АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/612/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі : головуючого - судді Фанди В.П.,

суддів : Спірідонової Т.В., Купельського А.В.,

при секретарі : Дорощук О.М.

за участі: представника ОСОБА_1, представника ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, як представника ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 лютого 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Хмельницької міської поліклініки №4 про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а

У вересні 2014 року позивач звертаючись до суду з позовом, просила визнати її звільнення незаконним, скасувати наказ № 45 від 19 серпня 2014 року про її звільнення, поновити на посаді завідуючої клініко-діагностичної лабораторії Хмельницької міської поліклініки № 4, стягнути заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. Зазначала, що її звільнено із займаної посади на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, оскільки вона не може виконувати роботу за станом здоров'я. Позивач зауважила, що стан її здоров'я внаслідок загальних захворювань дещо погіршився та працездатність знизилася, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК від 15 листопада 2012 року та відповідно до якої їй протипоказані фізичні навантаження і аж ніяк не впливає на займану посаду. Крім того, відповідно до довідки про проходження періодичного медичного огляду від 21 лютого 2014 року та довідки ЛКК Хмельницької міської поліклініки № 4 від 18 серпня 2014 року її визнано непридатною для роботи за професією ,, лікар-лаборант ", проте звільнено з посади завідувача клініко-діагностичною лабораторією.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 лютого 2015 року в задоволені позову відмовлено за його недоведеністю.

В апеляційній скарзі представник апелянта з рішенням суду не погоджується, посилається на порушення норм матеріального та процесуального законодавства, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Зазначає, що відповідно до штатного розпису за 2010 рік визначено одну посаду зав. КДЛ, лікар-лаборант з якої наказом № 45 від 19 серпня 2014 року було звільнено позивача. Проте відповідно до ,,Класифікаторів професій" дана посада не значиться, тому виникла невідповідність посади з якої звільнено позивача за записами в трудовій книжці з посадою, за якою останню звільнено по наказу про

______________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Салоїд Н.М.

Доповідач - Фанда В.П. Категорія : 53звільнення. Крім того, судом не було враховано видача роботодавцем 29 березня

1989 року двох наказів про суміщення посади лікаря-лаборанта та клініко-діагностичної лабораторії, який не повинен був заноситися до трудової книжки.

На апеляційному перегляді рішення суду першої інстанції представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, вважає, що її слід задовольнити з підстав вказаних у апеляції.

Представник Хмельницької міської поліклініки № 4 апеляційну скаргу не визнав вважає, що в її задоволені слід відмовити.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що згідно до наказу № 61 (параграф 4) від 20 серпня 1986 року позивач працювала на посаді лікаря-лаборанта Хмельницької міської поліклініки № 4. Наказом № 51 від 29 березня 1989 року у зв'язку із виробничою необхідністю позивачу тимчасово до укомплектування штатами лабораторії дозволено виконання обов'язків завідуючої лабораторією з 01 квітня 1989 року з виплатою різниці у заробітку.

Відповідно до п.2.3. Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах в установах і організаціях (затв. постановою Держкомпраці від 20.06.1974 г. N 162) та постанови РМ СРСР и ВЦСПС від 06.09.1973 р. за №656 "Про трудові книжки рабітників та службовців" заповнення трудових книжок проводиться на підставі відповідного наказу. У зв'язку із цим, даючи оцінку розходженням між записом у трудовій книжці і наказі від 29.03.89 року (щодо номеру наказу і його змісту), колегія суддів бере до уваги саме наказ, а не запис у трудовій книжці. Відповідно до наказу від 29.03.89 року йому присвоєно №51, тому безпідставним є посилання апелянта на те, що мало місце прийняття щодо позивача іншого наказу за №51-2 (як вказано у трудовій книжці).

Виходячи з цих же вимог Інструкції від 20.06.1974 року, колегія суддів враховує, що згідно до наказу №51 від 29.03.89 року позивач не переведена на посаду завідуючої клініко-діагностичної лабораторії, а їй тимчасово до укомплектування штатами лабораторії дозволено виконання обов'язків завідуючої лабораторією з 01 квітня 1989 року, з виплатою різниці у заробітку.

Крім цього, така позиція апелянта спростовується оглянутою у судовому засіданні належним чином оформленою книгою видачі наказів, з якої слідує, що 29.03.89 року як сам наказ за №51-2 так і наказ про переведення позивача на посаду завідуючої лабораторії - не видавався.

Наказом № 45 від 19 серпня 2014 року позивача звільнено з посади завідуючої клініко-діагностичної лабораторії, лікаря-лаборанта за п. 2 ст. 40 КЗпП України. Суд правильно виходив, що підставою для цього є довідка до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ № 564248 якою позивачу встановлено другу групу інвалідності довічно; медична довідка лікаря консультативної комісії від 21 лютого 2014 року про проходження медичного огляду працівника, за якою позивач не придатна для роботи за професією лікаря-лаборанта.

Такий наказ про звільнення (щодо іменування посад) не суперечить наказу за №51 від 29.03.89 року, тому не заслуговує на увагу посилання апелянта на те, що позивача звільнено з посади, яку вона не займала.

Відповідно до наданої відповідачем довідки № 65 від 22 вересня 2014 року на момент звільнення позивача в штатному розкладі відсутні вакантні посади відповідної кваліфікації та стану здоров'я, на які остання могла б бути переведена.

Штатний розпис по поліклініці за 1989 рік відсутній у зв'язку із закінченням строку зберігання. Разом з цим, колегія суддів вважає, що відсутність даного штатного розпису не впливає на правильність вирішення спору з наступних підстав.

Позивач звільнена з роботи за п. 2 ст. 40 КЗпП України, тобто у зв'язку із виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі за станом здоров'я.

У відповідності із методичними рекомендаціями застосування розрахункових норм часу на клінічні лабораторні дослідження ( МОЗ СРСР, 1991 рік), наказом №33 МОЗ України «Про штатні нормативи та типові штати закладів охорони здоров'я» від 23.02.2000 року, наявних у справі посадових інструкцій за різні роки (як завідуючої клініко-діагностичної лабораторії, лікаря-лаборанта так і лікаря-лаборанта) позивач в обов'язковому порядку має виконувати роботу шляхом проведення загально-клінічних, гематологічних, імунологічних, цитологічних досліджень та давати висновки по них, не залежно від іменування посади (завідуюча, лікар-лаборант чи завідуюча та лікар-лаборант). Виконання таких обов'язків сторонами не заперечувалося як у суді першої так і апеляційної інстанції.

Однак згідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ № 564248, медичної довідки лікаря консультативної комісії від 21 лютого 2014 року позивач не може виконувати таку роботу, так як не придатна для роботи за професією лікаря-лаборанта.

Наказ №33 МОЗ від 23.02.2000 року, хоч і набрав чинність після тимчасового покладення на позивача обов'язків завідуючої лабораторії, але він регламентує її діяльність, в тому числі і на час звільнення, тому не заслуговує на увагу посилання апелянта на безпідставність посилання на нього місцевим судом у оскаржуваному рішенні.

Місцевий суд правильно взяв до уваги, що згідно до коду Державного класифікатора 003-95 як завідуюча лабораторією, лікар-лаборант так і окремо лікар-лаборант мають один код - 2229.2(20362).

Таким чином, не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що обов'язки позивача, як завідуючої клініко-діагностичної лабораторії, є виключно адміністративними, не пов'язані з проведенням досліджень, тому відповідач мав залишити її на роботі як завідуючу клініко-діагностичної лабораторії.

Іменування посади позивача по різному у різних документах поліклініки (завідуюча лабораторією, лікар-лаборант так і окремо лікар-лаборант) ніяким чином не впливають на обсяг виконуваних нею посадових обов'язків та відповідно і на підстави її звільнення за п.2 ст.40 КЗпП України, оскільки за станом здоров'я виконання позивачем лабораторних досліджень у будь-якому разі виключалося.

Не може вплинути на обсяг виконуваних позивачем посадових обов'язків і будь-яке тлумачення показів свідків при розгляді справи місцевим судом, в тому числі свідка ОСОБА_5.

Колегія суддів також бере до уваги, що відповідно до наказу № 51 від 29 березня 1989 року на позивача було не постійно, а тимчасово покладено виконання обов'язків завідуючої лабораторією.

Не відповідає матеріалам справи (наказу №51 від 29 березня 1989 року) твердження апелянта, що позивач з 01.04.89 року працювала на посаді завідуючої клініко-діагностичної лабораторії.

Місцевий суд правильно врахував, що позивач не є членом профкомітету, тому її звільнення не потребувало відповідного погодження.

Доводи апеляційної скарги, на які посилається представник апелянта, не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: підпис Судді: підписи

З оригіналом згідно : суддя апеляційного суду В.П. Фанда