АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Бреславського О. Г.

суддів: Заводян К.І., Половінкіної Н.Ю.,

секретаря: Давньої Я.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - відділ державної реєстрації актів цивільного стану Кам'янець-Подільського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області про встановлення факту, що має юридичне значення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 16 лютого 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеною заявою.

Просив встановити факт родинних відносин між ним ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як між онуком та дідом та встановити юридичний факт, що національність ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - «поляк».

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 16 лютого 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовлено у повному обсязі.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 16 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове про задоволення вимог викладених у його заяві.

Вважає вказане рішення незаконним, таким що ухвалено із неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

22ц-/794/529/15 Головуючий в І інстанції Єфтеньєв О.Г.

категорія 69 Доповідач Бреславський О.Г.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що судовому порядку не підлягають встановленню юридичні факти щодо належності до певної нації, оскільки спосіб відновлення порушеного права, якщо воно мало місце, вирішується шляхом звернення до відповідного відділу реєстрації актів цивільного стану, а в разі відмови - оскарження її у судовому порядку; що за правилами ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» ст.ст. 271, 1219 ЦК України визначення належності особи до певної національності є її особистим немайновим правом, яке нерозривно пов'язано з особою, і визначається за походженням одного з батьків; що батько ОСОБА_3, за життя не ставив питання визначення його національності, як «польська», а отже заявник, як його спадкоємець позбавлений права звернення до суду з вимогою про внесення змін до актових записів щодо них, так як право на визначення національності особи не входить до спадщини; що заявник не використав можливість встановлення родинних зв'язків в позасудовому порядку.

Такі висновки суду є вірними та такими, що зроблені на підставі повно та всебічно з'ясованих доказах, яким дана юридична оцінка. Правильно застосовано норми матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, заявник ОСОБА_1 народився 06.10.1952 в с. Жванець Кам'янець -Подільського району Хмельницької області, його батьками є ОСОБА_3 українець, який помер 10.09.2000, та ОСОБА_4, українка.

Відповідно до довідки № 695 від 09.02.1990 Військового прокурора Прикарпатського військового округу вбачається, що ОСОБА_2, 1886 року народження, репресований 28.09.1938, у відповідності до Указу ПВР СРСР від 16.01.1989 реабілітований посмертно.

З витягу з справи УНКВС по Кам'янець-Подільській області по обвинуваченню ОСОБА_2, а саме анкети арештованого вбачається, що ОСОБА_2 народився в с. Жванець, національність «поляк», громадянство СРСР, в складі його сім'ї був син ОСОБА_5, рік народження якого з наданого документа не можливо встановити.

Аналогічні записи про польську національну приналежність ОСОБА_2 містяться в обвинувальному висновку.

З огляду на викладене та із змісту поданої ОСОБА_1 до суду заяви вбачається, що заявник має намір на підставі рішення суду щодо належності його та його батька ОСОБА_3 до польської національності вирішити питання про внесення змін до акту цивільного стану про своє народження, який засвідчить його польське коріння.

Виходячи зі змісту роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.1 постанови від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення судом фактів, що мають юридичне значення, можливе лише у разі, якщо заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред'явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану врегульовано Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України N 96/5 від 12.01.2011, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 за N 55/18793.

Згідно з п.11 зазначених Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

Пунктом 1.7. цих Правил передбачено, що зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису.

Відповідно до п. 1.14. Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання щодо померлих проводяться за заявами осіб, які входять до кола спадкоємців за законом або заповітом, згідно з чинним законодавством України.

З матеріалів справи не видно, що заявник звертався до відповідного відділу реєстрації актів цивільного стану щодо внесення змін до актового запису про його народження в частині зміни національності «українця» на «поляка» і що йому було у цьому відмовлено.

Оскільки заявник не здійснив передбачених законодавством дій щодо реалізації свого права на встановлення факту, що має юридичне значення в адміністративному порядку, його звернення з заявою до суду є передчасним.

З огляду на викладене, посилання апелянта на ч.3 ст. 61 ЦПК України, щодо встановлення обставин рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 27.08.2014 у цивільній справі за заявою ОСОБА_6 про встановлення факту, що має юридичне значення не заслуговують на увагу, оскільки є безпідставними.

У супереч вимогам ст. 60 ЦПК України, апелянт не надав суду належні та допустимі докази на спростування висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі повного з'ясування обставин справи, з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 16 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: