Головуючий у 1 інстанції Курбанова Н.М.
Категорія 24 Доповідач Баркова Л.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Баркової Л.Л.

Зайцевої С.А., Сорока Г.П.

при секретарі Бельченко Б.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Степ» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року позивач ТОВ «Степ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за користування тепловою енергією, що виникла в період січня 2010 року - березня 2013 року. Зазначав, що останній проживає за адресою: АДРЕСА_1 та є власником квартири. У квітні 2008 року між сторонами був укладений типовий договір №125 про надання послуг з опалення квартири та постачання гарячої води, за яким останній зобов'язався щомісяця вносити оплату у відповідності з розрахунками. Однак, в порушення умов договору відповідач не регулярно (не в повному обсязі) сплачував ці послуги, внаслідок чого у зазначений період утворилася заборгованість в розмірі 12707,20 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача, а також штрафні санкції, що складаються із неустойки 1386,73 грн. та судові витрати.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 листопада 2014 року позов ТОВ «Степ» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Степ» заборгованість за спожиту теплову енергію за період з грудня 2010 року по березень 2013 року включно у розмірі 8976,52 грн., індекс інфляції у розмірі 48,09 грн., 3% річних від суми заборгованості 613,10 грн., а всього 9637,71 грн., а також судовий збір у розмірі 229,40 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4, які просили апеляційну скаргу задовольнити, рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, заперечення представника позивача ТОВ «Степ» - Задоєнка О.В., який просив рішення суду залишити без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

У відповідності із ч.1 статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до положень ст.ст.213,214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує питання: чи мали місце обставини якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо) , які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Відповідно до положень ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ «Степ», суд першої інстанції виходив з того, що оскільки між сторонами з квітня 2008 року існували договірні стосунки щодо надання теплової енергії і відповідач не відмовившись, ці послуги прийняв, але оплату здійснив у меншому розмірі, ніж було передбачено новим тарифом, неузгодженим з органами місцевого самоврядування не з вини позивача, є підстави для задоволення позову в межах строку позовної давності.

Проте погодитися з таким висновком суду не можна.

Згідно із статтею 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства, якими є не тільки законні, а й підзаконні нормативно-правові акти. За відсутності таких умов та вимог зобов'язання виконується відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, ухвалюють рішення, які є обов'язковими для виконання на відповідній території.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 28 Закону №280/97-ВР до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні, транспортні та інші послуги, які надаються підприємствами та організаціями, які не належать до комунальної власності.

Послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води відповідно до статті 13 Закону України №1875-ІУ«Про житлово-комунальні послуги» відносяться до комунальних послуг.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державне регулювання цих послуг базується на принципах нормативного регулювання за цінами/тарифами, затвердженими у встановленому законом порядку, відповідності рівня цін/тарифів розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Частиною другою статті 31 цього Закону визначено, що виконавці /виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво житлово-комунальних послуг і подають їх на затвердження органам місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку.

Порядок формування тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг, які затверджують органи місцевого самоврядування, визначає Кабінет Міністрів України.

Порядком, затвердженим Наказом Мінекономіки від 7 березня 2007 року №67 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 березня 2007 року за №222/13489), визначено механізм формування тарифів та надання послуг з опалення та постачання гарячої води, яким встановлена процедура надання держінспекцією або її територіальними органами висновків, що подаються до розгляду відповідного вповноваженого органу із затвердження тарифів на зазначені послуги.

Статтею 6 Закону України від 3 грудня 1990 року №507-ХІІ «Про ціни та ціноутворення» (далі Закон № 507-ХІІ) передбачено, що крім вільних цін і тарифів у народному господарстві застосовуються також державні фінансові та регульовані ціни. При цьому застережене, що вільні ціни і тарифи встановлюються на всі види продукції, товарів, послуг, за винятком тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів (стаття 7 зазначеного Закону).

Стаття 9 Закону №507-ХІІ визначає, що державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи встановлюються державними органами.

