АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/2733/14-ц Номер провадження 22-ц/786/1263/15Головуючий у 1-й інстанції Яценко В. В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.

суддів: Гальонкіна С.А., Акопян В.І.

при секретарі Гнатюк О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 березня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна та стягнення грошової компенсації, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 ОСОБА_3 звернулася до суду з даним позовом, після уточнення позовних вимог просила постановити рішення яким:

1) визнати, домоволодіння АДРЕСА_1 спільним майном осіб, які проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, тобто позивачки ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_2;

2) визнати спільним майном подружжя:

причіп бортовий марки ПВА моделі У5 рама № НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 ринковою вартістю 6 705 грн.;

автомобіль марки CHERY TIGGO 2008 року випуску д.н.з. НОМЕР_3 кузов НОМЕР_4 ринковою вартістю 119 111 грн.;

мопед моделі «Сабур» шасі № НОМЕР_5, двигун № НОМЕР_6, ринковою вартістю 6 640 грн.;

телевізор вартістю 7 000 грн.;

бензопилу марки "Штиль" вартістю 700 грн.;

бензинову косарку вартістю 700 грн.;

пасіку на 10 сімей вартістю 3 000 грн.;

електричну м'ясорубку вартістю 100 грн.;

комп'ютер у зборі вартістю 3 000 грн.;

мікрохвильову піч вартістю 700 грн.;

холодильник марки "Норд" вартістю 1 000 грн..

3) Поділити спільне майно між сторонами наступним чином:

ОСОБА_2 виділити у власність:

домоволодіння АДРЕСА_1;

причіп бортовий марки ПВА моделі У5 рама № НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2;

автомобіль марки CHERY TIGGO 2008 року випуску д.н.з. НОМЕР_3 кузов НОМЕР_4.

мопед моделі «Сабур» шасі № НОМЕР_5, двигун № НОМЕР_6, ринковою вартістю 6 640 грн.;

телевізор вартістю 7 000 грн.;

бензопилу марки "Штиль" вартістю 700 грн.;

бензинову косарку вартістю 700 грн.;

пасіку на шість бджолиних сімей;

електричну м'ясорубку вартістю 100 грн.;

комп'ютер у зборі вартістю 3 000 грн.;

мікрохвильову піч вартістю 700 грн. ;

холодильник марки Норд вартістю 1 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 за нерівність часток у реальному розподілі спільного майна грошову компенсацію в сумі 175 328 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що з 2006 року вона перебувала у шлюбних відносинах з відповідачем по справі. Під час спільного проживання вони за спільні кошти здійснили добудову спірного домоволодіння, побудували деякі об'єкти на його території та придбали багато цінного рухомого та нерухомого майна. Після розірвання шлюбу у липні 2014 року все спільне майно відповідач забрав собі і сторони не дійшли згоди для поділу майна в добровільному порядку.

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, після уточнення позовних вимог просив постановити рішення яким:

визнати кошти в сумі 6 000 грн. отримані від продажу житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3;

в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 3 000 грн. як компенсацію за продаж житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою АДРЕСА_2.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що сторони не дійшли згоди для поділу майна в добровільному порядку.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково: визнано

автомобіль марки Chery Tiggo, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3, вартістю 119 111 грн.,

причіп ПВА моделі У5 рама № НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_2, вартістю 6 705 грн.,

мопед моделі «Сабур» шасі № НОМЕР_5, двигун НОМЕР_6, вартістю 6 640 грн.

спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а всього на загальну суму - 132 тисячі 456 гривень, та визнано право власності по 1/2 частині вищезазначеного майна за кожним.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію половини вартості спірного майна у сумі 66 тисяч 228 гривень.

Визнано спільним майном подружжя:

телевізор вартістю 7 000 грн.,

бензопилу марки «Штиль» вартістю 700 грн.,

бензинову косарку вартістю 700 грн.,

пасіку на шість бджолосімей вартістю 3 000 грн.,

комп'ютер у зборі вартістю 3 000 грн.,

мікрохвильову піч вартістю 700 грн.,

холодильник марки «Норд» вартістю 1 000 грн.,

електричну м'ясорубку вартістю 100 грн.

Виділено із спільного майна подружжя у власність ОСОБА_3 наступне майно:

комп'ютер вартістю 3 000 грн.,

мотокосарку вартістю 700 грн.,

пасіку в кількості трьох бджолосімей вартістю 1500 грн.,

мікрохвильову піч вартістю 700 грн.,

електром'ясорбуку вартістю 100 грн., а всього майна на загальну суму 6 000 грн.

