АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого-судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Стрижеуса А.М., Антоненко Н.О.,

при секретарі: Басюк Ю.В.

за участю: представник третьої особи - Кратенко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_3, на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 23 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» про визнання кредитного договору удаваним правочином , -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа № 761/28481/14-цццццц761/28481/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3944/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Альфа банк», треті особи: ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Сведбанк» про визнання кредитного договору удаваним правочином.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 13 березня 2008 року між нею та ПАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір №0705/0308/46-007, відповідно до якого їй були надані на споживчі потреби кредитні кошти у розмірі 67 000 доларів США. Зазначені кредитні кошти були призначені для здійснення розрахунків за договором купівлі-продажу будинку №3 по вул.. К.Лібнехта у м. Бердянськ. Зазначила, що фактично їй потрібно було отримати - 338 350 грн. для розрахунку за квартиру, а натомість відповідач видав їй ці кошти, тільки в іноземній валюті по курсу НБУ на дату укладення договору. Кошти в іноземній валюті не могли бути використані нею за цільовим призначенням, а саме для купівлі квартири, тому вона вважає, що кредитний договір є удаваним, оскільки приховував дійсний правочин, а саме договір укладений в національній валюті.

Крім того, позивач вважає, що при укладенні даного договору не були дотримані вимоги чинного законодавства, оскільки кредит був наданий в іноземній валюті (доларах США) з виплатою процентів також в іноземній валюті (доларах США), а грошовою одиницею на всій території України є гривня, в зв'язку з чим просила визнати, що відносини сторін регулюються правилами щодо правочину договору укладеного в національній валюті України гривні та зобов'язати правонаступника відповідача перерахувати розмір боргових зобов'язань за кредитним договором у гривні України за курсом НБУ встановленим на час укладення сторонами кредитного договору.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 23 грудня 2014 року залишено без задоволення позовні вимоги ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» про визнання кредитного договору удаваним правочином.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі послався на те, що рішення є необґрунтованим, таким що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В судове засіданні ОСОБА_3, представники ПАТ «Альфа-Банк», ПАТ «Сведбанк» не з»явилися. про день та час розгляду справи повідомлені, що підтверджується повідомленням про вручення поштвого відправлення ( а.с.81-84), причини своєї неявки суду не повідомили, у зв»язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Представник ПАТ «Дельта Банк» проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Перевіривши законність й обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення - залишенню без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено того, що укладений між позивачем та третьою особою ПАТ "Сведбанк" кредитний договір від 13 березня 2008 року є удаваним.

За змістом ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину. який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 25 Постанови "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" за № 9 від 06 листопада 2009 р.. за удаваним правочином (ст. 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті. що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з мстою приховані інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин. та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин. який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення йото нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин. який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 13 березня 2008 року між ОСОБА_3 та ПАТ "Сведбанк" укладено кредитний договір №0705/0308/46-007, відповідно до умов якого позивачу були надані кредитні кошти в розмірі - 67 000 доларів США на споживчі потреби, а саме за п.1.4 для розрахунків по договору купівлі - продажу № 518 від 13 березня 2008 року в будинку 3 по вул. Карла Лібкнехта, загальною площею 86,3 кв.м.

Відповідно до умов 1.2 договору, воля кредитора була спрямована на надання кредиту позичальнику кредиту з метою подальшої конвертації суми отриманого кредиту у національну валюту України за здійснення розрахунків за договором купівлі-продажу, зазначеному у п.1.4 вказаного договору. Таким чином, воля позичальника була спрямована на отримання коштів саме в доларах США, що знайшло підтвердження в підписаному сторонами кредитному договорі.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що підписуючи вказаний договір позивачам була ознайомлена з ними та підписала вказаний договір.

Крім того, між позивачем та ПАТ "Сведбанк" укладено та підписано договори про внесення змін і доповнень до кредитного договору від 13 березня 2008 року, а саме 29 жовтня 2008 року, 29 жовтня 2009 року, 18 лютого 2010 року, 30 березня 2010 року, 14 березня 2012 року. Відповідно до умов, яких позивач неодноразово підтвердила та надала свою згоду на погашення заборгованості за кредитом саме в доларах США зі зміною щомісячних платежів.

Листом від 06 червня 2012 року ПАТ "Сведбанк" повідомило позивача, що між ним та ПАТ "Дельта Банк" було укладеного договір, за яким Первісним кредитором на користь Нового кредитора було здійснено відступлення своїх прав вимоги за Кредитним договором.

18 червня 2012 року ПАТ "Альфа-Банк" повідомило листом позивача, що між ним та ПАТ "Дельта-банк" на його користь було відступлено право вимоги за Кредитним договором, де він як новий кредитор є єдиним власником всіх вимог за Кредитними документами починаючи з 15 червня 2012 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що позичальник підтвердила наявність своїх обов'язків перед банком, здійснюючи перекладання кредитного договору на нових умовах і погашення відсотків та кредиту саме у валюті кредитування в доларах США.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду про те, що посилання позивача на невідповідність договору вимогам закону, в зв'язку з наданням кредиту в іноземній валюті, є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Закон України "Про банки і банківську діяльність" не містить приписів, які б забороняли банкам надавати кредити в іноземній валюті або регламентували умови кредитування в іноземній валюті.

Таким чином, чинним законодавством України, не встановлено жодного обмеження щодо валюти кредиту і відповідно відсутнє посилання на те, що грошові кошти (кредит) надаються тільки у грошовій одиниці України - гривні.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до положень ст. 627 ЦК України сторони є вільні в укладенні договору та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Таким чином, чинне законодавство України вказує на те, що умови надання грошових коштів встановлюються договором і відповідно позичальник зобов'язаний повернути кредит (грошові кошти в яких видано кредит) та сплатити проценти за їх користування.

Ст.ст. 47, 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначають операції банків із розміщенням залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету КМУ "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Отже, банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з наданням кредитів в іноземній валюті.

Згідно з підпунктами в, г ч. 4 ст. 5 Декрету КМУ "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" індивідуальної ліцензії потребують операції, в тому числі щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо термін і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору.

Крім того, позивачем не доведено, що їй кредит видавався з перевищенням встановлених законодавством меж, які на даний час Кабінетом Міністрів України не визначені.

У відповідності з ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність, обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на їх правильність не впливають, а тому підлягають відхиленню, а рішення як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права слід залишити без змін.

З огляду на викладене, передбачених ст.309 ЦПК України підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції по даній справі немає.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 23 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: