Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 травня 2015 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

Журавель В.І.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 2 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити певні дії, усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2013 року визначено порядок користування земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, між співвласниками ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Виділено в особисте користування ОСОБА_3 земельну ділянку площею 206 кв. м. із зазначенням меж земельної ділянки.

Виділено в особисте користування ОСОБА_2 земельну ділянку площею 481 кв. м. із зазначенням меж земельної ділянки.

Визначено межу, що відокремлює ділянки особистого користування сторін наступним чином: - від фасадної межі з боку АДРЕСА_2, з точки розташованої з відступом 7,40 кв. м. від правої бічної межі по прямій лінії довжиною 5,90 м. до житлового будинку літ. «А»; - далі по осях міжквартирних перегородок, що відокремлюють квартири співвласників на всю їх довжину до перетину в місці примикання зовнішніх стін житлового будинку літ. «А» та прибудови літ. «А1», орієнтованих на задню межу ділянки; - поворот направо по зовнішній межі зовнішньої стіни прибудови літ. «А1» довжиною 3,0 м.; - поворот направо по зовнішній межі зовнішніх стін літ. «Д» - сарай за погребом, літ. «Б» - літня кухня, літ. «В» - сарай, літ. «Е» - сарай загальною довжиною 13,13 м.; - поворот направо по зовнішній межі зовнішньої стіни літ. «Е» - сарай, довжиною 4,98 м.; поворот наліво по прямій лінії довжиною 20 м. до перетину із задньою межею у точці розташованої із відступом 11,33 м. від правого зовнішнього кордону.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 7 травня 2014 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2014 року змінено.

Надлишки земельної ділянки площею 87 кв. м. розподілено між сторонами.

Залишено земельну ділянку площею 26 кв. м. у тимчасовому користуванні ОСОБА_3

Земельну ділянку площею 61 кв. м. залишено у тимчасовому користуванні ОСОБА_2 на період до припинення права користування.

Зазначав, що відповідач відмовляється добровільно перемістити паркан, який знаходиться на виділеній йому у користування земельній ділянці.

Крім того, ОСОБА_2 перешкоджає йому у користуванні горищем.

Враховуючи наведені обставини, просив зобов'язати ОСОБА_2 усунути йому перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу встановленого раніше паркану; не чинити йому перешкод у користуванні земельною ділянкою; не чинити йому перешкод у користуванні горищем.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 2 квітня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 демонтувати паркан, розташований від зовнішньої стіни сараю літ. «Е» по прямій лінії до перетину із задньою межею та перенести його від зовнішньої стіни сараю літ. «Е» по прямій лінії до перетину із задньою межею у точці, розташованій з відступом 11,33 м. від правого зовнішнього кордону за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_3 у користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, розмір якої встановлений рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2013 року, з урахуванням зазначених у рішенні апеляційного суду Одеської області від 7 травня 2014 року доповнень.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження по вищевказаній справі слід відмовити, виходячи з наступного.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності рішень судів попередніх інстанцій.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, із висновком якого погодився апеляційний суд, правильно застосувавши норми земельного законодавства, зокрема, ст.ст. 120-121 ЗК України, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені, виходив із того, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2013 року та рішенням апеляційного суду Одеської області від 7 травня 2014 року визначено межі, які відокремлюють ділянки користування сторін, та того, що ОСОБА_2 продовжує користуватися земельною ділянкою частково виділеною ОСОБА_3

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суди правильно застосували правові норми та ухвалили правильні по суті рішення, підстав для скасування яких не вбачається.

Доводи заявника зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте в силу ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зобов'язання вчинити певні дії, усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ В.І. Журавель