Виділено із спільного майна подружжя у власність ОСОБА_2 наступне майно:

телевізор вартістю 7 000 грн.,

бензопилу «Штиль» вартістю 700 грн.,

пасіку в кількості трьох бджолосімей вартістю 1500 грн.,

холодильник марки «Норд» вартістю 1 000 грн., а всього майна на загальну суму 10 200 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію різниці вартості майна у сумі 3 200 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів в розмірі 3 000 грн. за продане домоволодіння відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 702 грн. 60 коп., витрати понесені на сплату вартості судової товарознавчої експертизи в розмірі 2 484 грн. 60 коп., та витрати на оплату правових послуг в розмірі 8 000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині визнання мопеду моделі «Сабур» шасі НОМЕР_5, двигун № НОМЕР_6, вартістю 6 640 грн. спільним майном подружжя та визнання права власності по ? частині на вказане майно за кожним; стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації половини вартості спірного майна в сумі 66 228 грн.; а також у частині розподілу рухомого спільного майна і питання щодо судових витрат.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги про визнання спільним майном 6 000 грн., отриманих від продажу нерухомого майна, і стягнення з ОСОБА_3 на його користь половини цієї суми, а також поділити спільне рухоме майно згідно запропонованого ним варіанту.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що суд при вирішенні спору всупереч встановленим та визнаним обставинам не взяв до уваги те, що мопед марки «Сабур» придбаний ОСОБА_2 після фактичного припинення шлюбних відносин під час окремого проживання. З урахуванням цього факту, а також, враховуючи продаж за згодою ОСОБА_3 причіпу і розподілу коштів між ними, суд неправильно визначив суму грошової компенсації присудженої на користь ОСОБА_3 Вирішуючи питання про розподіл рухомого майна між сторонами, суд не врахував їхні інтереси, зокрема те, що майно можна поділити і без грошової компенсації. Висновки суду щодо обставин продажу садиби АДРЕСА_2 суперечать наявним у справі доказам.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині позовних вимог про визнання спільним майном і розподілу садиби АДРЕСА_1 та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення її позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що судом неправильно витлумачені норми матеріального права, якими визначається момент виникнення права власності на нерухоме майно.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід відхилити, апеляційну скаргу ОСОБА_2 -задовольнити частково з наступних підстав:

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення та ухвалити нове по суті заявлених вимог у разі порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що з лютого 2006 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 стали проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу. 28 серпня 2008 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 зареєстрували шлюбні відносини. 08 липня 2014 року шлюб між ними розірваний.

Садиба АДРЕСА_1, де сторони проживали з лютого 2006 року, здана в експлуатацію 23 серпня 2006 року, право власності на неї зареєстроване за ОСОБА_2 07 листопада 2006 року. Заявлена ОСОБА_3 вартість садиби у сумі 202 000 грн. ОСОБА_2 не заперечується.

За час перебування у шлюбі сторонами придбано наступне майно:

- автомобіль марки CHERY TIGGO 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 кузов НОМЕР_4, зареєстрований 07.05.2010 року на ім'я ОСОБА_3( а.с.25- 30, 67);

- причіп ПВА моделі У5 рама № НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_2, зареєстрований 06.05.2009 року на ім'я ОСОБА_2.(а.с.25, 54);

- мопед моделі «Сабур» шасі НОМЕР_5, двигун НОМЕР_6, зареєстрований 06.05.2009 року на ім'я ОСОБА_2 (а.с.55);

- садиба АДРЕСА_2, набута згідно договору купівлі продажу від 10.04.2014 року на ім'я ОСОБА_3, вартістю 6 000 грн.( а.с.56- 58).

Сторонами у справі визнано, що їхньою спільною сумісною власністю також є наступне майно: телевізор вартістю 7 000 грн., бензопила марки «Штиль» вартістю 700 грн., бензинова косарка вартістю 700 грн., пасіка на шість бджолосімей вартістю 3 000 грн., комп'ютер у зборі вартістю 3 000 грн., мікрохвильова піч вартістю 700 грн., холодильник марки «Норд» вартістю 1 000 грн., електрична м'ясорубка вартістю 100 грн. Сторонами також погоджена вартість вказаного майна.

Згідно висновку судової авто товарознавчої експертизи №963 від 19 грудня 2014 року (а.с.91-129) дійсна ринкова вартість мопеда моделі «Сабур» шасі № НОМЕР_5, двигун № НОМЕР_6 становила 6 644 грн. 43 коп.; дійсна ринкова вартість причепу ПВА моделі У5 рама НОМЕР_7, д.н.з. НОМЕР_2 становила 6 705 грн. 92 коп.; дійсна ринкова вартість автомобіля марки CHERY TIGGO 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3, кузов НОМЕР_4, становила 119 111 грн. 88 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що садиба АДРЕСА_1 є особистою власністю ОСОБА_2, оскільки збудована ним до вступу у фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_3 Такий висновок суду є правильним, ґрунтується на встановлених фактичних обставинах.

Основним доводом апеляційної скарги ОСОБА_3 є посилання на приписи закону (ч.2 ст.331 ЦК України) про те, що право власності на нерухоме майно виникає з моменту його державної реєстрації.

За змістом ст.182 ЦК України державна реєстрація права власності на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечувалося сторонами, що спірна садиба АДРЕСА_1) введена в експлуатацію 23 серпня 2006 року, а право власності на неї зареєстроване 07 листопада 2006 року, тобто під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Разом з тим, як слідує з акту державної приймальної комісії (а.с.52-53) будівництво спірної садиби розпочате у 1991 році і закінчене у 2002 році. За змістом ч.3 ст.331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) та, відповідно, до державної реєстрації новоствореного об'єкта нерухомості особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі його будівництва (створення майна). Таким чином, безперечним є те, що за станом на час державної реєстрації права власності на спірну садибу ОСОБА_2 був власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані ним в процесі її будівництва. ОСОБА_3 не довела належними, допустимими і достатніми доказами того, що за період з лютого 2006 року по 07 листопада 2006 року вона своєю працею, особистими коштами суттєво поліпшила спірну садибу або завдяки її праці чи особистим коштам стало можливим введення цієї садиби в експлуатацію та подальша державна реєстрація права власності на неї (ч.1 ст.62 СК України).

З огляду на наведене рішення суду першої інстанції у зазначеній частині є законним і обґрунтованим.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.372 ЦК України, ч.2 ст.69 СК України, майно, що є у спільній сумісній власності подружжя, може бути поділене між ними за взаємною згодою.

Згідно наданих суду розписок (а.с.162, 205) сторони по справі у добровільному порядку поділили частину спільно нажитого майна - автомобільний причіп ПВА моделі У5, рама НОМЕР_7, д.н.з. НОМЕР_2, вартістю 6 705 грн. 92 коп. і автомобіль марки CHERY TIGGO, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3, кузов НОМЕР_4, вартістю 119 111 грн. 88 коп.

Таким чином, зазначене майно не підлягає поділу у судовому порядку.

У позові та апеляційній скарзі ОСОБА_2 стверджує, що мопед марки «Сабур» був придбаний ним 01 листопада 2011 року (а.с.55) за власні кошти під час фактичного окремого проживання, одночасно ОСОБА_3 під час перебування у зареєстрованому шлюбі без його згоди 10 квітня 2014 року продала спільно нажиту садибу АДРЕСА_2 (а.с.56).

Згідно ч.6 ст.57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю одного з подружжя майно, набуте ними за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Як роз'яснено у абзаці другому п.30 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21 грудня 2007 року, у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один з них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Виходячи з наведеного ОСОБА_2 мав довести належними і допустимими доказами існування таких юридичних фактів: окреме проживання з січня 2011 року по липень 2014 року і відчуження ОСОБА_3 садиби АДРЕСА_2 без його згоди з використанням коштів не в інтересах сім'ї.

У підтвердження зазначених обставин ОСОБА_2 подав суду акт від 14 липня 2014 року, згідно якого ОСОБА_3 не проживала у садибі АДРЕСА_1 з січня 2011 року (а.с.49). Оцінюючи цей доказ у відповідності до вимог ст.212 ЦПК України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про його недостатність, оскільки особи, які підписали цей акт, не були допитані як свідки, отже залишається невідомим джерело отриманої ними інформації щодо не проживання ОСОБА_3 у спірній садибі. Сама ОСОБА_3 у судових засіданнях факт постійного не проживання у садибі заперечувала і пояснювала, що дійсно у зв'язку з негідною поведінкою ОСОБА_2 залишала садибу, зокрема у січні 2011 року, проте на прохання колишнього чоловіка поверталася додому, у тому числі і у березні 2011 року. Ці обставини у судовому засіданні у суді першої інстанції ОСОБА_2 не спростовував.

У підтвердження неправомірного відчуження садиби АДРЕСА_2 ОСОБА_2 надав суду договір купівлі-продажу (а.с.56), згідно пункту 6.1 якого відчуження здійснено за згодою подружжя продавця - ОСОБА_2 (ч.3 ст.65 СК України). Інших доказів, які б підтвердили те, що отримані від продажу садиби кошти ОСОБА_3 використала не в інтересах сім'ї, суду не надано.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 3 000 грн. - половини вартості відчуженої садиби АДРЕСА_2, є законним і обґрунтованим.

Разом з тим, рішення суду першої інстанції у частині поділу автомобіля, причепу і мопеда слід скасувати, оскільки зі складу спільного сумісного майна, що підлягає поділу необхідно виключити автомобіль і причіп, як такі що поділені сторонами у добровільному порядку. Мопед моделі «Сабур» шасі № НОМЕР_5, двигун № НОМЕР_6 вартістю 6 644 грн. 43 коп., як такий. Що придбаний у шлюбі, слід залишити у власності ОСОБА_2, стягнувши з нього на користь ОСОБА_3 половину його вартості ( 3 322,21 грн.).

Вирішуючи вимоги про поділ іншого спільного майна - предметів домашнього вжитку, суд першої інстанції виходив з того, що сторони узгодили між собою вартість усіх речей та порядок їх поділу. Рішенням суду речі домашнього вжитку поділені приблизно порівну. В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не наведено обґрунтованих заперечень щодо такого варіанту поділу. Запропонований в апеляційній скарзі варіант поділу речей домашнього вжитку порушує принцип рівності часток майна подружжя (ст.70 СК України). Отже, рішення суду першої інстанції у цій частині є законним і обґрунтованим.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про неправильне вирішення судом питання щодо розподілу судових витрат, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як роз'яснено у пункті 35 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року, зазначене положення ч.2 ст.88 ЦПК України стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

У пункті 45 вказаної Постанови також зазначено, що витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах, визначених статтею 88 ЦПК. При цьому постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» встановлено граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних із проведенням судових експертиз.

Згідно наданих у справу світлокопій документів (а.с.47) ОСОБА_2 має статус інваліда 2-ої групи та особи, постраждалої внаслідок аварії на ЧАЕС (категорія 1), отже він на підставі ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» є особою, яка звільнена від сплати судового збору.

Таким чином, судові витрати ОСОБА_3 (сплата судового, витрати на проведення експертизи та витрати на правову допомогу) мають бути компенсовані за рахунок Держави у порядку, визначеному Постановою КМУ№ 590 від 27 квітня 2006 року.

Окрім того, суд першої інстанції у порушення принципу пропорційності (ч.1 і ч.2 ст.88 ЦПК України) не зменшив розмір судових витрат, які підлягають компенсації ОСОБА_3, з урахуванням того, що її позовні вимоги задоволені частково (приблизно половина).

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст.316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Лубенського міськрайонного суду м.Полтави від 11 березня 2015 року у частині позовних вимог про визнання спільним сумісним майном подружжя і поділу мопеда моделі «Сабур» шасі НОМЕР_5, двигун № НОМЕР_6, причепу ПВА моделі У5, рама НОМЕР_7, д.н.з. НОМЕР_2, автомобіля марки CHERY TIGGO, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3, кузов НОМЕР_4, а також у частині вирішення питання про розподіл судових витрат скасувати, ухвалити нове рішення.

Визнати мопед моделі «Сабур» шасі НОМЕР_5, двигун № НОМЕР_6 спільним сумісним майном ОСОБА_2 і ОСОБА_3. Залишити мопед моделі «Сабур» шасі НОМЕР_5, двигун № НОМЕР_6 у власності ОСОБА_2, стягнувши з нього на користь ОСОБА_3 3 322 грн. 21 коп. половини вартості спільного майна.

Судові витрати, які підлягають поверненню ОСОБА_3, зменшити: витрати зі сплати судового збору - до 851 грн. 30 коп., витрати зі сплати вартості товарознавчої експертизи - до 1 242 грн. 30 коп., витрати на правову допомогу - до 4 000 грн. Судові витрати компенсувати за рахунок Держави у порядку, встановленому Постановою КМУ№ 590 від 27 квітня 2006 року.

В іншій частині рішення Лубенського міськрайонного суду м.Полтави від 11 березня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.А.Лобов

Судді: С.А.Гальонкін В.І.Акопян

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов