробітну плату ОСОБА_1 сума заробітку за період з наступного дня звільнення по 12 березня 2014 року включно становить 33 957,30 грн, а тому суд дійшов помилкового висновку про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 47 591,06 грн. Крім того, зазначає, що уточнюючи позовні вимоги позивач просила скасувати наказ № 115 від 10 липня 2014 року, що свідчить про зміну предмету позову та мало відбуватися шляхом подачі нового позову.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди скасувати та увалити в цій частині нове рішення, яким зобов'язати Державне підприємство «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка» негайно поновити її на попередній посаді, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11 жовтня 2014 року по 09 червня 2015 року у сумі 53 809,26 грн та 20 000 грн - у відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що у день ухвалення рішення суд не надав сторонам можливості заявити клопотання та надати уточнений розрахунок щодо середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно положень чинного законодавства України, відповідач зобов'язаний негайно поновити позивача на попередній посаді та виплатити їй середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 11 жовтня 2014 року по день прийняття рішення, а також відшкодувати завдану моральну шкоду, яку вона оцінює у сумі 20 000 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник підтримали доводи своєї апеляційної скарги, просили її задовольнити. Заперечували проти задоволення апеляційної скарги відповідача.

Представник відповідача підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити. Заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги представника Державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка» - Галич А.С. і ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 1997 року працювала на посаді артистки допоміжного складу Державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка»; з грудня 2001 року - артисткою допоміжного складу за строковим трудовим договором, а з листопада 2003 року - за безстроковим.

Відповідно до витягу з протоколу № 8 засідання Ради головних спеціалістів Національної опери України від 8 липня 2014 року, було вирішено з метою оптимізації творчо-виробничого процесу, підвищення ефективності діяльності театру, а також економічного та раціонального використання державних коштів, на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 1 березня 2014 року № 65 «Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету» та листа Міністерства культури України від 10 квітня 2014 року № 959/15/13-14, провести реорганізацію окремих підрозділів художнього та артистичного персоналу театру, скорочення чисельності і штату працівників, а саме скоротити посади: диригент вищої категорії, диригент 1-ї категорії, асистент режисера оперної трупи, провідний редактор і бібліотекар видавничо-інформаційного відділу; скоротити підрозділи: управління мімансом (у повному складі, 1,5 посадових одиниці), міманс (у повному складі, 30 посадових одиниць) ( а.с.81-84).

Наказом № 115 від 10 липня 2014 року «Про внесення змін до штатного розпису у зв'язку із проведенням структурної реорганізації та скороченням посад» проведено структурну реорганізацію шляхом виведення з 11 жовтня 2014 року зі штатного розпису театру посад: диригент вищої категорії (1 посада), диригент 1-ї категорії (0,5 посади), асистент режисера оперної трупи (0,5 посади), провідний редактор (1 посада), бібліотекар 1-ї категорії видавничо-інформаційного відділу (1 посада); підрозділів: управління мімансу (у повному складі, 1,5 посадових одиниці), міманс (у повному складі, 30 посадових одиниць) ( а.с.90-91).

Наказом № 118 від 16 липня 2014 року «Про попередження про заплановане звільнення у зв'язку зі скороченням штату» наказано начальнику відділу кадрів і зарубіжних зв'язків підготувати письмові повідомлення про наступне вивільнення з пропозицією про переведення на вакантні посади (за наявності) працівникам, зокрема, ОСОБА_1 (а.с.93-94).

18 липня 2014 року ОСОБА_1 ознайомлено з повідомленням адміністрації Державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка» про заплановане звільнення її з посади у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.80).

Згідно з наказом № 727-к від 10 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади з 11 жовтня 2014 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України за згодою профспілкового комітету у зв'язку зі скороченням посади і відмовою від переведення на іншу роботу (а.с.75). Наказом № 28-к від 16 січня 2015 року частково змінено вищевказаний наказ та виключено з підстав звільнення відмову від переведення на іншу роботу (а.с.76).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача було проведено з порушенням встановленого нормами трудового законодавства порядку, накази Державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка» про внесення змін до штатного розпису у зв'язку із структурною реорганізацією та про звільнення ОСОБА_1 суперечать трудовому законодавству, а тому є незаконними та такими, що підлягають скасуванню.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції в повному обсязі.

Відповідно до ст. 64 ГК України підприємству надано право самостійно визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників і штатний розпис.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (вивільнення працівників).

За приписами ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п. 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Порядок вивільнення працівників визначено ст.49-2 КЗпП України.

Так, ч.3 цієї статті передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

З аналізу наведених законодавчих норм вбачається, що при вирішенні питання про дотримання вимог законодавства власником або уповноваженим органом підприємства, установи, організації в цій частині підлягають з'ясуванню обставини, пов'язані з тим чи була у відповідача інша робота (вакантні посади), яку міг виконувати (займати) працівник відносно якого вирішувалось питання про звільнення, чи пропонувалась йому така робота (посади) та чи надавав він згоду на переведення на іншу роботу.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, наказами Міністерства культури України № 631 від 11 серпня 2014 року та № 732 від 5 вересня 2014 року внесено зміни до штатного розпису Державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України ім. Т.Г. Шевченка» (а.с.88-89).

