УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Висоцької В.С., Кафідової О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії Одеського регіонального управління публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про розірвання договору банківського строкового вкладу та повернення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2014 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 грудня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, вимоги якого уточнив в ході розгляду справи, просив стягнути в примусовому порядку з публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» на користь позивача суму вкладу за договором №9325/1-6 про банківський вклад (депозит) ФSК «Акційний» у розмірі 74 473 грн та відсотки у розмірі 32 023,40 грн; стягнути в примусовому порядку з відповідача на користь позивача 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 3 194,89 грн.

Мотивував тим, що 06 листопада 2012 року ОСОБА_4 уклав з АТ «Банк «Фінанси та кредит» договір №9325/1-6 про банківський строковій вклад (депозит) ФSК «Акційний». Відповідно до п. 1.1 договору «Клієнт» вносить, а «Банк» приймає грошові кошти в національній валюті у сумі 74 473 грн на строк з 06 листопада 2012 року по 06 травня 2013 року. Після спливу строку договору позивач неодноразово подавав до філії банку заяви з проханням повернути кошти. Оскільки, відповідач у добровільному порядку не повернув кошти ОСОБА_4, звернувся з вищевказаним позовом до суду.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 грудня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Представник позивача, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій повно встановлені фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів та вірно застосовані норми матеріального права та процесуального права до спірних правовідносин.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, виходив з того, що оскільки позивачу не було видано ощадну книжку або будь-який інший документ, що підтверджує внесення грошей до банку, відсутні підстави для задоволення позову.

Зазначена правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду України від 29 січня 2014 року № 6-149 цс 13, яка згідно зі ст. 3607 ЦПК України є обов'язковою для судів.

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2014 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
В.С. Висоцька
О.В. Кафідова