Справа №: 343/1275/14-ц
Провадження №: 2/0343/17/15
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2015 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді - Андрусіва І. М.,

з участю секретаря судових засідань - Височанської О.З.,

адвоката-Івашківа В.М.,

представників позивача -Ікавого М.Р., Мотрука М.Ю.

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Гарантія" до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди,-

в с т а н о в и в:

Позивач просить стягнути з ОСОБА_5 на користь ПАТ «СТ «Гарантія» 71 624 грн. 00 коп. виплаченого страхового відшкодування та 716 грн. 24 коп. судового збору.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 21.04.2013 року ОСОБА_5, керуючи автопоїздом у складі тягача марки «RENAULT PREMIUM» н.з. НОМЕР_3, з напівпричепом марки «FRUEHAUF» н.з. НОМЕР_1, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «MERCEDES-BENZ ML 320 CDI» н.з. НОМЕР_2, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

21.06.2013 року Долинським районним судом Івано - Франківської області винесена постанова, згідно якої ОСОБА_5 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Станом на день дорожньо - транспортної пригоди автомобіль марки «MERCEDES-BENZ ML 320 CDI» н.з. НОМЕР_2 був застрахований у ПрАТ «СТ «Гарантія» за договором добровільного страхування наземного транспорту №5-953- 010/13.1/12 від 21.12.2012 року.

У зв'язку із пошкодженням застрахованого автомобіля марки «MERCEDES- BENZ ML 320 CDI» н.з. НОМЕР_2, ПАТ «СТ «Гарантія» на підставі страхового акту № НТ0284/13 від 09.07.2013 року, провела врегулювання страхової події на загальну суму 121 524 грн., з яких: 10864 грн. зараховано в якості сплати чергових страхових платежів; 109 500 грн. виплачено на поточний рахунок - страхувальника ОСОБА_6,та 1 260 грн. перераховано на поточний рахунок ТзОВ «Західно -Український Автомобільний Дім» на підставі рахунку № 99019558 від 05.06.2013 року.

Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент дорожньо - транспортної пригоди була забезпечена полісом обов'язкового страхування № АЕ/0818152, виданого ПАТ «УСК «Княжа» з лімітом відповідальності 50 000 грн., ОСОБА_5 зобов'язаний сплатити різницю, яка становить понад ліміт страхування, а саме 71 624 грн. (121 524 грн. - 50 000 грн. = 71 624 грн.). В добровільному порядку відповідач відмовляється сплачувати вищезазначену суму, а тому ПАТ "Страхове товариство "Гарантія" змушене звертатись з даним позовам до суду.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, зіславшись на вищенаведені підстави, просили їх задоволити.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечила, пояснила, що сума завданих збитків в розмірі 71 624 грн. є завищеною і не відповідає дійсності. Зазначила, що позовні вимоги являються безпідставними та необґрунтованими з підстав, викладених у запереченні на позовну заяву та письмових поясненнях. Вважає, що при стягненні на користь потерпілого вартості пошкодженого майна, не було враховано його зношеності, позивачем не надано доказів про фактичну сплату розміру шкоди на суму 121 624 грн. спеціалізованій організації чи суб'єкту підприємницької діяльності за виконані ремонтні роботи.

Вважає, що страховик не має права вимагати від заподіювача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику, у зв'язку з порушенням умов договору страхування. Згідно п.23.14. договору добровільного страхування наземного транспорту від 21.12.2012 року № 5-953-010/13.1/12, якщо договором передбачена відстрочка по оплаті або внесення річного страхового платежу частинами, то виплата страхового відшкодування по страховим випадкам, що мали місце в період дії такої відстрочки, проводяться тільки після оплати річного страхового платежу. В зв'язку з настанням страхового випадку, 4 та 5 страхові платежі страхувальником не сплачені, фактична оплата річного страхового платежу зарахована як взаємозалік 09.07.2013 року шляхом підписання акту взаємозаліку з частини страхового відшкодування.