Згідно з наданими змінами до штатного розпису, відповідачем на виконання зазначених наказів було проведено реорганізацію шляхом скорочення певних посад, серед яких посади артистів допоміжного складу.

Таким чином, роботодавець, скоротивши вказані посади і видавши відповідні накази про внесення змін до штатного розпису у зв'язку із проведенням структурної реорганізації та скороченням посад, попередивши при цьому працівників про заплановане звільнення у зв'язку зі скороченням штату, скористався наданим йому законом та статутом правом проводити зміни в організації виробництва та праці, а тому вказані накази є такими, що відповідають вимогам чинного трудового законодавства.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про скасування наказу № 115 від 10 липня 2014 року «Про внесення змін до штатного розпису у зв'язку із проведенням структурної реорганізації та скороченням посад».

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відтак, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник є таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст. 40, ч.3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому, роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Вказана правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові № 6-40цс15 від 1 квітня 2015 року.

Зі змін до штатного розпису,введених у театрі з 10 жовтня 2014 року, вбачається, що у штаті театру на момент звільнення наявні вакантні посади (а.с. 85-86, 133). Проте, відповідачем не надано належних і допустимих доказів, на підтвердження того, що позивач, яка займала посаду артистки допоміжного складу не могла обійняти інші вказані у штатному розпису від 11 серпня 2014 року вакантні посади.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, про те, що при звільненні ОСОБА_1відповідачем були допущені порушення вимог трудового законодавства, зокрема, встановленого законом порядку звільнення.

Відповідно до ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Під незаконним звільненням, в даному випадку, слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом, у тому числі без дотриманням положень статті 49-2 КЗпП України.

Відтак, встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про поновлення ОСОБА_1 на посаді артиста допоміжного складу у ДП «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка».

Разом з тим, суд першої інстанції безпідставно скасував наказ про звільнення ОСОБА_1, оскільки відповідно до положень ст. 235 КЗпП України у суду відсутнє таке право.

Позовні вимоги про скасування наказу про звільнення позивача не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на нормах трудового законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

При розрахунку середнього заробітку враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, про те, що обчислення середньої заробітної плати для оплати вимушеного прогулу проводиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

З довідки про середню заробітну плату (дохід) вбачається, що фактична заробітна плата позивача за два останні місяця роботи - 13 583,40 грн (а.с. 95).

Враховуючи положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, за розрахунками апеляційного суду середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення ОСОБА_1 по день ухвалення судового рішення становить 53 809 грн.26 коп., який і підлягає стягненню відповідача (13 583,40 грн : 52 дні (кількість фактичного відпрацьованих робочих днів за два останні місяці роботи) = 261,21 грн) розмір середньоденної заробітної плати) х 206 днів (кількість днів вимушеного прогулу).

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом вказаного положення закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об'єкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі (постанова Верховного Суду України у справі № 6-54цс11).

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25 травня 2001 року) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи обставини незаконного звільнення позивача, зважаючи на принцип розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з Державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка» на користь ОСОБА_1 у сумі 1 000 грн, оскільки така сума грошових коштів є достатньою для компенсації моральних страждань останньої.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Оболонського районного суду м. Києва від 9 червня 2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про скасування наказів про внесення змін до штатного розпису та про звільнення останньої підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог, а в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає зміні, шляхом визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 з 47 591,06 грн. до 53 809, 26 грн.

Разом з цим, підлягає зміні судове рішення в частині розподілу судових витрат.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 904,40 грн. (243,60 грн. за подачу позову про відшкодування моральної шкоди та 121,80 за подачу апеляційної скарги та 539 грн. за вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (1% від 53 809 грн.26 коп.).

Вимога позивачки про допущення негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст. 319 ЦПК України судові рішення суду апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Інші доводи апеляційних скарг про неповне з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність зроблених в рішенні висновків фактичним обставинам справи на правильність висновків суду щодо поновлення ОСОБА_1 на роботі, відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу не впливають та їх не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 і ГаличАнастасії Сергіївни, яка діє в інтересах Державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка», задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 9 червня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про скасування наказів про внесення змін до штатного розпису та про звільнення ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове про відмову в задоволені зазначених вимог.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 9 червня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_1середнього заробітку за час вимушеного прогулу та судового збору змінити, збільшивши розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 47 591,06 коп. ( з сорока семи тисяч п‛ятсот дев‛яносто одної грн. 06 коп.) до 53 809 грн.26 коп. (до п‛ятидесяти трьох тисяч вісімсот дев‛яти грн.26 коп.) та збільшивши розмір судового збору стягнутого з Державного підприємства «Національний академічний театр опери та балету України імені Т.Г. Шевченка» на користь держави з 515,91 грн.( з п‛ятсот п‛ятнадцяти грн.91 коп.) до 904 грн.40 коп.( до дев‛ятсот чотирьох грн.40 коп).

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі, відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді: