РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/19478/14-ц

пр. № 2/759/1181/15

06 березня 2015 року Святошинський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Борденюка В.В.,

при секретарі - Трегубенку М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до КП «Київтранспарксервіс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності КМР Подільської міжрайонної виконавчої дирекції, про нарахування та стягнення допомоги по вагітності та пологам і компенсації за несвоєчасну виплату допомоги:

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до КП «Київпарктранссервіс», у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив нарахувати та стягнути допомогу по вагітності та пологам і компенсацію за несвоєчасну виплату допомоги.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у квітні 2014 року надав Відповідачу лікарняний листок від 17.04.2014 року, що засвідчує право позивача на відпустку у зв'язку з вагітністю та пологами і право на отримання допомоги по вагітності та пологам. Однак Відповідач не виплатив Позивачу вказану грошову допомогу у строки передбачені законодавством України. Відповідач мотивував свою відмову нараховувати та виплачувати допомогу по вагітності та пологам тим, що нормативні правові акти України не дають можливості, розрахувати розмір середньої заробітної плати. Зокрема, на думку Відповідача, неможливо розрахувати період протягом якого Позивач отримував заробітну плату, що використовується для розрахунку заробітної плати відповідно до пункт 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Постановою КМУ від 26.09.2001 № 1266, оскільки протягом останніх шести місяців позивач не працював.

При цьому Відповідач вважає, що розрахувати середню заробітну плату відповідно до вимог пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Постановою КМУ від 26.09.2001 № 1266, неможливо, оскільки Позивач на момент виникнення страхового випадку знаходився у відпустці без збереження заробітної плати. На думку Відповідача, у абзаці п'ятому пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Постановою КМУ від 26.09.2001 № 1266, вказано вичерпний переліку поважних причин, наявність яких надає право застосовувати пункт 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Постановою КМУ від 26.09.2001 № 1266. Знаходження застрахованої особи у відпустці без збереження заробітної плати серед поважних причин, значених у нормі вказаного нормативного акту України, не зазначено.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, вказуючи що відповідач призначив допомогу по вагітності та пологам згідно із законодавством України.

Представник третьої особи проти задоволення позову заперечував.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, позивач працює на підприємстві КП «Київтранспарксервіс» в підрозділі бухгалтерського обліку (бухгалтерії) на посаді головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку про що засвідчує наказ про прийняття на роботу від 02.07.2009 року № 406/1-к.

Позивач знаходилась у відпусті для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з травня 2011 року по березень 2014 року.

У березні 2014 року ОСОБА_1 зобов'язана була приступити до виконання свої посадових обов'язків у Відповідача (вийти на роботу). Першим робочим днем після закінчення відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку було 11 березня 2014 року.

Однак у зв'язку із хворобою старшої дитини, ОСОБА_1 не змогла вийти на роботу 11.03.2014 року. В підтвердження факту знаходження Позивача на лікарняному надано листок непрацездатності. Зазначений листок непрацездатності було закрито 24.03.2014 року.

У період з 25.03.2014 по 14.04.2014 ОСОБА_1 були подані керівництву КП «Київтранспарксервіс» заяви про надання ОСОБА_1 відпустки за власний рахунок. Керівництво Відповідача погодилося і за зверненням Позивача та надало відпустку без збереження заробітної плати терміном на 15 робочих днів (заяви від 24.03.2014, від 31.03.2014, від 07.04.2014, від 14.04.2014 року, наказ від 24.03.2014 № 54-В, наказ №59 від 31.03.2014, наказ №65-в від 07.04.2014, наказ №77-в від 14.07.2014 року).

15.04.2014 року ОСОБА_1 захворіла, про що до бухгалтерії підприємства було надано відповідний листок непрацездатності.

17.04.2014 року ОСОБА_1 було надано листок непрацездатності № 806158, що засвідчує право Позивача на відпустку у зв'язку з вагітністю та пологам і право на отримання допомоги по вагітності та пологам значений листок непрацездатності ОСОБА_1 у квітні 2014 року передала представнику КП «Київтранспарксервіс».

Основоположним правом кожного громадянина України, яке захищається Конституцією України, є право на працю та право на соціальний захист (статті 43 та 46 Конституції України). При цьому у абзаці 1 статті 46 Конституції України чітко вказано про гарантії соціального захисту, що включає право на забезпечення громадян, у разі повної, часткової або тимчасової страти працездатності. Тобто, держава бере на себе витрати на утримання громадян за умов втрати ними працездатності.

З метою реалізації права громадян України на соціальний захист у правовому полі України діють ряд нормативних законодавчих актів, що формують систему соціального захисту громадян - загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до статті 1 Закону України «Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 14.01.98 № 16/98-ВР (далі за текстом Закон № 16) загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом (далі - роботодавець), громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Згідно абзацу 3 статті 2 Закону № 16 завданням законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування є встановлення гарантій щодо захисту прав та інтересів громадян, які мають право на пенсію, а також на інші види соціального захисту, що включають право на забезпечення їх у разі хвороби, постійної або тимчасової втрати працездатності; безробіття з незалежних від них обставин, необхідності догляду за дитиною-інвалідом, хворим членом сім'ї, смерті громадянина та членів його сім'ї тощо.

Статтею 4 Закону № 16 залежно від страхового випадку визначено такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування, що включає і страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням.

Згідно останнього абзацу статті 6 Закону №16 об'єктом загальнообов'язкового державного соціального страхування є страховий випадок, із настанням якого у застрахованої особи (члена її сім'ї, іншої особи) виникає право на отримання матеріального забезпечення та соціальних послуг, передбачених статтею 25 закону №16.

Відповідно до статті 25 Закону № 16 за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням надаються соціальні послуги та матеріальне забезпечення: у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, що включає допомогу по вагітності та пологах.

Відповідно до статті 26 Закону №16 до страхових випадків, з настанням яких надаються матеріальне забезпечення та соціальні послуги, належать вагітність і пологи.

Отже, норми Закону №16 визначають, що громадянин (особа) при виникненні страхового випадку, в тому числі вагітність та пологи, має право отримати соціальні послуги та матеріальну допомогу.

Соціальний захист пов'язується з неможливістю мати заробіток (трудовий дохід), його втратою чи недостатнім рівнем життєвого забезпечення громадянина і непрацездатних членів його сім'ї, зокрема у випадку безробіття як соціально-економічного явища. Загальнообов'язкове державне соціальне страхування становить систему прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом (стаття 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування - Закон № 16). Держава є гарантом забезпечення застрахованих осіб та надання їм відповідних соціальних послуг. Державні гарантії реалізації застрахованими громадянами своїх прав та законодавче визначення умов і порядку здійснення загальнообов'язкового державного соціального страхування є принципами загальнообов'язкового державного соціального страхування (стаття 5 Закону № 16) (Рішенні від 28.04.2009, № 9-рп/2009).

Отже право на отримання матеріальної допомоги при настанні страхового випадку є непорушним та гарантованим Конституцією України та Законодавством. При цьому в жодному нормативному законодавчому акті не зазначено, що громадянин - особа позбавляється такого права оскільки не можна встановити період для розрахунку середньої заробітної плати (не можливо розрахувати суму середньої заробітної плати) як на тому наполягає Відповідач.

У статті 27 Закону № 16 та у статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18.01.2001 № 2240-III, якими визначено перелік підстав невиплати матеріального забезпечення або припинення його виплати, не зананчено, що відмова у виплаті чи припинення такої виплати може здійснюватись у зв'язку з неможливістю розрахувати середню заробітну плату.

Виходячи з принципу верховенства права та законності, що зазначені у статтях 8 і 19 Конституції України та статтях 2 і 5 Закону № 16, жоден підзаконний нормативно-правовий акт не може встановлювати додаткові обмеження, що не передбачені Законом чи звужувати норми Закону.

Крім того, відповідно до статті 7 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21.11.92 №2811-ХІІ (далі за текстом Закон №2811) право на державну допомогу у зв'язку з вагітністю та пологами мають за цим Законом (Законом №2811) всі жінки (у тому числі неповнолітні), які не застраховані в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно підпункту 3) частини 2 статті 27 Закону №2240 роботодавець страхувальник зобов'язаний надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення та соціальних послуг відповідно до Закону № 2240.

Таким чином, Позивач має право на отримання матеріального забезпечення під час часткової втрати працездатності.

Згідно статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18.01.2001 № 2240-III (далі - Закон № 2240) загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, передбачає матеріальне забезпечення громадян у зв'язку з втратою заробітної плати (доходу) внаслідок тимчасової втрати працездатності (включаючи догляд за хворою дитиною, дитиною-інвалідом, хворим членом сім'ї), вагітності та пологів, часткову компенсацію витрат, пов'язаних із смертю застрахованої особи або членів її сім'ї, а також надання соціальних послуг за рахунок бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, що формується шляхом сплати страхових внесків роботодавцем, громадянами, а також за рахунок інших джерел, передбачених Законом №2240.

Згідно із частиною 1 статті 50 Закону №2240 матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 6 цього Закону, призначаються та надаються за основним місцем роботи (крім видів матеріального забезпечення, передбачених пунктами 1, 2 статті 34 Закону № 2240, яке надається за основним місцем роботи та за сумісництвом у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України).

Рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації, до складу якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представника) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб).

Комісія (уповноважений) із соціального страхування здійснює контроль за правильним нарахуванням і своєчасною виплатою матеріального забезпечення, приймає рішення про відмову в його призначенні, про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково), розглядає підставу і правильність видачі листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг. (частина 3 статті 50 Закону № 2240).

При цьому комісія не приймала рішення про відмову у призначенні та виплаті Позивачу матеріальної допомоги у зв'язку із вагітністю та пологами - на письмовий запит, що прикладемо до позовної заяви надано Протокол №5 від 30.04.2014, у якому зазначається про призначення допомоги по вагітності та пологам. При цьому у протоколі, форма якого затверджена постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 23.06.2003 №25 (зареєстрованого в Мінюсті України за №636/15327 від 14.07.2008) не заповнено розділ стосовно відмови в призначенні (припиненні виплати) допомоги.

Крім того, КП «Київтранспарксервіс» не подав до страховика - Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, як того вимагає стаття 21 Закону № 2240, заяви - розрахунку про здійснення фінансування для здійснення фінансування для надання матеріального забезпечення.

На дату подання Позивачем позовної заяви Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності не приймав рішення про відмову у наданні фінансування для виплати допомоги по вагітності та пологам.

Законодавство України передбачає надання особі, що надала листок непрацездатності відпустки по вагітності та пологам

Відповідно до статті 179 Кодексу законів про працю України (далі за текстом КЗпП України) та статті 17 Закону України «Про відпустки» від 15.11.96 № 504/96-ВР (далі за текстом Закон №504) на підставі медичного висновку жінкам надається оплачувана відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами тривалістю 70 календарних днів до пологів і 56 (у разі народження двох і більше дітей та у разі ускладнення пологів - 70) календарних днів після пологів, починаючи з дня пологів.

Зобов'язання надати оплачувати відпустку ОСОБА_1 вказано і в Наказі від 18.04.2014 року №80-В.

Відповідно до статті 39 Закону № 2240 допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу), обчисленої відповідно до статті 53 цього Закону, і не залежить від страхового стажу.

Згідно частини 2 статті 53 Закону № 2240 порядок обчислення середньої заробітної плати для надання допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах визначається Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України своєю Постановою на виконання норми статті 53 Закону № 2240 установив порядок розрахунку середньої заробітної плати.

Відповідно до пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Постановою КМУ від 26.09.2001 № 1266 (далі Порядок № 1266) розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) для застрахованих осіб (включаючи осіб, які працюють неповний робочий день (робочий тиждень) та добровільно застрахованих осіб), є останні шість календарних місяців (з першого до першого числа), що передують місяцю, в якому настав страховий випадок (для страхування на випадок безробіття - в якому припинено дію трудового договору або особу знято з обліку у державного реєстратора як суб'єкта підприємницької діяльності, припинення адвокатської, нотаріальної, творчої або іншої діяльності, закінчення проходження служби; для страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання осіб, у яких через деякий час погіршився стан здоров'я у зв'язку з раніше отриманим ушкодженням здоров'я внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання - період роботи за останнім основним місцем роботи перед настанням тимчасової непрацездатності).

Згідно із пунктом 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Постановою КМУ від 26.09.2001 № 1266 (далі Порядок № 1266), якщо у розрахунковому періоді перед настанням страхового випадку застрахована особа не мала заробітку (грошового забезпечення) з поважних причин, що зазначені у пункті 4 цього Порядку, або якщо страховий випадок настав у перший день роботи, середня заробітна плата (грошове забезпечення) для розрахунку страхових виплат та оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця визначається виходячи з місячної тарифної ставки (посадового окладу), встановленої працівникові на момент настання страхового випадку.

У абзаці п'ятому пункт 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Постановою КМУ від 26.09.2001 № 1266 (далі Порядок № 1266), вказано перелік поважних причин, що надають право використовувати пункт 10 Порядку № 1266 для розрахунку середньої заробітної плати.

Зазначений у Порядку перелік поважних причин у зв'язку із якими працівник не працював і не міг отримувати заробітну плату не є остаточним.

Перелік таких причин встановлюється трудовим законодавством (Кодексом законів про працю України, законом України «про відпустки» та іншими нормативно-правовими актами. Порядок № 1266 не може встановлювати перелік поважних причин у зв'язку з якими застрахована особа не працювала.

Твердження Відповідача, що перелік поважних причин у зв'язку із якими застрахована особа не працював, що зазначено у пункті 4 Порядку №1266, є помилковим та не відповідає законодавству України.

Отже, такою причиною необхідно визнати і знаходження Позивача у відпусті без збереження заробітної плати, що надана Відповідачем відповідно до статті 26 Закону України «Про відпустки».

Таким чином, при розрахунку розміру середньої заробітної плати, що використовується для розрахунку суми допомоги по вагітності та пологам, що призначається позивачу необхідно використовувати пункт 10 та пункт 4 Порядку № 1266.

Згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ у разі несвоєчасної виплати допомоги по вагітності та пологам підприємства здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у разі несвоєчасності їх виплати (порушення строків їх виплати).

Посадовий оклад позивачки згідно Штатного розкладу станом па 17.04.2014 року (дата настання страхового випадку) становив 4 961,00 грн. (витяг із штатного розпису за квітень 2014 року).

Таким чином відповідно до пункту 14 Постанови № 1266 допомога по вагітності та пологам має становити: 4 961,00 грн. / 30,44 х 126,= 20 535,02 грн.; де 4 961,00 грн. - посадовий оклад згідно штатного розпису; 30,44 - середньомісячна кількість календарних днів у році, що визначена пунктом 14 Постанови №1266; 126 - кількість днів відпуски у зв'язку із вагітністю та пологам, яка визначена законодавством України та листком непрацездатності.

Враховуючи той факт, що станом на 20.02.2015 позивачці не була нарахована та виплачена допомога по вагітності та пологам Відповідач зобов'язаний нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 4 222,08 грн. Суд погоджується із розрахунком позивача вказаного розміру компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

Викладене свідчить про законність і обґрунтованість вимог даного позову і наявність підстав для стягнення з комунального підприємства «Київтранспарксервісна користь ОСОБА_1 суму допомоги по вагітності та пологам в розмірі 20 535,02 грн. і суму компенсації за несвоєчасну виплату допомоги по вагітності та пологам в розмірі 4 222,08 грн.

При поданні позовної заяви позивач був звільнений від сплати судових витрат, а тому відповідно до ст.ст. 81, 88 ЦПК України, вони підлягають стягненню з відповідача на користь Держави у розмірі 247,57 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57, 59, 60, 79, 88, 212 - 215, 223, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» () на користь ОСОБА_1 суму допомоги по вагітності та пологам в розмірі 20 535,02 грн. (двадцять тисяч п'ятсот тридцять п'ять гривень 02 коп.).

Стягнути з Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» () на користь ОСОБА_1 суму компенсації за несвоєчасну виплату допомоги по вагітності та пологам в розмірі 4 222,08 (чотири тисячі двісті двадцять дві грн. 08 коп.).

Стягнути з Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» в дохід Держави 247,57 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: