Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/500/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Галаган О. В.
Доповідач Чорнобривець О. С.
РІШЕННЯ

Іменем України

31.03.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Чорнобривець О.С.

суддів - Кодрула М.А.

Черненко В.В.

за участю секретаря - Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Кіровоградської області на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 08 грудня 2014 року, у справі за позовом прокурора міста Кіровограда до Кіровоградської міської ради, ОСОБА_3 про визнання недійсними рішення, договору оренди земельної ділянки та забов'язання її звільнити,-

встановила:

У травні 2014 року прокурор міста Кіровограда звернувся в суд з позовом до Кіровограської міської ради, ОСОБА_3, в обґрунтування якого зазначав, що за результатами перевірки прокуратурою м. Кіровограда встановлено, що п. 62 рішення Кіровоградської міської ради від 26.09.2006 року №112 «Про розгляд звернень фізичних та юридичних осіб з питань регулювання земельних відносин» ОСОБА_3 передано в оренду на 49 років земельну ділянку площею 1765,9 кв.м. для використовування в комерційних цілях, під розміщення торговельного комплексу з літнім майданчиком, по АДРЕСА_1.

На підставі вказаного рішення між Кіровоградською міською радою та ОСОБА_3 12.06.2009 року укладено договір оренди землі, на підставі якого орендарю передано у користування зазначену земельну ділянку під розширення торговельного комплексу з літнім майданчиком. Згідно п. 5 договору земельна ділянка за цільовим призначенням відноситься до земель житлової та громадської забудови, проте, як встановлено, частина земельної ділянки, а саме 0,0886 га, знаходиться в межах прибережної захисної смуги р. Інгул.

Рішенням Кіровоградської міської ради від 21.08.2001 року № 1133 затверджено робочий проект «Прибережні захисні смуги річки Інгул в місті Кіровограді», згідно якого загальна площа земель прибережних захисних смуг складає 525,58 га.

Згідно акту обстеження земельної ділянки, складеного 21.03.2014 року Державною інспекцією сільського господарства в Кіровоградській області на спірній земельній ділянці проводиться будівництво автомобільної стоянки.

Частина спірної земельної ділянки відноситься до земель водного фонду, її передача в оренду за рахунок земель житлової та громадської забудови для розширення торговельного комплексу з літнім майданчиком, а також будівництво на ній автостоянки, суперечить вимогам ст.ст.60, 61 Земельного Кодексу, ст.ст.85, 88, 89 Водного Кодексу.

Посилаючись на вказані обставини, просив: визнати недійсним пункт 62 рішення Кіровоградської міської ради №112 від 26.09.2006 року «Про розгляд звернень фізичних та юридичних осіб з питань регулювання земельних відносин»; визнати недійсним договір оренди землі від 12.06.2009 року НОМЕР_2; зобов'язати ОСОБА_3 звільнити земельну ділянку шляхом припинення на ній господарської діяльності та приведення її у стан, в якому вона була одержана у користування.

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 08 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Кіровоградської області просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи та рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У суді апеляційної інстанції сторони підтримали свої доводи та заперечення.

Кіровоградська міська рада, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, до суду апеляційної інстанції не з"явилася. Від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Неявка сторони, за умови її належного повідомлення про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи (ст.305 ЦПК України).

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що пунктом 62 рішенням Кіровоградської міської ради від 26.09.2006 року №112 «Про розгляд звернень фізичних та юридичних осіб з питань регулювання земельних відносин» ОСОБА_3 передано в оренду на 49 років земельну ділянку площею 1765,9 кв.м. по АДРЕСА_1 під розміщення торговельного комплексу з літнім майданчиком /а.с. 8/.

12.06.2009 року на підставі зазначеного рішення між Кіровоградською міською радою та ОСОБА_3 укладено договір оренди землі, відповідно до якого орендарю передано у користування зазначену земельну ділянку під розширення торговельного комплексу з літнім майданчиком. Земельна ділянка виділена в натурі (на місцевості). Договір пройшов державну реєстрацію, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 40 /а.с. 10-16/.

Згідно з п.5 договору оренди, земельна ділянка за цільовим призначенням відноситься до земель житлової та громадської забудови.

