АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Побірченко Т.І., Соколової В.В.

при секретарі: Кучеру Є.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» про захист прав споживача, стягнення заборгованості по ощадній книжці, матеріальних та моральних збитків,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» (далі по тексту - ПАТ «Енергобанк») про захист прав споживача, стягнення заборгованості по ощадній книжці, матеріальних та моральних збитків відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі. На думку апелянта, прийнявши до уваги припущення відповідача щодо сумнівності оригіналу ощадної книжки, як доказу по справі, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки факту наявності її оригіналу, а також незаконним діям відповідача, які суперечать нормам чинного законодавства. Також, помилковими є висновки суду про необґрунтованість заподіяної йому відповідачем внаслідок безпідставного невиконання своїх зобов'язань моральної та матеріальної шкоди.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з наведених у ній підстав.

Представник ПАТ «Енергобанк» в судове засідання не з'явився, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить зворотнє повідомлення про вручення поштового відправлення, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності представника відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/5997/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Лукяненко Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 13.05.1994 році був відкритий рахунок № НОМЕР_1 в КБ «Енергобанк», залишок по якому станом на 01.02.1995 року становив 36 905 000,00 карб. (а.с.6-7).

26 квітня 1995 року рахунок № НОМЕР_1 був закритий, що підтверджується листом заступника Голови Правління ПАТ «Енергобанк» від 17.05.2012 року (а.с.8, 9).

У відповідь на письмове звернення від 14 червня 2012 року про надання роз'яснень щодо ощадної книжки, ПАТ «Енергобанк» 07 липня 2012 року повідомило ОСОБА_1 про те, що відповідно до вимог розділу 8.5 «Переліку документів, що утворюються в діяльності НБУ та банків України, із зазначенням строків зберігання», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 08 грудня 2004 року №601, строк зберігання документів пов'язаних з їх відкриттям, обслуговуванням та закриттям депозитних рахунків фізичних осіб не перевищує 10 років з дати закриття рахунку. Первинні облікові документи щодо вкладного рахунку ОСОБА_1 знищено в 2005 році після закінчення строків зберігання (а.с.9,10).

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову у зв'язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю позивачем.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.384 Цивільного Кодексу Української РСР 1963 року громадяни можуть зберігати кошти в державних трудових ощадних касах та в інших кредитних установах, розпоряджатися вкладами, одержувати по вкладах доход у вигляді процентів або виграшів, проводити безготівкові розрахунки відповідно до статутів кредитних установ та виданих у встановленому порядку правил. Держава гарантує таємницю вкладів, їх збереження і видачу за першою вимогою вкладника. Порядок розпорядження вкладами, внесеними в державні трудові ощадні каси та в інші кредитні установи, визначається їх статутами і зазначеними у частині першій цієї статті правилами.

Згідно ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ч. 1, ч. З, ч. 4 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами. Банк може відмовитися від договору банківського рахунка та закрити рахунок клієнта у разі відсутності операцій за рахунком клієнта протягом трьох років підряд та відсутності залишку грошових коштів на цьому рахунку.

Згідно частини 1, частини 3, частини 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши, що первинні облікові документи щодо вкладного рахунку ОСОБА_1, який було закрито 26.04.1995 року, було знищено в 2005 році після закінчення строків їх зберігання та відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів щодо залишку на рахунку позивача коштів та неправомірність його закриття відповідачем, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на незаконність дій відповідача, які полягали у неповерненні коштів у розмірі 369,05 грн. (з урахуванням грошової реформи) за договором банківського рахунку, а також 3 % річних у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання у розмірі 21 191, 40 грн. з підстав їх недоведеності.

Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в статтях 23, 1167 ЦК України.

Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови Пленуму від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму від 25 травня 2001 р. № 5, від 27 лютого 2009 р. № 1) надав роз'яснення, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З огляду на відсутність доказів протиправних та винних дій відповідача щодо неповернення позивачу коштів за договором банківського рахунку, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність підстав для задоволення позову і в частині відшкодування моральної шкоди.

Всі викладені у апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Т.І. Побірченко

В.В.Соколова