Справа № 310/2195/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль», треті особи: приватний нотаріус ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» про визнання договору недійсним, вказуючи, що 19.09.2006 року між АППБ «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір за яким останній отримав 30 000 доларів США зі сплатою 14 % річних, строком на 120 місяців, тобто до 19.09.2016 року. У забезпечення виконання зобовязань за цим договором 19.09.2006 року між банком та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. На підставі іпотечного договору від 19.09.2006 року приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_3 накладена заборона на відчуження належної їй квартири АДРЕСА_1 до повного виконання зобовязань по поверненню кредиту в повному обсязі. Зазначений договір учинений з порушенням діючого законодавства, оскільки вона його не укладала і не підписувала, а тому у неї відсутнє волевиявлення на вчинення цього правочину та на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені. Посилалась на ст. 215 ч. 1, ст. 203 ч. ч. 1, 3, 5 ЦК України. На підтвердження своїх вимог зазначила, що вироком Бердянського міськрайонного суду від 14.01.2015 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 358 ч. 1 КК України встановлено, що вона не укладала договір іпотеки і підпис в обох екземплярах цього договору виконані не нею, а іншою особою. Вважала, що є підстави скасувати накладену заборону на відчуження спірної квартири, оскільки недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Просила визнати недійсним договір іпотеки від 19.09.2006 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «ОСОБА_2 Аваль», посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_3, реєстровий №641. Скасувати накладену заборону на відчуження на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, власником якої є ОСОБА_5, до повного виконання зобовязань по поверненню кредиту у повному обсязі, накладену 19.09.2006 року приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_3, реєстровий №641, а також виключити з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис за №641 від 19.09.2006 року про державну реєстрацію договору іпотеки від 19.09.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_3, реєстровий №641. Стягнути з відповідача судові витрати.

Позивач та її представник у судове засідання не зявились. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив у задоволенні позову відмовити.

Треті особи: приватний нотаріус ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не зявились, подали заяви про розгляд справи в їх відсутності.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦПК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

За ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно договору від 19.09.2006 року між АППБ «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір за яким останній отримав 30 000 доларів США зі сплатою 14 % річних, строком на 120 місяців, тобто до 19.09.2016 року (а.с.16).

Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором від 19.09.2006 року, який укладено між ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» та ОСОБА_4, між АППБ «Аваль» та ОСОБА_5 19.09.2006 року укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Бердянською державною нотаріальною конторою 04.11.2005 року (а.с.12-14).

Згідно ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вироком Бердянського міськрайонного суду від 14.01.2015 року за яким ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 358 ч. 1 КК України встановлено, що ОСОБА_1 не підписувала договір іпотеки від 19.09.2006 року (а.с.6-11), тому ця обставина є встановленою і не потребує додаткового доказування при розгляді цієї справи.

Таким чином, судом встановлено, що фактично ОСОБА_1 та ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» не домовились про встановлення цивільних прав та обовязків та не досягли згоди з усіх істотних умов договору іпотеки. Суд вважає, що за таких обставин іпотечний договір від 19.09.2006 року суперечить закону, а саме статтям 626, 638 та ст. ст. 1, 3 ЗУ «Про іпотеку» і його за ч. 1 ст. 203 ЦК України слід визнати недійсним.

Крім того, ст. 203 ч. 3 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обовязки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Суду не надано доказів, які підтверджували би волю ОСОБА_1 на укладення правочину та її волевиявлення у вигляді його підписання.

За таких обставин, суд вважає, що у ОСОБА_1 відсутнє волевиявлення на вчинення правочину, що також є підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним.

Позивач просив визнати спірний правочин недійсним також з тих підстав, що він не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним та посилався на ст. 203 ч. 5 ЦК України, але з цим суд не може погодитись.

Згідно ч. 5 ст. ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 234 ЦК України визначає, що фіктивний правочин є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином.

Виходячи з сенсу ст. 234 ЦК України у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Такий правочин завжди укладається умисно.

Судом встановлено, що воля у ОСОБА_1 на укладення договору іпотеки від 19.09.2016 року та її волевиявлення у вигляді його підписання були взагалі відсутні, а за таких обставин немає підстав вважати, що у неї існував умисел на вчинення фіктивного правочину.

Крім того, для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину, а у судовому засіданні встановлено, що ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» мав на меті реальне настання наслідків договору іпотеки, а саме забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором.

Що стосується позовних вимог про скасування накладеної заборони на відчуження на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, власником якої є ОСОБА_5, до повного виконання зобовязань по поверненню кредиту у повному обсязі, накладену 19.09.2006 року приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_3, реєстровий №641, а також виключення з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис за №641 від 19.09.2006 року про державну реєстрацію договору іпотеки від 19.09.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_3, реєстровий №641, суд вважає, що ці вимоги не відносяться до способів захисту цивільних прав та інтересів, що передбачені ст. 16 ЦК України і в їх задоволенні слід відмовити виходячи з наступного.

Стаття 17 ЗУ «Про іпотеку» встановлено, що іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним.

Статтею 7 ЗУ «Про нотаріат» установлено, що нотаріуси у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Автономної Республіки Крим, крім того, - законодавством Автономної Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Перелік нотаріальних дій, що вчиняють нотаріуси України, визначено ст. 34 ЗУ «Про нотаріат». Так, до нотаріальних дій, що вчиняють нотаріуси України, належить, зокрема, зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації.

Порядок зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна визначено ст. 74 ЗУ «Про нотаріат», згідно з якою, одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, нотаріус знімає заборону відчуження нерухомого майна.

Аналізуючи зазначені положення закону, та встановлені в судовому засіданні обставини, суд вважає, що оскільки судом прийнято рішення про визнання договору іпотеки недійсним то за ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» іпотека є припиненою, тому ОСОБА_1 слід звернутися до нотаріуса для прийняття заходів по зняття заборони на відчуження спірного майна.

Судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп. підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. ст. 79, 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 79, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 203, 215, 234, 626, 338 ЦК України, ст. ст. 1, 3, 17 ЗУ «Про іпотеку», ст. 7, 34 ЗУ «Про нотаріат», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір іпотеки від 19.09.2006 року, укладений між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством «ОСОБА_2 Аваль», посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_3, реєстровий №641.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» на користь ОСОБА_1 243 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя