РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №668/16951/14-ц

Пров. №2/668/301/15

25.03.2015 року Суворовський районний суд м. Херсона у складі:

головуючого Булах Є.М.,

при секретарі Яворській Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонський завод тротуарної плитки», приватного підприємства «Херсон Прайм» про визнання наказу про звільнення недійсним та скасування запису про звільнення в трудовій книжці, -

встановив:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що з 13.12.2007 року був призначений на посаду директора ТОВ «ХЗТП» на підставі рішення ПП «Херсон Прайм». Оскільки з кінця 2013 року ТОВ «ХЗТП» припинив виплачувати позивачу заробітну плату, останній прийняв рішення про звільнення, про що надавав ТОВ «ХЗТП» відповідні неодноразові заяви. Однак, вказані заяви товариством були проігноровані. У зв'язку із цим позивач 25.06.2014 року надіслав заяву про звільнення за власним бажанням до ТОВ «ХЗТП» рекомендованим з повідомленням листом. Оскільки за спливом двотижневого терміну з дня отримання заяви ТОВ «ХЗТП» позивач не отримав від останнього копії наказу про звільнення, трудової книжки та остаточного розрахунку, останній був змушений звернутись до Суворовського районного суду м.Херсона із позовом про визнання припиненим трудового договору та стягнення заробітної плати. В ході розгляду вказаної справи позивачу стало відомо, що існує наказ від 30.05.2014 року, яким позивача звільнено з посади директора ТОВ «ХЗТП» за одноразове грубе порушення трудових обов'язків керівником підприємства, а саме: відповідно до актів позивач 29.05.2014 та 30.05.2014 року без поважних причин був відсутній на робочому місці впродовж дня, чим самоусунувся від виконання своїх посадових обов'язків. Позивач вважає вказаний наказ незаконним, оскільки вважає, що всі складені документи,що передували наказу, в тому числі і сам наказ, складені заднім числом, сфальсифіковані; наказ виданий особою, яка не мала повноважень на його складання та підписання; позивач не був належним чином повідомлений про вказаний наказ та про своє звільнення; а також не отримував вказаний наказ під розписку. Просив суд визнати незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонський завод тротуарної плитки на підставі п.1 ст. 41 КЗпП України, скасувати рішення власника ТОВ «Херсонський завод тротуарної плитки» ПП «Херсон Прайм» від 30.05.2014 року про звільнення ОСОБА_1 з посади директора(протокол №30/05-14 загальних зборів учасників ТОВ «Херсонський завод тротуарної плитки» від 30.05.2014 року), скасувати наказ ТОВ Херсонський завод тротуарної плитки» «6 від 30.05.2014 року про звільнення директора та призначення тимчасово виконуючого обов'язки директора, скасувати запис №17 в трудовій книжці ОСОБА_1 про звільнення 30.05.2015 року за одноразове грубе порушення трудових обов'язків згідно з п.1 ст. 41 КЗпП україни.

В ході розгляду справи, позивач уточнив позовні вимоги та остаточно просив суд, визнати незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади директора ТОВ «ХЗТП» на підставі п.1 ст.41 КЗпП України; скасувати рішення власника ТОВ «ХЗТП» ПП «Херсон Прайм» від 30.05.2014 року про звільнення ОСОБА_1 з посади директора(протокол №30/05-14 загальних зборів учасників ТОВ «Херсонський завод тротуарної плитки» від 30.05.2014 року); скасувати наказ ТОВ «ХЗТП» № 6 від 30.05.2014 року про звільнення директора, скасувати запис №17 в трудовій книжці ОСОБА_1 про звільнення 30.05.2014 року за одноразове грубе порушення трудових обов'язків згідно з п.1 ст. 41 КЗпП України.

Позивач у судовому засіданні уточненні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідачів у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав суду письмові заперечення, мотивовані тим, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду із вимогами про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, про який він дізнався та був ознайомлений з ним 10.10.2014 року; крім того, представник відповідача у судовому засіданні та у запереченнях, поданих письмово до суду, вказав про те, що звільнення ОСОБА_1 за ч.1 ст. 41 КЗпП України відбулось із дотриманням норм діючого законодавства. Просив відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд встановив, що ОСОБА_1 з 13.12.2007 року працював на посаді директора ТОВ «ХЗТП» на підставі рішення установчих зборів засновників ТОВ «ХЗТП» від 22.11.2007 року, що підтверджується копією трудової книжки, виданої на ім'я ОСОБА_1

Згідно наказу №6 від 30.05.2014 року за підписом тимчасово виконуючого обов'язки директора товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонський завод тротуарної плитки» Корольова А.В., позивача звільнено з посади директора на підставі п.1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, що виявилось у відсутності позивача на робочому місці впродовж робочого часу 29.05.2015 року, 30.05.2014 року, що свідчило про те, що останній самоусунувся від виконання обов'язків директора товариства.

Зазначені обставини сторонами не заперечувались, підтверджуються матеріалами справи, у зв'язку із чим додаткового доказування не потребують та вважаються встановленими.

Відповідно до оскаржуваного позивачем наказу № 6 від 30.05.2014 року «Про звільнення директора та призначення тимчасово виконуючим обов'язки директора ТОВ «ХЗТП», ОСОБА_1 звільнено з посади за одноразове грубе порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації, відповідно до п.1 ст. 41 КЗпП України з 30.05.2014 року.

Як з'ясовано у судовому засіданні, позивач не заперечує та погоджується із його звільненням з 30.05.2014 року, але за власним бажанням, а не як зазначено у наказі у зв'язку із одноразовим грубим порушенням трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації, відповідно до п.1 ст. 41 КЗпП України.

Відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності(філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи організації, його заступниками; а також службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Як роз'яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України, № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Крім того, вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним(могло бути завдано) шкоду.

Як вбачається з наказу № 6 від 30.05.2014 року «Про звільнення директора та призначення тимчасово виконуючим обов'язки директора ТОВ «ХЗТП.» за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, та пояснень представника відповідача обґрунтуванням звільнення позивача за зазначеною нормою закону послугувала наявність двох актів від 29.05.2014 року та 30.05.2014 року, рішення засновника від 30.05.2014 року(протокол №30/05-14 загальних зборів учасників ТОВ «Херсонський завод тротуарної плитки» від 30.05.2014 року).

Вирішуючи питання наявність факту грубого порушення ОСОБА_1 трудових обов'язків, як підстави для його звільнення та дотримання встановленої процедури такого звільнення, суд приходить до наступного.

Згідно до Статуту ТОВ «Херсонський завод тротуарної плитки», затвердженого протоколом загальних зборів засновників(учасників) №19/12-12 від 19.12.2012року, ТОВ «ХЗТП» створене на базі грошового та іншого майнового внеску Засновників(учасників) Товариства, якими є ПП «Херсон Прайм». Засновник ТОВ «ХЗТП» призначає та звільняє директора Товариства(п.10.2.7.)

Виконавчим органом Товариства є Директор, який обирається рішенням Засновника, Виконавчий орган Товариства може бути обраний не зі складу учасників Товариства. З директором укладається контракт. Від імені Товариства контракт підписує Засновник Товариства.(п.10.4, 10.5. Статуту).

У матеріалах справи відсутні та не були надані сторонами відомості про обсяг посадових обов'язків ОСОБА_1, як директора ТОВ «ХЗТП», зокрема обов'язкового, передбаченого Статутом Товариства контракту, який мав би бути укладеним з ОСОБА_1 при прийнятті останнього на роботу; посадових обов'язків ОСОБА_1 як директора товариства, які б надали можливість встановити обсяг повноважень, порядок їх виконання ОСОБА_1, місце роботи останнього та робочий час, робочий день тощо.

Представником відповідачів повідомлено суд про відсутність таких документів у товариства та зазначено, що позивач виконував свої трудові обов'язки відповідно до Статуту, затвердженого протоколом загальних зборів засновників(учасників) №19/12-12 від 19.12.2012 року.

Про обставини того, на підставі яких документів виконував свої посадові обов'язки ОСОБА_1 з 13.12.2007 року до 19.12.2012 року представник відповідачів пояснити не зміг.

Суду не було надано належних та допустимих доказів того, що відповідно до Контракту та посадових обов'язків, графіку робочого дня та тижня, директор ОСОБА_1 у визначенні відповідачем дати не знаходився на робочому місці, та де воно знаходиться та за якою адресою взагалі.

Оцінюючи наявні у матеріалах справи акти від 29.05.2014 року та 30.05.2014 року про встановлення факт відсутності ОСОБА_1 як директора ТОВ «ХЗТП» на робочому місці впродовж робочого часу з 08.00 год. до 17.00 год., суд приходить до висновку, що зазначені акти не можуть бути прийняті судом до уваги як документи, що підтверджують грубе порушення позивачем покладених на нього трудових обов'язків, оскільки вказані акти складені за адресою: м.Херсон, вул. Ладичука, 150, комісією з осіб, які є працівниками різних організацій, та встановлюють факт відсутності ОСОБА_1 на робочому місці в двох місцях одночасно: за адресою: м.Херсон, вул. Ладичука, 150 та вул.22 Східна, 33. В актах зазначено, що на момент їх складання відсутні відомості про поважність причин такої відсутності ОСОБА_1 В той час, не зазначено, з яких обставин, за результатами яких дій було встановлено відсутність таких поважних причин, не зазначено, де саме з двох зазначених адрес розташоване робоче місце директора ТОВ «ХЗТП», тривалість його робочого дня та розпорядок.

Крім іншого, з наданих стороною відповідача табелів обліку робочого часу, вбачається, що у квітні-травні місяці 2014 року за даними відповідача, ОСОБА_1 як директор ТОВ «ХЗТП» нерегулярно з'являвся на робочому місці або взагалі не перебував на роботі, що на думку суду, є незрозумілим з точки зору не складення відповідачем у цей час актів про відсутність директора на робочому місці у вказаний період.

Вказані обставини викликають у суду сумніви у відповідності та вірності наданих документів, тому вони не можуть бути використанні судом в якості доказів.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок. і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі(розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Судом встановлено, що, склавши акти від 29.05.2014 та 30.05.2014 р., тобто встановивши факт порушення ОСОБА_1 трудових обов'язків двічі, відповідач в жодному випадку не здійснив дій для отримання від останнього письмових пояснень.

Відповідач у судовому засіданні не надав суду відомостей, що ОСОБА_1 був поінформований про встановлення щодо нього фактів порушення та про необхідність надання з цього приводу пояснень, про відмову позивача надати такі пояснення або інші обставини, які б свідчили про об'єктивну неможливість засновника ТОВ «ХЗТП» їх отримати.

Як показали у судовому засіданні свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_6, ОСОБА_7,, що допитані судом, ОСОБА_1 дійсно працював у ТОВ «ХЗТП», про факт присутності чи відсутності на робочому місці, за адресою Ладичука,150 у м. Херсоні у дні 29.05.2014р. та 30.05.2014 року, пригадати та повідомити суд не змогли у зв'язку із минуванням певного періоду часу. Тому суд, не сприймає їх свідчення, як належний та допустимий доказ присутності чи відсутності на робочому місці ОСОБА_1 у вказані дні.

Не спростовано також представником відповідачів і факт того, що виданий наказ № 6 від 30.05.2014 року не був вручений ОСОБА_1 під розписку, як того вимагає чинне законодавство, не надано доказів про відмову останнього від ознайомлення з ним або про неможливість надати вказаний наказ для ознайомлення останньому.

Суд не приймає до уваги посилання сторони відповідача на те, що ОСОБА_1 був повідомлений про складання оскаржуваного наказу та про його звільнення шляхом спрямування на його адресу листом, оскільки у матеріалах справи, окрім копії вказаного листа, відсутні будь-які дані, які б належним чином підтверджували факт відправляння зазначеного листа, отримання або відмову від його отримання ОСОБА_1

В супереч цим доводам, у своїх запереченнях та поясненнях представник відповідачів зазначає, що ОСОБА_1 ознайомився з наказом № 6 від 30.05.2014 року вже 10.10.2014 року під час розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до відповідачів у суді.

Суд критично ставиться до тверджень відповідача про факти видачі наказу № 6 від 30.05.2014 року та його існування у цю дату, оскільки є не зрозумілим, з яких об'єктивних обставин зазначений наказ впродовж 5 місяців не міг бути наданий позивачу для ознайомлення.

Не можуть бути прийняті до уваги судом надані представником відповідача копії з журналу реєстрації наказів по особовому складу ТОВ «ХЗТП» в обґрунтування дотримання строків видачі наказу № 6 від 30.05.2014 року, оскільки зазначені копії не оформлені належним чином; записи у журналі мають значний часовий розрив з 2010 по 2014 рік; оспорюваний наказ про звільнення має відмінні реквізити, зазначені в журналі, ніж ті які має копія такого наказу, що надана до суду.

Враховуючи зазначене, приймаючи до уваги відсутність належних та допустимих доказів про ознайомлення ОСОБА_1 із оспорюваним наказом у дату, раніше ніж 06.11.2014 року, суд вважає неприйнятною заяву сторони відповідача про пропуск строку звернення до суду із даним позовом ОСОБА_1 та вважає процесуальний строк позивачем не пропущеним.

Суд приймає до уваги пояснення позивача про те, що він виявив бажання звільнитися з посади директора ТОВ «ХЗТП», про що подавав відповідні заяви, остання з яких датована 25.06.2014 року та які були проігноровані відповідачем, однак не згоден та вважає незаконним звільнення за п. 1 ст. 41 КЗпП України, а вважає себе звільненим за власним бажанням, у зв'язку із чим, розглядаючи справу у межах заявлених позовних вимог, судом не вирішується питання про дату звільнення та враховуючи визнання ОСОБА_1 факту звільнення саме з 30.05.2014 року, суд вважає наказ про звільнення оскарженим лише в частині підстав звільнення ОСОБА_1 з посади директора ТОВ «ХЗТП».

Тож судом встановлено, що під час прийняття наказу № 6 від 30.05.2015 року були допущенні порушення норм діючого трудового законодавства, у зв'язку із чим оскаржуваний наказ, в частині звільнення директора ТОВ «Херсонський завод тротуарної плитки» ОСОБА_1 на підставі п.1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації, про що зробити відповідний запис у трудовій книжці, слід визнати незаконним.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання наказу незаконним у зв'язку із неправильним формулюванням підстав його звільнення, задоволено судом, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині скасування запису №17 у трудовій книжці ОСОБА_1 також підлягають задоволенню, оскільки відповідно до положень Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, запис №17 у трудовій книжці ОСОБА_1 про звільнення з зазначених підстав є недійсним.

Вирішуючи питання, щодо заявлених позовних вимог про скасування рішення власника ТОВ «ХЗТП» ПП «Херсон Прайм» від 30.05.2014 року про звільнення ОСОБА_1 з посади директора(протокол №30/05-14 загальних зборів учасників ТОВ «Херсонський завод тротуарної плитки» від 30.05.2014 року) та про скасування наказу ТОВ «ХЗТП» №6 від 30.05.2014 року про звільнення директора, суд вважає їх такими що не відповідають вимогам закону, оскільки, чинним законодавством України, яким регулюються трудові правовідносини, визначено, що видача та скасування наказів, рішень відноситься виключно до компетенції власника або уповноваженого ним органу, а до повноважень суду належить перевірка законності наказів та рішень, у зв'язку із чим суд вважає ці позовні вимоги такими, що не відповідають способам захисту визначеним КЗпП України, у зв'язку із чим позов в частині зазначених вимог задоволенню не підлягає.

Таким чином, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Крім того, відповідно до Закону України «Про судовий збір» оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то згідно до ст. 88 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідачів в дохід держави у розмірі 121,80 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 40, 147, 147-1, 148, 149КЗпП України, ст.ст.10,11,60,209,212,213 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонський завод тротуарної плитки», приватного підприємства «Херсон Прайм» - задовольнити частково.

Наказ за підписом тимчасово виконуючого обов'язки директора товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонський завод тротуарної плитки» Корольова А.В. № 6 від 30 травня 2014 року в частині звільнення ОСОБА_1 визнати незаконним.

Визнати недійсним запис №17 в трудовій книжці ОСОБА_1 про звільнення 30.05.2014 року за одноразове грубе порушення трудових обов'язків згідно з п. 1 ст. 41 КЗпП України..

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Херсонський завод тротуарної плитки», приватного підприємства «Херсон Прайм» в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Суворовський районний суд м. Херсона. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 30.03.2015 року.

СуддяБулах Є. М.