Апеляційний суд Житомирської області
Справа №283/1049/15-ц Головуючий у 1-й інст. Тимошенко А. О.
Категорія 19 Доповідач Коломієць О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Жигановської О.С., Якухно О.М.

при секретарі

судового засідання: Добровольській Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання договорів припиненими та зняття заборони на відчуження

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 16.10.2015р. в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання припиненими договорів іпотеки та зняття заборони на відчуження майна відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись з рішенням суду позивачі подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, вказуючи на незаконність та необґрунтованість рішення через невідповідність висновків суду обставинам справи, просять скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Суд не звернув уваги на те, що перехід прав (основного зобов'язання та похідного від нього зобов'язання-іпотеки) повинен відбуватися одночасно із переходом прав, як за основним зобов'язанням так і за іпотечним договором, що випливає також із вимог ст.ст.1,3,17 ЗУ «Про іпотеку». Крім того, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, порушив вимоги ч.4 ст.60 ЦПК України, безпідставно не взявши до уваги рішення Малинського районного суду від 02.03.2015 р. № 283/83/15-ц, яким встановлено відсутність пред'явлення права вимоги у ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3. Апелянти, зазначили, що на забезпечення одного кредитного договору іпотекодержателями є два різних банки, що суперечить змісту ст. 7 Закону України «Про іпотеку».

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.09.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_4 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 64600 доларів США, який повинна була повернути до 05.09.2014 р. або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом (а.с.8-10).

09.02.2009 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 була укладена додаткова угода до договору про надання споживчого кредиту, відповідно до якого строк повернення кредиту був продовжений до 05.09.2024 року. Крім того, сторони домовились, що для ідентифікації Договору можуть застосовуватися як номер Договору, зазначений при його укладенні № 0, так і реєстраційний номер Договору в системі обліку Банку, а саме № 1 (а.с.10,57).

Статтею 11 ЦПК України встановлено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків , зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, але при укладенні договору сторони повинні керуватися вимогами Цивільного кодексу України, іншими актами цивільного законодавства.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 05.09.2007р. було укладено договір іпотеки житлового будинку, площею 93,9 кв.м та земельної ділянки площею 0,1716 га. за адресою: АДРЕСА_1.

Також 05.09.2007р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки нежитлової будівлі кафе, загальною площею 155,8 кв.м та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,15 га за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 29-30, 32-33).

В підпунктах 1.2.2. договорів іпотеки сторони погодили можливість зміни терміну повернення кредиту, а крім того 19.03.2009 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про внесення змін до договору іпотеки, відповідно до якого сторони змінили строк виконання основного зобов'язання до 05.09.2024 р. (а.с. 31).

08.12.2011 р. ПАТ «УкрСиббанк» уклало з АТ «Дельта Банк» договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило право своєї вимоги за укладеними кредитними договорами, в тому числі і за договором, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 (а.с. 58-63).

Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступленням права вимоги).

В п.2.3. Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного між ПАТ «УкраСиббанк» та АТ «Дельта Банк» врегульовано момент передачі прав вимоги, згідно якого зобов'язання передачі прав вимоги за кредитами є виконаним з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі прав вимоги за кредитами у дату закриття. Датою закриття відповідно до вказаного договору є - 19 грудня 2011 року.

Відповідно до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами - право вимоги за кредитами означає всі права вимоги Продавця в якості кредитодавця до Позичальників в якості позичальників стосовно кредитів за відповідними Кредитними договорами, а також право вимоги Продавця по відношенню до осіб, що надають забезпечення, за відповідними Договорами забезпечення.

Під час передачі прав вимоги, сторони індивідуалізували позивальників (боржників), що підтверджується додатком до договору № 1, в переліку якого міститься кредитний договір за реєстраційним номером 1 (№ 0 при його укладенні) від 05.09.2007 року укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5, а також договори іпотеки укладені між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, ОСОБА_3

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні та в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Проте, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно ч.2 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і прав вимоги за основним зобов'язанням.

Посилання позивачів на ненадання відповідачем АТ «Дельта банк» доказів отримання боржниками повідомлення про заміну кредитора, не тягне за собою задоволення позовних вимог, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора (ст.ст. 516, 613 ЦК). Позивачі ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду, на вказані обставини не посилалися, не зазначали, що після передачі прав вимоги здійснювали виконання зобов'язання первісному кредитору.

Таким чином, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов'язання є належним.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» визначено підстави припинення іпотеки, якими є : припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізація предмету іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна переважно перед іншими кредиторами боржника.

Згідно ч.5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Під час апеляційного розгляду справи було встановлено, що основне зобов'язання не припинилося, боржник ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором не погасила. Наведене підтверджується поясненнями апелянта ОСОБА_2 та змістом ухвали Малинського районного суду Житомирської області від 27.02.2014 року про залишення без розгляду позову Банку до ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення з останніх заборгованості за кредитним договором в розмірі 578652,66 грн.

Таким чином відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вірно посилався на ст.ст.514, 598 ЦК України, яка передбачає підстави припинення зобов'язання та дійшов вірного висновку про відсутність передбачених законом підстав, які б свідчили про припинення договорів іпотеки.

Посилання апелянтів на рішення суду від 02 березня 2015 року є безпідставним, оскільки законодавство не пов'язує припинення іпотеки з підстав відступлення прав вимоги за кредитними та іпотечними договорами. До припинення іпотеки, згідно вимог п.1 ч.1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» призводить не зміна, а припинення основного зобов'язання.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в частині припинення іпотеки з підстав не внесення інформації до Єдиного реєстру заборон на відчуження об'єктів нерухомого майна відомостей про зміну іпотекодержателя виходячи з наступного. Відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку. Наслідком не дотримання умови про обов'язковість державної реєстрації обтяження є втрата пріоритету вимог відносно інших зареєстрованих прав чи вимог (ч.1 ст. 4, ч.3 ст. 24 Закону України «Про іпотеку»). Таким чином, не внесення відповідних змін до іпотечного договору у зв'язку із відступленням права вимоги за іпотечним договором не є підставою для припинення іпотеки.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Статтею 308 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов вказаного висновку при повному, всебічному та об'єктивному з'ясуванні обставин справи, прав і обов'язків сторін у даних правовідносинах, перевірив належним чином доводи сторін, з'ясував характер та суть заявлених позивачем вимог, норм права, якими вони регулюються, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам. В ході апеляційного провадження докази, які впливають на правильність та правомірність прийнятого судом рішення, стороною позивача не надавались, що спростовує доводи апеляційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 16 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: