Справа № 359/6450/15-ц
Провадження №2/359/1961/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2015 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.,

при секретарі - Шляхетко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_2 про скасування вчиненої нотаріальної дії і зобовязання видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом,

В С Т А Н О В И В :

14.07.2015 ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою, в якій просить суд визнати незаконним постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09 лютого 2013 року, винесену приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_2; зобовязати приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_2 видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_3, померлої 09 липня 2011 року (а.с.2-3)

Свої позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що є спадкоємцем за заповітом ОСОБА_3, яка померла 09 липня 2011 року. 09 лютого 2013 року приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_2 винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після смерті ОСОБА_3, яка склала заповіт 24 серпня 1999 року, маючи на той час паспорт, оформлений на дошлюбне прізвище ОСОБА_5. Позивач вважає відмову безпідставною (неправомірною), посилаючись на те, що він подав нотаріусу всі необхідні, вказані ним документи, які знаходяться у спадковій справі і ці документи відповідають вимогам, встановленим ст.47 Закону України «Про нотаріат». Позивач стверджує, що згідно наданих ним документів чітко вбачається, що ОСОБА_5, від імені якої складений заповіт і ОСОБА_3, після смерті якої відкрилась спадщина, є однією і тією ж особою, доказом чого є надано позивачем свідоцтво про одруження, з якого вбачається, що 15 вересня 1990 року після укладення шлюбу ОСОБА_5 присвоєно прізвище ОСОБА_3, і висновок нотаріуса, що у спадковій справі відсутні дані, на підставі яких можна було однозначно встановити належність поданого заповіту померлій ОСОБА_3, суперечить вказаному вище свідоцтву про одруження. Він вважає висновок нотаріуса, що заповіт ОСОБА_5 є нікчемним, оскільки він складений «з порушенням вимог щодо його форми і посвідчення» і посилання при цьому на ст.215 та ст.1257 ЦК України, голослівним та надуманим.

В судовому засіданні позивач повністю підтримав заявлені позовні вимоги та викладені в позовній заяві обставини, пояснив, що неодноразово відвідував нотаріуса разом із своїм дідом, який відмовився від спадщини на його користь, та що при цьому нотаріус не звертала його увагу на відсутність необхідних документів для видачі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідач приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, направила до суду письмові заперечення, відповідно до яких позов не визнає, просить розглянути справу у їх відсутність (а.с.21).

Згідно з письмовими запереченнями відповідача вона звертає увагу, що не є нотаріальною дією постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в звязку з цим позов саме про скасування вчиненої нотаріальної дії є безпідставним. Постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії зазначено причину відмови, а саме не можливість встановити належність поданого позивачем заповіту особі, щодо майна якої заведено дану спадкову справу. Відповідача зазначає, що згідно наданого позивачем свідоцтва про смерть, відповідно до якого було заведено спадкову справу, 9 липня 2011 року померла спадкодавець ОСОБА_3. Згідно поданого позивачем заповіту від 24 серпня 1999 року, заповідачем являється ОСОБА_5. У відповідності з даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян ОСОБА_3, у звязку з одруженням в 1990 році змінила прізвище із «Сокол» на «Сомхішвілі», і на момент складання заповіту у 1999 році заповідач мала прізвище «Сомхішвілі». Згідно норм Цивільного кодексу України заповіт є одностороннім правочином. Будь-який правочин (крім фіктивного) породжує цивільні права та обовязки для особи, яка вчинила правочин. Відповідно до ст.28 ЦК фізична особа набуває прав та обовязків і здійснює їх під своїм імя, яке складається із прізвища, власного імені та по-батькові. В матеріалах спадкової справи немає доказів того, що заповіт, який підписано особою із прізвищем «Сокол», фактично є правочином, вчиненим особою з прізвищем «Сомхішвілі». В звязку з цим нотаріус не має змоги однозначно встановити, чи дійсно поданий позивачем заповіт було складено спадкодавцем ОСОБА_3, та зобовязаний відмовити позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за таким заповітом. Зазначені обставини було доведені до відома позивача шляхом надання письмового розяснення від 8 грудня 212 року з рекомендацією звернутися до суду з заявою про встановлення відповідного юридичного факту в порядку встановленому законом (а.с.21).

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові заперечення відповідача, письмові матеріали справи та надані позивачем оригінали долучених до справи документів, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 09 липня 2011 року померла ОСОБА_3 у віці 70 років, про що в Книзі реєстрації актів про смерть ОСОБА_6 комітету Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області 11 липня 1999 року було зроблено відповідний актовий запис №17, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ОК №219196, виданим 11 липня 1999 року ОСОБА_6 комітетом Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області (а.с.36).

Позивач ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, є онуком спадкодавця, сином дочки померлої ОСОБА_3 ОСОБА_7 (дошлюбне прізвище - Кулик) ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла 08 серпня 2007 року (а.с.34).

Вказані обставини підтверджується дослідженими в судовому засіданні документами: свідоцтвом про народження ОСОБА_5, -ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.26); свідоцтвом про одруження ОСОБА_9 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, відповідно до якого після реєстрації одруження присвоєно прізвище чоловікові та дружині - Кулик (а.с.28); свідоцтвом про народження ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5, відповідно до якого батьками є ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (а.с.31); свідоцтвом про укладення шлюбу між ОСОБА_13 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно до якого після укладення шлюбу присвоєні прізвища чоловікові та дружині ОСОБА_13 (а.с.32); свідоцтвом про народження ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками якого є ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (а.с.35); свідоцтвом про смерть ОСОБА_14, яка померла 08 серпня 2007 року у віці 44 роки (а.с.34); рішенням Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 07 серпня 1978 року, яким було розірвано шлюб між ОСОБА_12 та ОСОБА_11 та присвоєно ОСОБА_12 дошлюбне прізвище ОСОБА_5 (а.с.29); свідоцтвом про укладення шлюбу між ОСОБА_15 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, відповідно до якого після укладення шлюбу присвоєно прізвища чоловікові та дружині ОСОБА_15 (а.с.6).

Як встановлено, з вищенаведеного свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_15 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, шлюб було зареєстровано 15 вересня 1990 року у Головурівській сільській раді Бориспільського району Київської області, та з моменту реєстрації шлюбу дружині було присвоєно прізвище ОСОБА_15 (а.с.6).

Як вбачається з наданих позивачем документів, які ним були подані відповідачу приватному нотаріусу ОСОБА_2 з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, ОСОБА_3 після реєстрації шлюбу 15.09.1990 до своєї смерті 09 липня 2011 року прізвища ОСОБА_3 не змінювала.

З досліджених в судовому засіданні документів також вбачається, що позивач відповідно до вимог ст.ст.1261,1266 ЦК України має право на спадкування за законом після смерті його баби ОСОБА_3, за правом представлення, тієї частини спадщини, яка б належала його матері ОСОБА_14, яка померла 08 серпня 2007 року.

Проте, позивач стверджує, що відповідачем незаконно було відмовлено у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 та саме про зобовязання відповідача видати йому свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_3, він просить суд.

Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до заповіту, посвідченого 24 серпня 1999 року секретарем Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області, реєстровий №65. ОСОБА_5, що мешкає в с.Головурів, на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що за законом матиме право, заповідає внуку ОСОБА_16. Заповіт на момент смерті заповідача не змінювався та не скасовувався (а.с.7).

09 лютого 2013 року приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_2 винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі позивачу ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, яке залишилося після померлої 09 липня 2011 року ОСОБА_3, яка до дня своєї смерті була зареєстрована та проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.8).

Згідно з вказаною постановою 11 грудня 2011 року заведена спадкова справа №3/2011 до майна померлої 09 липня 2011 року ОСОБА_3, а також, що згідно поданого спадкоємцем свідоцтва про одруження від 15 вересня 1990 року після укладення шлюбу ОСОБА_5 присвоєно прізвище ОСОБА_3, та заповіт, який підписаний 24 серпня 1999 року ОСОБА_5, інших документів, які б підтверджували волю ОСОБА_3 залишити майно у спадок спадкоємцю, що звернувся за видачею свідоцтва, нотаріусу не подано.

Як зазначено відповідачем в оскарженій постанові, в спадковій справі відсутні дані, на підставі яких можна було однозначно встановити належність поданого нотаріусу заповіту померлій ОСОБА_3, а також, що допустивши, що ОСОБА_5 і ОСОБА_3 являються однією і тією ж особою при оформленні заповіту не належно встановлено особу заповідача (а.с.8).

За змістом ст.39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до вимог п.1.1 глави 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 22 лютого 2012 року за №282/20595, при зверненні спадкоємця у звязку з відкриттям спадщини нотаріус зясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

За змістом п.1.3 глави 10 вказаного Порядку: факт смерті фізичної особи і час відкриття спадщини нотаріус перевіряє шляхом витребовування від спадкоємця свідоцтва про смерть, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану.

Як встановлено судом, позивачем було надано документи, в яких було зазначено різні прізвища спадкодавця, а саме: заповіт ОСОБА_5, посвідчений Головурівською сільською радою 24 серпня 1999 року, та свідоцтво про смерть ОСОБА_3, видане виконавчим комітетом Головурівської сільської ради 11 липня 2011 року (а.с.7,36).

Як вбачається з наданої відповідачем копії листа від 08 грудня 2012 року №99/02-14, направленого в адресу позивача, приватний нотаріус ОСОБА_2 повідомила про те, що свідоцтвом про право на спадщину за заповітом до майна померлої 09 липня 2011 року ОСОБА_3, йому не може бути видано та рекомендувала позивачу звернутись до суду для вирішення питання та усунення розбіжностей в прізвищі заповідача в заповіті, посвідченому Головурівською сільською радою 24 серпня 1999 року та в свідоцтві про смерть, виданому виконавчим комітетом Головурівської сільської ради від 11 липня 2011 року становлення (а.с.22).

Позивач не скористався свої правом та не звернувся до суду із метою встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку, визначеному ст.256 ЦПК України, та відповідно до вимог ст.50 Закону України «Про нотаріат» оскаржує відмову у вчиненні нотаріальної дії у суді.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Документом, що посвідчує особу громадянина України відповідно до п.1 «Положення про паспорт громадянина України», затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ, є паспорт громадянина України.

За змістом ч.4 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» для державної реєстрації актів цивільного стану подається паспорт громадянина України або паспортний документ іноземця заявника та документи, які підтверджують факти, що підлягають державній реєстрації.

Суд також враховує, що за змістом ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За змістом ст.24, ч.1 ст.28 ЦК України людина, як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою, та набуває прав та обовязків і здійснює їх під своїм імям.

Відповідно до вимог ст.534 ЦК Української РСР ,1963 року, що діяв на момент складання та посвідчення заповіту ОСОБА_5 від 24 серпня 1999 року, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Враховуючи, що зміст поданого позивачем заповіту від імені ОСОБА_5, посвідченого секретарем Головурівської сільської ради Бориспільського району від 24 серпня 1999 року, реєстровий №65, не дає можливості однозначно встановити, що він був складений спадкодавцем ОСОБА_3, і ця обставина має юридичне значення, вона підлягає встановленню в установленому законом судовому порядку, що не входить до повноважень нотаріуса при вчиненні нотаріальної дії.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні вищенаведених обставин та відповідних їм правовідносин, а також з урахуванням вищенаведених вимог цивільного законодавства, суд прийшов до переконання, що заявлені позивачем вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст..88 ЦПК України в звязку з відмовою в позові, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,60,88, 209,212,214,215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_2 про скасування вчиненої нотаріальної дії і зобовязання видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом відмовити повністю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційному суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу на протязі десяти днів з моменту отримання копії судового рішення.

Суддя І.В.Муранова-Лесів