Згідно акту обстеження земельної ділянки №75 від 21.03.2014 року Державною інспекцією сільського господарства в Кіровоградській області, на спірній земельній ділянці проводиться будівництво автомобільної стоянки, при цьому встановлено, що порушень вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки не вбачається /а.с. 22/.

Містобудивними умовами виданими Управлінням містобудування та архітектури Кіровоградської міської ради від 13.12.2013року № 3429 та декларацією про потаток виконання будівельних робіт від 21.02.2014року передбачено будівництво кафе з літнім майданчиком та автостоянкою(перша черга будівництво автостоянки)(а.с.66-67). В матеріалах справи наявна декларація про готовність об'єкта- автостоянки, до експлуатації, зареєстрована 05.09.2014року (а.с.69-80).

Перевіркою прокуратури м. Кіровограда в порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів в діяльності Кіровоградської міської ради щодо виконання наданих законом повноважень та дотримання вимог Земельного кодексу України, Законів України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що частина земельної ділянки, що передана в оренду ОСОБА_3 на підставі п. 62 рішення Кіровоградської міської ради від 26.09.2006 року № 112, а саме: 0,0886 га, знаходиться в межах прибережної захисної смуги р.Інгул, відноситься до земель водного фонду.

Висновки прокурора про порушення вимог чинного законодавства щодо використання та охорони земель, які стали підставою для звернення до суду, ґрунтуються на матеріалах робочого проекту «Прибережні захисні смуги річки Інгул в місті Кіровограді», що були затверджені рішенням Кіровоградської міської ради від 21.08.2001 року № 1133. Проектом визначена загальна площа земель прибережних захисних смуг та довжина берегової лінії водних об'єктів /а.с. 9/.

Заперечуючи проти позову, сторона відповідача вказувала про те, що пунктом 1 рішення Кіровоградської міської ради від 06.11.2008 року №1569 рішення Кіровоградської міської ради від 21.08.2001 року №1133, яким було затверджено робочий проект «Прибережні захисні смуги річки Інгул в місті Кіровограді» визнано таким, що втратило чинність. Тому матеріали робочого проекту не можуть бути прийнятими до уваги. Крім того, посилаючись на положення ч.3 ст.215 ЦК України, вважають, що прокурор не може ставити питання недійсності правочину, як особа яка не була стороною такого правочину.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд погодився з доводами відповідача, виходячи з того, що відповідно до приписів статей 60 Земельного кодексу України, ст.88 Водного кодексу України, тільки проект землеустрою може підтверджувати той факт, що спірна земельна ділянка розташована у межах прибережної смуги та належить до земель водного фонду, використання яких е обмеженим. Крім того, суд не убачає порушень інтересів держави на захист яких звернувся прокурор.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду

Відповідно до ст. 4 ВК України та ч. 1 ст.58 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до земель водного фонду, серед іншого, належать землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм.

З метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення, засмічення та збереження їх водності встановллються прибережні захисні смуги, зокрема, для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів шириною - 50 метрів від урізу води та більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони(ст.ст.88, 89 ВК України). Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.

Режим користування землями водного фонду визначений ст.85 ВК України. Згідно з ч.1ст.85 ВК України у постійне користування землі водного фонду надаються водогосподарським спеціалізованим організаціям, іншим підприємствам, установам і організаціям, в яких створено спеціалізовані служби по догляду за водними об'єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами та підтриманню їх у належному стані.

Частиною другою визначено, що у тимчасове користування земельні ділянки прибережних захисних смуг можуть надаватися підприємствам, установам, організаціям, об'єднанням громадян, релігійним організаціям, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, а також для проведення науково-дослідних робіт.

Відповідно до обмежень господарської діяльності, визначених ст.89 ВК України, ст.61 ЗК України, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво, будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач гаражів та стоянок автомобілів, миття та обслуговування транспортних засобів і техніки;.

Як убачається з графіческих матеріалів розробленого проекту «Прибережні захисні смуги річки Інгул в місті Кіровограді», на якій послався прокурор, визначені зовнішні межі прибережної захісної смуги р.Інгул.

Ситуаційним планом розміщення спірної земельної ділянки по вул.Острівській в м.Кіровограді, на плановій основі робочого проекту, підтверджується накладення площи орендованої земельної ділянки на землі прибережної захисної смугі(а.с.17-19,21).

Наведене підтверджується листом державного підприємства „Кіровоградський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" від 20.03.2014року(а.с.20).

Також, з технічного плану про геодезичні роботи щодо інвентаризації спірної земельної ділянки, убачається, що її межі розташовані на відстані 6,54м. від тротуару, який пролігає вздовж р.Інгул(а.с.39-40).

Крім того, на час прийняття рішення про передачу земельної ділянки відповідачу ОСОБА_3, рішення Кіровоградської міської ради від 21.08.2001 року № 1133, яким затверджено проект з визначення меж захісної прибережної смугі, було чинним.

Отже, відповідно встановлених обставин та положень ст. ст. 85, 89 Водного кодексу України, ст.59 Земельного кодексу України спірна земельна ділянка передана в оренду неправомірно, оскільки її частина є прибережною захісною смугою, і, відповідно до встановлених законом обмежень, не могла бути передана у користування в комерційних цілях.

Однак, довіди позивача та надані докази суд до уваги не прийняв, помилково витлумачив положення ст. 87 ВК України та п. 4.5.10 Правил визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 №486, зазначивши, що фактичні розміри і межі прибережних захисних смуг існують не в силу їх законодавчого закріплення, а лише за умови їх визначення відповідними проектами землеустрою. У зв'язку з відсутністю проекту відведення прибережної захисної смуги, віднесення спірних земельних ділянок до прибережної захисної смуги та земель водного фонду є лише припущенням.

Відповідно до Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу) надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства природи України від 05.11.2004 № 434, який не взято судом до уваги, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо прибережних захисних смуг водних об'єктів природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 №486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них», з урахуванням конкретної ситуації (п.2.9.)

Статтею 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Отже, розпорядження землями здійснюють органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень.

До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпоряджання землями; передача земельних ділянок у власність, користування; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства, тощо (ст. 12 ЗК України).

Відповідно до ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Загальні умови дійсності правочину визначені ст. 203 ЦК України. Так, згідно до частини 1 зазначеної статті, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Оскільки договір оренди спірної земельної ділянки був укладений на підставі рішення, яке прийнято з порушенням вимог чинного законодавства та порушенням інтересів держави та підлягає скасуванню, тому й договір оренді землі підлягає визнанню недійсним з підстав невідповідності його вимогам актів цивільного законодавства.

Конституцією України (ст. 14), Земельним кодексом України (ст. 1) визначено, що земля є основним багатством і перебуває під особливою охороною держави.

Згідно вимог ст. 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і не використовувані в народному господарстві в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси. В ст. 37 даного закону зазначено, що нагляд за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища здійснюють органи прокуратури, які при здійсненні нагляду застосовують надані їй законодавством України права, включаючи звернення до судів.

Необхідність захисту інтересів держави покладає на прокуратуру обов'язок представництва інтересів держави в суді відповідно до ч.2 ст.121 Конституції України, ст.36-1 Закону України „Про прокуратуру".

За таких обставин, позовна вимога прокурора про скасування рішення органу самоврядування є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню, а зазначений договір підлягає визнанню судом недійсним як такий, що суперечить чинному законодавству.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

Вирішила:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 08 грудня 2014 року скасувати.

Позов прокурора міста Кіровограда задовольнити.

Визнати недійсним пункт 62 рішення Кіровоградської міської ради №112 від 26.09.2006 року «Про розгляд звернень фізичних та юридичних осіб з питань регулювання земельних відносин», яким передано ОСОБА_3 в оренду на 49 років земельну ділянку площею 1765,9 кв.м.

Визнати недійсним договір оренди землі від 12.06.2009 року НОМЕР_2, укладений між Кіровоградською міською радою та ОСОБА_3, зареєстрований 27.07.2009 року за №40.

Зобов'язати ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) звільнити земельну ділянку площею 1765,9 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1 в місті Кіровограді, шляхом припинення на ній господарської діяльності.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: