Справа № 758/1870/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Трегубенко Л. О. ,

при секретарі - Подплетнікова В. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою.

Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що з 29.08.1981 р. з відповідачем перебував у шлюбі, зареєстрованому відділом ЗАЦС Шевченківського райвиконкому м. Києва, запис акту №862.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20.03.2014 р. шлюб розірваний.

За час шлюбу ними набута квартира АДРЕСА_1, яка згідно технічного паспорта складається з двох ізольованих кімнат, житловою площею 30,8 кв. м., у тому числі: кімнати розміром 11,7 кв. м та кімнати - 19,1 кв. м.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 24.11.2014 р. спірну квартиру АДРЕСА_1 визнано спільною сумісною власністю подружжя, та за кожним - право власності на 1/2 частину цієї квартири.

З відповідачем не досягнуто згоди про порядок володіння та користування квартирою.

Позивач просить встановити порядок користування спірною квартирою, виділивши йому в користування житлову ізольовану кімнату, розміром 11,7 кв. м, відповідачу - житлову ізольовану кімнату розміром 19,1 кв. м, кухню, ванну кімнату, вбиральню та коридор залишити в загальному користуванні.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі з наведених підстав, відповідач визнав, просять ухвалити відповідне рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про наявність достатніх підстав для ухвалення рішення в порядку ст. 174 ЦПК України про задоволення позовних вимог, визнання їх відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, з урахуванням наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами 1-4 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Суд установив, що відповідно до рішення Подільського районного суду м. Києва від 24.11.2014 р. спірна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 49, 4 кв. м, жилою площею 30,8 кв. м., що складається з двох ізольованих кімнат, у тому числі: кімнати розміром 11,7 кв. м та кімнати - 19,1 кв. м, кухні - 7,9 кв. м, ванної кімнати - 2, 6 кв. м, туалету - 1,0 кв. м, коридору - 7,1 кв. м, визнана спільною сумісною власністю як подружжя, та поділена між сторонами - по 1/2 частині кожному ( а. с. 4-6, 7-10).

Після розірвання шлюбу на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 20.03.2014 р. сторони не можуть досягти згоди про порядок володіння та користування квартирою.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Відповідно до положень ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до роз'яснень у п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 р. № 20 (з наступними доповненнями) квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України та ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом.

Встановлення порядку користування приміщеннями квартири між співвласниками відповідно до змісту ст. ст. 319, 358 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток належних кожному із співвласників.

Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, відповідно до ст. 61 п. 1 ЦПК України, не підлягають доказуванню.

При вирішенні спору шляхом визначення порядку користування квартирою відповідно до часток кожного із співвласників, суд ураховує, що разом з ними проживає повнолітня донька сторін, яка має право на користування житлом, і вважає необхідним виділити у користування позивачу ізольовану кімнату, площею 11, 7 кв. м, відповідачу - кімнату, площею 19,1 кв. м, а кухню, площею 7,9 кв. м, ванну кімнату, площею 2, 6 кв. м, туалет, площею 1,0 кв. м, коридор, площею 7,1 кв. м залишити у загальному користуванні.

Суд вважає, що саме такий порядок користування квартирою, запропонований позивачем, не порушує права у користування спірною квартирою відповідача як співвласника.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги правомірні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені витрати від сплати судового збору в сумі 243 грн. 60 коп..

На підставі наведеного, ст. ст. 55, 92, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 316 - 319, 321, 355 - 358, 386, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 57-61, 64, 88, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом виділення ОСОБА_1 в користування ізольовану кімнату площею 11,7 кв. м; виділити ОСОБА_2 кімнату, площею 19, 1 кв. м, а

кухню, площею 7,9 кв. м, ванну кімнату, площею 2, 6 кв. м, туалет, площею 1,0 кв. м, коридор, площею 7,1 кв. м залишити у загальному користуванні.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд міста в установленому законом порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. О. Трегубенко