Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

«30» березня 2015 р.

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кабанячого Ю.В.

при секретарі Тоцькій К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який в ході розгляду зменшив та просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість в розмірі 12000 грн. 00 коп. позики, пеню за прострочення повернення позики 43800 грн. 00 коп. та судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 09 квітня 2012 р. нею ОСОБА_2 в якості позики було передано 12000 грн. Факт передачі грошових коштів відповідачу та його обов'язок повернути їх в строк передбачений договором підтверджується розпискою.

З урахуванням того, що фактично гроші отримано 09.04.2012 року, а згідно п.4.1 договору позика надавалась на шість місяців, то датою повернення позики є 09.10.2012 року.

В порушення договірних зобов'язань, що виникли між нею та відповідачем, остання 09.10.2012 року суму позики не повернула. Її неодноразові нагадування про необхідність повернення грошей результату не дали.

Згідно п.6.2 Договору при порушенні Позичальником строку повернення позики ( п.5.1 Договору) від повинен сплатити Позикодавцеві пеню в розмірі 1% від розміру позики за кожний день прострочення повернення позики. Дні за які нараховується пеня -365днів. Сума позики- 12000 грн., тобто 12000/100 х365 =43800 грн., що становить суму пені.

В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, проте представник направив письмову заяву з проханням розглядати справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання не з'явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена. Про своє ставлення до пред'явленого позову, а також про причини неявки у судове засідання суд не повідомила. Тому у відповідності до ст.169 п.4 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного провадження (ст.ст.224-225 ЦПК України), про що постановив протокольно ухвалу.

В зв'язку з неявкою всіх учасників судового засідання, фіксація судового процесу в даному випадку не проводиться, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України.

Суд дослідив та проаналізував всі зібрані по справі докази і прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09 квітня 2012 р. між сторонами було укладено письмовий договір позики (а.с.6). Факт передачі грошових коштів відповідачу в сумі 12000 грн. 00 коп. та її обов'язок повернути їх в строк передбачений договором підтверджується розпискою (а.с.7).

Відповідно до тексту даного правочину, строк надання позики становить 6 місяців (п.4.1. Договору) з моменту, що обумовлений п.3.3. цього Договору.

У відповідності до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є: договори та інші правочини.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В ч.1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого виду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Пункт 2 ч.1 вказаної статті передбачає, що якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це.

Таким чином, сума позики в розмірі 12000 грн. 00 коп. підлягає стягненню.

Крім того, згідно п.6.2 Договору при порушенні Позичальником строку повернення позики ( п.5.1 Договору) він повинен сплатити Позикодавцеві пеню в розмірі 1% від розміру позики за кожний день прострочення повернення позики.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Позивачем розмір пені розрахований за останній рік, який перебував зверненню до суду. Але суд вважає за доцільне зменшити розмір пені з 43800 грн. 00 коп. до 12000 грн. 00 коп., так як сума пені значно перевищує суму боргу (ч.3 ст.551 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: примусове виконання обов'язку в натурі.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог на 43%, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати в розмірі 462 грн. 25 коп., які підтверджені квитанцією (а.с.2).

Керуючись ст.ст. 16, 509, 526,625,1047,1049 ЦК України, ст. ст. 3,10,11, 59, 60, 61,88, 210, 212, 213-215,218,224-226 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (проживаючої за адресою: АДРЕСА_1, Паспорт серії НОМЕР_2, виданий Бориспільським МРВ ГУ МВС України в Київській області 27.05.1998 р.) на користь ОСОБА_1 (ОКПП НОМЕР_1, проживаючої за адресою:АДРЕСА_2) заборгованість по договору позики в сумі 12000 (дванадцять тисяч) грн. 00 коп. та пеню за прострочення виконання зобов'язання в розмірі 12000 (дванадцять тисяч) грн. 00 коп., а всього на загальну суму 24000 (двадцять чотири тисячі) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (проживаючої за адресою: АДРЕСА_1, Паспорт серії НОМЕР_2, виданий Бориспільським МРВ ГУ МВС України в Київській області 27.05.1998 р.) на користь ОСОБА_1 (ОКПП НОМЕР_1, проживаючої за адресою:АДРЕСА_2) судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 462 (чотириста шістдесят дві) грн. 25 коп.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в загальному порядку до апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з часу оголошення заочного рішення.

Відповідач має право подати лише заяву про перегляд заочного рішення в суд першої інстанції протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення. У разі відмови у задоволенні цієї заяви відповідач набуває право оскаржити заочне рішення в апеляційний суд у загальному порядку.

Суддя Ю.В.Кабанячий