У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,Парінової І.К., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 26 вересня 2014 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 3 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 26 вересня 2014 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 153 189 грн 29 коп.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 3 лютого 2015 року рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 26 вересня 2014 року змінено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 853 763 грн 3 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення та передати справі на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк», суд першої інстанції виходив із того, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 153 189 грн 29 коп.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь ПАТ «Укрсоцбанк», апеляційний суд виходив із того, що судом першої інстанції не було враховано наявність заяви відповідача про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин.

Однак із висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна, оскільки вони не відповідають вимогам процесуального закону з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844146/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судами встановлено, що 27 березня 2006 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 84 166 дол. США зі сплатою 12,75 % річних та з кінцевим терміном повернення кредиту до 26 березня 2026 року (а. с. 8-10).

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_6 умов кредитного договору, станом на 20 лютого 2014 року в розмірі 1 153 189 грн 29 коп (а. с. 4-5).

Відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою стороною (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Заперечуючи проти задоволення позову ОСОБА_6 зазначав, що 27 березня 2006 року між ним та Приватним підприємством «Будівельною фірмою «Парнас» (далі - ПП «БФ «Парнас») укладено договір доручення, умовами якого було передбачено, що ОСОБА_6 передає ПП «БФ «Парнас» майнові права на незакінчену будівництвом квартиру АДРЕСА_1, а ПП «БФ «Парнас» бере на себе зобов'язання з погашення кредиту за кредитним договором від 27 березня 2006 року, кладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6 Також із заяви відповідача від 28 березня 2007 року вбачається, що останні просив директора ПП «БФ «Парнас» розірвати з ним договір про дольову участь у будівництві житла від 12 січня 2006 року та вирішити питання про погашення кредиту, відповідно до договору доручення від 27 березня 2006 року. Враховуючи вищезазначене, а також те, що кредитні кошти були перераховані банком на користь ПП «БФ «Парнас», позивач вважав, що саме ПП «БФ «Парнас» має відповідати за виконання грошового зобов'язання за кредитним договором. Крім того, відповідач зазначав, що ПАТ «Укрсоцбанк» був повідомлений та фактично надав згоду на заміну боржника у зобов'язанні, що підтверджується договором доручення.

Відповідно до п. п. 11, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2009_12_18/VS090827.html?pravo=1> у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2012_03_22/T041618.html?pravo=1>).

У мотивувальній частині кожного рішення має бути наведено також посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права (назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону), у відповідних випадках - на норми Конституції України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2011_02_01/Z960254K.html?pravo=1>, на підставі яких визначено права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах, на статті 10 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1766/ed_2012_03_22/T041618.html?pravo=1>, 11 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1767/ed_2012_03_22/T041618.html?pravo=1>, 60 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1822/ed_2012_03_22/T041618.html?pravo=1>, 212 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1987/ed_2012_03_22/T041618.html?pravo=1> та 214 ЦПК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1989/ed_2012_03_22/T041618.html?pravo=1> (-статті 224226 ЦПК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2000/ed_2012_03_22/T041618.html?pravo=1> - при ухваленні заочного рішення) й інші норми процесуального права, керуючись якими суд установив обставини справи, права та обов'язки сторін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права. При перегляді судових рішень необхідно виходити з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 307 ЦПК, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених статтями 308-311 ЦПК. При цьому апеляційний суд керується статтею 307 ЦПК (відповідним пунктом) та нормою ЦПК, що визначає підстави перегляду судового рішення в такому разі, і відповідно до неї та наданих суду апеляційної інстанції повноважень формулює резолютивну частину своєї ухвали чи рішення (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку»).

На порушення вимог процесуального закону, апеляційний суд належним чином не перевірив та не спростував доводи відповідача щодо наявності між ним та ПП «БФ «Парнас» договірних зобов'язань по сплаті заборгованості за кредитним договором та про заміну боржника у зобов'язанні, не дослідив чи була надана згода кредитора на переведення боргу з відповідача на ПП «БФ «Парнас», в судовому рішенні не зазначив, чи мають ці обставини правове значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи зазначене, рішення апеляційного суду з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, ч. 2 ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 3 лютого 2015 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

І.К. Парінова

О.В. Ступак