Додатково вказала, що право на отримання страхових виплат в першу чергу має вигодонабувач, який вправі відмовитися від свого права на отримання страхового відшкодування в користь страхувальника, уповноваживши його відповідним документом. Позивачем не надано доказів щодо відмови ОСОБА_7, яка являється власницею пошкодженого автомобіля, від отримання страхових виплат на користь страхувальника.

На її думку, позивачем додано до справи рахунок, яким він оплатив вартість оцінки пошкоджень після ДТП, намагаючись збільшити вартість збитків, хоча ці витрати належать до звичайної господарської діяльності страховика і не підлягають стягненню з особи, яка відповідальна за спричинену шкоду. Крім того, при розрахунку вартості матеріального збитку, який заподіяно власнику пошкодженого автомобіля, мають бути включені суми вартості запасних частин матеріалів та робіт без врахування сум ПДВ.

Окрім цього позивачем не надано доказів про факт перерахування власником пошкодженого транспортного засобу коштів за ремонт автомобіля, платіжне доручення із відповідним призначенням платежу, чек або інший законний документ. За таких обставин сторона відповідача позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд приходить до висновку ,що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення , виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Пунктом 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна.

Матеріалами справи та в судовому засіданні встановлено, що 21.04.2013 року ОСОБА_5, керуючи автопоїздом у складі тягача марки «RENAULT PREMIUM» д.н.з. НОМЕР_3, з напівпричепом марки «FRUEHAUF» н.з. НОМЕР_1, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем марки «MERCEDES-BENZ ML 320 CDI» д.н.з. НОМЕР_2 2008 року випуску, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

21.06.2013 року Долинським районним судом Івано-Франківської області винесена постанова, згідно якої ОСОБА_5 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Внаслідок ДТП пошкоджено автомобіль «MERCEDES-BENZ ML 320 CDI», д.н.з. НОМЕР_2 2008 року випуску, який був застрахований в ПАТ «Гарантія» за договором добровільного страхування наземного транспорту № 5-953-010/13.1/12 від 21.12.2012 року.

Відповідальність ОСОБА_5, згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/0818152 від 07.02.2013 року, застраховано у ПрАТ «УСК «Княжа» з лімітом відповідальності 50 000 грн.

03.06.2013 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Велет Авто» було проведено оцінку пошкодженого автомобіля «MERCEDES-BENZ ML 320 CDI», д.н.з. НОМЕР_2, яка згідно рахунку на оплату № 605, складала 144 436, 80 грн. з врахуванням ПДВ (120 363,98 грн. без ПДВ).

Згідно страхового акту № НТ0284/13 від 09.07.2013 року, складеного комісією позивача сума страхового відшкодування становить 145 696, 80 грн., яка виплачувалась наступним чином: 10 864, 00 грн.- зарахування коштів в рахунок сплати чергових страхових платежів за договором № 5-953-010/13.1/12 від 21.12.2012 року відповідно до акту взаємозаліку від 09.07.2013 року; 109 500, 00 гривень виплачено згідно заяви ОСОБА_7 на особовий розрахунковий рахунок ОСОБА_6 (без ПДВ) та 1260,00 на поточий рахунок ТзОВ «Західно-Український Автомобільний Дім» (з врахуванням ПДВ) за проведену оцінку пошкоджень.

Виплата страхового відшкодування ОСОБА_6 (без ПДВ) підтверджується платіжними дорученнями № 1792 від 12.06.2013 року на суму 40 000 гривень, № 1830 від 26.06.2013 року на суму 45 000 гривень, №1864 від 05.07.2013 року на суму 15 000 гривень, та № 274 від 09.07.2013 року на суму 9 500 гривень (а.с.17-21).

Статтею 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акту, який складається страховиком або уповноваженою ним особою.

Згідно ст. 988 ЦК України, страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі настання страхового випадку в строк, встановлений договором.

На підставі викладеного, з посиланням на ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування, позивач звернувся з даним позовом до відповідача про стягнення виплаченого страхового відшкодування.

У відповідності до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Ст. 1194 ЦК України пердбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Представник відповідача не визнала позовних вимог та зазначила, що сума страхового відшкодування не відповідає реальній вартості, так як не враховано коефіцієнт зносу транспортного засобу, однак її доводи судом не береться до уваги, оскільки розмір страхового відшкодування має визначатися за правилами, встановленими у договорі страхування.

Відповідно до п.18 договору добровільного страхування наземного транспортного засобу від 21.12.2012 року відшкодування виплачується без врахування зносу.

Окрім цього, автомобіль «MERCEDES-BENZ ML 320 CDI», д.н.з. НОМЕР_2 2008 року випуску, а тому строк його експлуатації на момент ДТП 21.04.2013 року не перевищував 5 років. Згідно п.п. 7.37, 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 липня 2009 року № 1335/5/1159) коефіціент фізичного зносу автомобіля не розраховується та дорівнює нулю в разі, якщо строк експлуатації не перевищує: 5 років - для легкових колісних транспортних засобів виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових колісних транспортних засобів.

Доводи представника відповідача про включення в розрахунок вартості матеріального збитку суми податку на додану вартість, а також посилання про відсутність документів, які б підтверджували факт оплати за проведення ремонту пошкодженого транспортного засобу особі, яка зареєстрована платником ПДВ, є безпідставними та не беруться судом до уваги, з огляду на наступне.

Згідно п.п 23.2 п. 23 договору добровільного страхуання наземного транспорту № 5-953-010/13.1/12 виплата страхових відшкодувань по всіх ризиках здійснюється протягом 10 робочих днів після одержання страховиком всіх необхідних документів та на підставі документів, що підтверджують розмір збитку, узгоджених страховиком (акт експертизи про величину збитків або детальний розрахунок, а саме виконаних робіт сервісного центру). У випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику, виплата здійснюється без ПДВ.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підставі рахунку № 605 від 03.06.2013 року проведено виплату в сумі 109 500,00 грн. на особовий рахунок ОСОБА_8 без врахування ПДВ. Крім того, про те, що сума страхового відшкодування не включає вартість ПДВ вбачається і з страхового акту № НТ0284/13, у висновку якого вказано, що 24 072,80 грн. (сума ПДВ) буде виплачена страхувальнику після надання підтверджуючих документів про проведення відновлювального ремонту.

Доводи представника відповідача про те, що страховик не має права вимагати від заподіювача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику у зв»язку з порушенням умов договору страхування, так як виплата страхового відшкодування в розмірі 109 500,00 грн. проведена до визнання даної події страховою та до оплати річного страхового платежу, є безпідставними з наступних міркувань.

Пунктом 27 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4 передбачено, що у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав.

Згідно п.15 вищезазначеного договору № 5-953-010/13.1/12 від 21.12.2012 року порядок сплати страхових платежів:1-ий- в сумі 2 000,00 грн. до 23.12.2012 року, 2-ий- в сумі 3 434,00 грн. до 19.01.2013 року, 3-ій- в сумі 5 432,00 грн. до 19.04.2013 року страхувальником не порушувався. Це підтверджується і прибутковими касовими ордерами, які містяться в матеріалах справи, зокрема: № 5535 від 21.12.2012 року, № 394 від 25.01.2013 року та № 1866 від 19.04.201 року. В зв'язку з настанням страхового випадку до фактичної оплати річного страхового платежу, 4-ий та 5-ий страхові платежі в загальній сумі 10 864,00 грн., які необхідно було внести до 19.07.2013 року та 19.10.2013 року, шляхом підписання між страховиком і страхувальником акту взаємозаліку боргу від 09.07.2013 року, були зараховані страховиком в суму боргу по виплаті страхового відшкодування. Підписаний акт взаємозаліку боргу жодним чином не суперечить та не порушує умови договору страхування № 5-953-010/13.1/12 від 21.12.2012 року, оскільки п.п. 25.1 останнього передбачено внесення змін до нього за взаємною згодою сторін.

Окрім цього п.23.17 договору передбачено, що до страховика, якщо він виплатив страхове відшкодування за договором страхування в межах фактичних витрат, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за завданий збиток.

Суд не бере до у ваги доводи представника відповідача про те, що заява вигодонабувача за договором страхування ОСОБА_7 не може бути належним документом про надання відповідних повноважень страхувальнику, виходядячи з наступного.

З матеріалів страви вбачається, що згідно заяви від 04.06.2013 року ОСОБА_7, яка являється вигодонабувачем згідно договору страхування № 5-953-010/13.1/12 від 21.12.2012 року, просить здійснити виплату страхового відшкодування на особовий рахунок страхувальника ОСОБА_6.

Доводи представника відповідача про те, що у позивача відсутній акт виконаних робіт на ремонт автомобіля, що викликає сумніви у об»єктивності ремонту, не заслуговують на увагу, оскільки п.23.2 договору передбачено, що виплати страхових відшкодувань по всіх ризиках, здійснюється протягом десяти робочих днів після одержання страховиком всіх необхідних документів, перелічених у розділі 22 даного договору, а п.22.1,5 передбачено, що страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування при наявності наступних оригіналів документів, зокрема документи, що підтверджують розмір збитку (акт експертизи про величину збитків або детальний рахунок (акт виконаних робіт). Позивачем прийнято рішення на підставі рахунку про оплату № 605 від 03.06.2013 року, що не суперечить вимогам договору.

По справі за клопотанням представника відповідача призначалась судова автотоварознавча експертиза та було суду надано висновок №77/14Е. Представник позивача та представник відповідача погодились з даними, зазначеними у висновку, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, ПАТ «СТ «Гарантія» на підставі страхового акту № НТ0284/13 від 09.07.2013 року провела врегулювання страхової події на загальну суму 121 524 грн., в основу якого взято рахунок на оплату № 605 від 03.06.2013 року, згідно якої розрахунок страхового відшкодування складається з 120 363,98 гривень без ПДВ, сума ПДВ становить 24 072,83 гривні та 1 260,00 гривень витрат за оцінку пошкоджень після ДТП. З даних висновку експерта (а.с.132) встановлено, що до розрахунку у даному висновку приймається ціна, наведена у рахунку № 605 від 03.06.2013 року (а.с.12).

Однак, на думку суду, не підлягає стягненню сума 1 260,00 гривень витрат за оцінку пошкоджень після ДТП, так як такі витрати страховика не є страховим відшкодуванням, а спрямовані на визначення розміру збитків. Тому ці витрати належать до звичайної господарської діяльності страховика і не підлягають стягненню з особи, яка відповідальна за спричинену шкоду.

Отже, сума страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з відповідача складається з: 121 524 гривень проведено врегулювання страхової події - 50 000,00 гривень проведено оплату ПрАТ «УСК Княжа»- 1 260,00 гривень витрат за оцінку пошкоджень після ДТП = 70 364,00 гривень.

Відповідно до ч.2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Таким чином, виходячи з принципу диспозитивності та враховуючи те, що позивач виплатив страхове відшкодування ОСОБА_6, згідно умов договору страхування, з винного у вчиненні ДТП ОСОБА_5 підлягає стягненню виплачене страхове відшкодування у розмірі 70 364,00 гривень

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного та ст.ст. 22 ч.2, 993, 988, 1166, 1188, 1194 ЦК України, ст.25, 27 Закону України «Про страхування», керуючись ст.88, 212-216, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Гарантія" 70 364 (сімдесят тисяч триста шістдесят чотири) гривні 00 копійок виплаченого страхового відшкодування.

Відмовити Приватному акціонерному товариству "Страхове товариство "Гарантія"в частині задоволення позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_5 1260 гривень витрат за оцінку пошкоджень після ДТП.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Гарантія" 716 (сімсот шістнадцять) гривень 24 копійки судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з часу ознайомлення з мотивувальною частиною рішення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Долинський районний суд.

Суддя:

Повний текст рішення виготовлено 12.05.2015 року.