Отже, на час виникнення спірних відносин регульовані тарифи на послуги з теплопостачання та постачання гарячої води встановлювались органами місцевого самоврядування за висновком проведених розрахунків, що належало до процедури прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі Статуту (у новій редакції), затвердженого рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Степ», протокол від 19 листопада 2009 року, зареєстрованого державним реєстратором 23 листопада 2009 року та Ліцензії серії АВ №429212 виданої Донецькою обласною державною адміністрацією строком з 22 січня 2009 року по 21 січня 2014 року, ТОВ «Степ» здійснює виробництво теплової енергії, транспортування її магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії (крім певних видів господарської діяльності у сфері теплопостачання, якщо теплова енергія виробляється на теплоелектроцентралях, когенераційних установках та установка із використанням нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії).

Відповідач ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.08.2008 року є власником квартири АДРЕСА_1. Загальна площа квартири складає - 285,1 кв.м., опалювальна площа - 264,1 кв.м. (а.с.8-10).

Відповідно до умов типового договору №125 укладеного 01 квітня 2008 року між ТОВ «Степ» і ОСОБА_3, позивач зобов'язався надавати останньому вчасно та відповідної якості послуги з опалення площі 264,1кв.м. за тарифом -7,04грн/м3 та постачання гарячої води за тарифом 2,11грн/м2, а відповідач зобов'язався щомісяця вносити оплату з послуг опалення за визначеними тарифами.

Договір укладено строком на один рік, але якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду, він вважається продовженим. У разі невиконання умов договору, зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугами виконавця, переходу права власності на квартиру до іншої особи передбачено розірвання договору.

Пунктами 3 та 17 договору сторони передбачили, що послуги опалення надаються за тарифами, затвердженими органами місцевого самоврядування, а розв'язання спорів проводиться шляхом перегорів або у судовому порядку. (а.с.5 - 6)

При розгляді справи в апеляційному суді представник позивача не заперечував, що до жовтня 2010 року відповідач не мав заборгованості по сплаті послуг з опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до наданого представником позивача апеляційному суду розрахунку заборгованості по сплаті відповідачем послуг з опалення та постачання гарячої в період з жовтня 2010 року по лютий 2012 року, останній виходив із особисто встановленого ТОВ «Степ» розміру тарифу на послуги з опалення та постачання гарячої води на опалювальний сезон 2010-2011років, який складає 584грн. 83 коп.

Між тим, належних і допустимих доказів відповідно до положень статей 60,61 ЦПК України щодо визначення розміру тарифу на період жовтня 2010 року - лютого 2012 року у відповідності із встановленим законом Порядку та умовам типового договору №125, позивачем суду не надано.

Як вбачається зі справи і не заперечується представником позивача, з жовтня 2010 року позивач неодноразово надавав мешканцям будинку АДРЕСА_1 та відповідачеві додаткові угоди до договору №125 щодо надання послуг з опалення разом з квитанціями на їх оплату за новими тарифами, визначаючи їх самостійно у різних розмірах, з якими останній не погоджувався, про що свідчить його відмова від підпису, у тому числі і на акті про звірку наявності заборгованості. (а.с. 89,90,96, 145-147)

Як вбачається із листа начальника Державної інспекції з контролю за цінами в Донецькій області, № 01-14/193 від 24.10.2010 року, за наслідками перевірки звернення споживачів будинку АДРЕСА_1, ТОВ «Степ» за узгодженням підвищення тарифів на житлово-комунальні послуги з теплопостачання до органів місцевого самоврядування не зверталось, висновку по розрахунку тарифів не надавалось і з мешканцями будинку вони узгодженими не були. (а.с.78)

Рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради на звернення ТОВ «Степ» про встановлення тарифу на послуги з опалення та підігріву води, що надаються товариством споживачам було прийнято лише 15.02.2012 року за №45 та відповідно до додатку, розмір тарифів склав: з опалення- 584,83 грн. за 1Гкал., з підігріву води-584,86 грн. за 1Гкал. (а.с.44)

Представник позивача не заперечував, що оскільки виконком міської ради не погоджувався з розміром визначених позивачем тарифів, рішення про встановлення нових тарифів було прийнято не одразу, що до 15 лютого 2012 року відповідач сплачував послуги з опалення та підігріву води за тарифами, затвердженими для населення Маріуполя в розмірі 280,58 грн. за 1Гкал., а після цього став оплачувати послуги за новими тарифами і заборгованості не має.

Відповідно до розрахунку, наданого відповідачем при розгляді справи в апеляційному суді, останнім в період жовтня 2010 року - 15 лютого 2012 року з урахуванням міського тарифу-280,58 грн.; розміру опалюваної площі будинку 6146 кв.м.; розміру опалюваної площі квартири 264,1кв.м. та витраченою тепловою енергією в Гкал., було сплачено 8681 грн.70 коп. На підтвердження сплати цієї суми відповідач надав квитанції, що позивачем не спростовується. (а.с.317-328)

Розмір проведеного ОСОБА_3 розрахунку підтверджується встановленими обставинами справи, наданими сторонами доказами та квитанціями про сплату відповідачем послуг в період жовтня 2010 року - 15 лютого 2012 року за міським тарифом. Крім того він визнається позивачем у наданому апеляційному суду 16.02.2015 року розрахунку, в якому не враховано час затвердження міською радою нового тарифу - з 15.02.2012 року. (а.с.343)

З урахуванням наведеного та приймаючи до уваги, що на час виникнення спірних правовідносин регульовані тарифи на послуги з теплопостачання та постачання гарячої води встановлювались органами місцевого самоврядування і позивачем, як виконавцем цих послуг, не було в установленому законом порядку отримано висновок щодо розрахунку економічно обґрунтованих витрат для прийняття відповідного рішення органом місцевого врядування, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності вини ТОВ «Степ» у невиконання п.3 Типового договору та застосуванні неузгоджених з органами місцевого самоврядування тарифів, а також у правильності нарахованої відповідачеві заборгованості в період жовтня 2010 року-15 лютого 2012 року за тарифом 584,83 грн.

Не можна погодитись і з висновком суду про наявність підстав для застосування положень ч.3 ст.61 ЦПК України щодо встановлених обставини неправомірності (правомірності) дій ТОВ «Степ», які вже були предметом розгляду суду у справі за позовом ОСОБА_6 і останньому у задоволенні позову про визнання у зазначений період тарифів з опалення та постачання гарячої води недійсними, було відмовлено.

Як вбачається із судового рішення Жовтневого райсуду від 17.01.2012 року обставини, встановлені цим судовим рішенням стосуються інших договірних правовідносин, які пов'язані із наданням послуг в іншому будинку, що розташований по АДРЕСА_2 та за іншим тарифом. (а.с.123-132, 44зв.)

Належних і допустимих доказів, які б свідчили про неналежне виконання відповідачем ОСОБА_3 своїх зобов»язань за умовами Типового договору №125 щодо сплати отриманих послуг з опалення та постачання гарячої води, а також про виконання ТОВ «Степ» п.3 зазначеного договору, позивачем не надано як суду першої інстанції, так і апеляційному суду.

За таких обставин та приймаючи до уваги, що відповідачем до затвердження нового тарифу органами міського самоврядування сплачувались у спірному періоді комунальні послуги з опалення та постачання гарячої води за тарифами, затвердженими для населення Маріуполя, що перевищувало розмір попередньої сплати за укладеним між сторонами типовим договором, умови якого ним не порушувались оскаржуване рішення суду як таке, що не відповідає встановленим обставинам справи, положенням матеріального і процесуального закону підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 листопада 2014 року скасувати.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Степ» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення набирає законної сили з дня проголошення, може бути оскаржене протягом двадцяти днів до касаційної інстанції.

Судді