Суддя Бугера О. В.
Справа № 644/5304/15-ц
Провадження № 2/644/2489/15
18.09.2015
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2015 року Орджонікідзевський районний суд м.Харкова у складі:
Головуючого судді Бугери О.В.,
При секретарі Ілові А.В.,
За участю позивача ОСОБА_1 ,
Представника позивача ОСОБА_2 ,
Представника відповідача Смородської М.С.,
Представника 3-ї особи Головного Управіління ПФУ в Харківській області - Котляр Н.С.,
Представника 3-ї особи Державної казначейської служби України Мельниченко В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання №5 в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м.Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна (в особі представника Міністерства юстиції України) про відшкодування моральної шкоди, заподіяної державою Україна, 3-і особи у справі Головне Управіління Пенсійного Фонду України в Харківській області, Державна казначейська служба України, -
ВСТАНОВИВ:

Позивачем 20.05.2015 року подано до суду відповідний позов до Держави Україна (в особі представника Міністерства юстиції України) про відшкодування моральної шкоди, заподіяної державою Україна. В обґрунтування позову зазначено, що Державою Україна позивачу заподіяно моральну шкоду на суму 65772 гривні внаслідок порушення його прав як людини, що передбачені ч.1 ст.16, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У якості відповідача позивачем віизначено Державу Україна, а безпосередньо Міністерство юстиції України відповідно до Положення забезпечує представництво держави в суді. Посилався на те, що він отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», як особа звільнена з військової служби тап перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Харківскьій області. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22.09.2011 р. по справі № 2029/2-а- 7015/11 залишеною в силі постановою Вищого адміністративного суду України від 08.10.2013 р. № К/9991/26846/12 його позов задоволено частково. Визнано бездіяльність ГУ ПФУ щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.08.2008 р. відповідно до Постанови КМУ від 1294 від 07.11.2007 р. та наказу Міноборони від 28.07.2008 р. № 377 (далі Наказ № 377) протиправною, зобов`язано ГУ ПФУ провести з 01.08.2008 р. перерахунок пенсії і здійснити виплату ОСОБА_1 суми недоплаченої пенсії з 01.08.2008 р. по день проведення перерахунку з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. З метою виконання зазначеного судового рішення видано виконавчий лист, що був преявлений для виконання до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управліня юстиції у Харківській області та відкрито виконавче провадження № 42584769, в ході якого ГУ ПФУ зробило розрахунок на доплату за пенсійною справою № ФХ 79291 за дорученням № Д ФХ 79291/35 на суму доплати 22526,98 грн., але дані грошові кошти не виплачені до сього часу.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.09.2014 р по справі № 638/13238/14-а визнано незаконними дії ГУ ПФУ щодо зменшення розміру моєї пенсії з 28.03.2012 р. по 29.12.2013 р. (включно) відповідно Наказу № 377; Зобов`язано ГУ ПФУ провести перерахунок і виплату пенсії з 28.03.2012 р. по 29.12.2013 р. (включно) з урахуванням посадового окладу згідно до Наказу № 377 відповідно наданої довідки Харківським обласним військовим комісаріатом від 11.04.2012 року на ім`я ОСОБА_1 на виконання постанови Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22.09.2011 р. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2014 р. по справі № 638/13238/14-а постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.09.2014 р. по справі № 638/13238/14-а змінено, абзац третій резолютивної частини виклавши в наступній редакції: Зобов`язати ГУ ПФУ, починаючи з 28.03.2012 p., провести перерахунок і виплату пенсії з урахуванням посадового окладу згідно з Наказом № 377 від 28.07.2008 р. відповідно до наданої довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.04.2012 р. на ім`я ОСОБА_1 на виконання постанови Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22.09.2012 р.

В іншій частині постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.09.2014 р. по справі № 638/13238/14-а - залишено без змін. З метою виконання зазначеного судового рішення видано виконавчий лист, що був преявлений для виконання до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управліня юстиції у Харківській області та відкрито виконавче провадження в рамках якого ГУ ПФУ проведено перерахунок розміру пенсії та донараховано 8970,16 грн. що підтверджується листом ГУ ПФУ від 27.01.2015 р. № 1202-14/20, але зазначені кошти не виплачені до сього часу, пенсія у новому розмірі не виплачується.

Вважав, що оскільки згідно ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України, а відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальна стадія судового розгляду справи, та Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на те, що ефективність звернення до суду передбачає право на виконання рішення суду без надмірних затримок ( справа «Войтенко (Voytenko) проти України», скарга № 18966/02), (справа «Іммобільяре Саффі проти Італії»), що право на звернення до суду також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні, виконання судового рішення не може відстрочуватися на незаконних підставах. Вважав, що саме з боку Держави допускається порушення його прав як громадянина, а відповідно до п.38 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Жовнер проти України» державний орган не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням, та це не може бути прийнято як "виняткові обставини", (справа "Васильєв проти України", заява N 10232/02) та отримавши рішення та виконавчий лист проти конкретного державного органу, заявники не зобов`язані порушувати, за своєю власною ініціативою, інші провадження проти різноманітних державних органів щодо своїх вимог (див., враховуючи відповідні зміни, справу "Plotnikovyv. Russia", N 43883/02, п. 16, 24 лютого 2005 року), а тому він не був зобов`язаний звертатися до суду зі скаргою на дії державного виконавця або боржника.

З урахуванням наведеної практики Європейського Суду з прав людини, що є частиною національного законодавства України, з урахуванням вимог ст.3 Конституції України саме держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. В той же час, не виконанням постанов судів, саме Держава порушила його права як людини, що передбачені ч. 1 ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Рішення Європейського суду з прав людини (справа «Войтенко проти України», «Жовнер проти України», "Васильєв проти України") які є нормами права.

З урахуванням викладеного, вважав, що він має право на відшкодування моральної шкоди завданою Державою, яка полягає в порушенні цивільних прав - порушені прав як людини, які передбачені ч. 1 ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього з боку держави Україна. Тривале системне порушення права прав як людини завдали йому моральних страждань та нервових переживань, а це спричиняє йому великі душевні страждання. Він був змушений дзвонити, писати, звертатись до суду, його права порушуються тривалий час, судова тяганина порушує його звичний ритм життя, та він змушений докладати значних зусиль для захисту своїх прав, витрачати кошти на правову допомогу тощо, що спричиняє йому нервові переживання. Це підтверджує зв`язок між діями держави Україна та моральної шкодою, яка йому заподіяна. Просив в ході розгляду справи відповідно до вимог ст.213, 214 ЦПК України повно і всебічно з`ясувати обставини справи, тобто встановити чи мало місце порушення відповідачем вимог чинного законодавства України, чи є таке порушення в разі наявності (дії чи бездіяльність) незаконними, чи заподіяна позивачу шкода в наслідок зазначених незаконних дій (бездіяльності), чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Вважав, що під час розгляду справи суд повинен вирішити питання чи мали місце незаконні дії відповідача щодо порушення його прав які передбачені ч. 1 ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначав, що у цивільному праві України застосовується система генерального делікту, відповідно до якої всяке заподіяння шкоди передбачається протиправним і тягне обов`язок причинителя відшкодувати цю шкоду, якщо тільки він не доведе свою правомочність на його заподіяння. В даній справі йому спричинена моральна шкода яка не може бути компенсована тільки констатацією факту порушення майнових прав. Фактичний розмір заявленої до стягнення моральної шкоди був визначений позивачем за методикою проф. ОСОБА_3 , яка є базовою та є єдиною офіційною методикою в Україні для розрахунку моральної шкоди, зареєстрована у встановленому законом порядку, наведено відповідний розрахунок та сума завданої моральної шкоди позивачем встановлена у розмірі 65772 грн.. Наполягав на необхідності врахування судом в своїй діяльності прецеденту практику Європейського суду з прав людини, де визнана презумпція моральної шкоди, в тому числі по справі "Ромашов проти України" де було присуджено до відшкодування моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. Також вважав, що Законом України від 07.07.2010 p. №2453-Vl «Про судоустрій і статус суддів» позбавлено Пленум Верховного Суду України повноважень давати роз`яснення судам загальної юрисдикції з питань застосування законодавства, а тому посилання відповідача на постанову пленуму ВСУ від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" як на норму права є незаконним. З урахуванням Положення «Про єдиний казначейський рахунок» стягнення моральної шкоди на його користь повинно бути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом безпосереднього списання коштів з Єдиного казначейського рахунку. Просив стягнути на його користь спричинену моральну шкоду в сумі 65772 (шістдесят п`ять тисяч сімсот сімдесят дві) гривень з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом безпосереднього списання зазначених коштів з Єдиного казначейського рахунку. Судові витрати покласти на рахунок держави.

В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав, просив їх задовольнити, зазначав, що протягом тривалого часу рішення судів не виконуються, йому завдається моральна шкода, саме Держава Україна повинна відшкодувати моральну шкоду.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав, просив їх задовольнити, наполягав на необхідності застосування норм Європейської практики, навів зміст рішень Європейського суду, вважав, що не підлягає застосуванню відповідна Постанова пленуму, оскільки таких повноважень Пленум Верховного Суду Українит позбавлений. Також зазначав, що позивач не повинен доводити факт завдання моральної шкоди, оскільки це є очевидним, протягом 8 років позивач не може реалізувати своє право на отримання коштів за рішеннями судів. Також надав додаткові письмові пояснення, що долучені до справи та були оголошені представником в судовому засіданні.

Представник відповідача вимоги позову не визнала, подала суду письмові заперечення, що долучені до матеріалів справи, в судовому засіданні представник оголосила повний зміст заперечень. В обґрунтування своїх доводів зазначила наступне. Поизвачем невірно визначено особу, що повинна відповідати за позовом, оскільки таке визначення суперечить положенням ч.2 ст.19 Конституції України та вимогам ст.170 ЦК України, повноваження Міністерства юстиції України не характеризують його як орган, уповноважений на винесення судових рішень та орган, який відповідає за дії (бездіяльність) судової влади в Україні та таким чином виключається можливість участі Міністерства юстиції України в якості відповідача, оскільки, останній не є суб`єктом вищезазначених правовідносин. Окрім того, до компетенції Міністерства юстиції не віднесено повановжень здійснення виплат за рахунок держави. Поряд із державним органом незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю якого було завдано моральної шкоди, суд має притягувати як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Також посилалась на те, що у позові в супереч вимогам Конституції України, ст.1167 ЦК України позивачем в позові не зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Зазначала, що суд повинен встановити під час розгляду справи чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Всупереч вимогам ст. 57, 60 ЦПК України позивачем такого обґрунтування в позові не наведено, та не доведено наявності вини відповідача у спричиненні моральної шкоди. Позивачем не надано доказів, що саме діями, чи бездіяльністю Міністерства юстиції України йому було завдано шкоди. Також вважала неприйнятним посилання позивача на рішення Європейського суду з прав людини, як на підставу для задоволення позовних вимог. Посилалась на ухвалу Європейського суду з прав людини від 03.06.2014 року у справі Великода проти України, у якій заявниця скаржилася на тривале невиконання рішення, яким управління Пенсійноого фонду України було зобов`язано здійснити перерахунок та виплачувати їй пенсію з 01.12.2008 року. Вказаною ухвалою заява була визнана Європейським судом неприйнятною як повністю необґрунтована, оскільки подальша дія судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати, було внесено зміни. Відповідно, обов`язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. При цьому, Європейський суд з прав людини неоднаразово повторював, що Конвенція є живим інструментом, що повинен тлумачитися з огляду на умови сьогодення (рішення від 25.04.1978 року у справі Тайрер проти Сполученого Королівства, рішення від 07.11.2013 року у справі Пічкур проти України). Таким чином, у рішенні у справі Великода проти України викладена нова позиція Європейського суду щодо таких скарг, яка підлягає застосуванню як частина національного законодавства. Окрім того, ухвала у справі Великода проти України була винесена 03.06.2014 року, тобто пізніше ніж ті рішення, на які посилається Позивач у позовній заяві (у справі Жовнер проти України рішення від 29.06.2004року; у справі Васильєв проти України рішення від 13.07.2006 року та інш), і таким чином, є наступною практикою застосування договору. Просила в позові відмовити.

Позивач в судовому засіданні чітко зазначив, що на його думку відповідачем є Держава Україна, а тому клопотань замінити відповідача, залучити співвідповідача не заявляв, заяв такого змісту до суду не подавав. В судовому засіданні було залучено до участі у справі у якості 3-х осіб Головне Управіління Пенсійного Фонду України в Харківській області, Державна казначейська служба України.

Представник Головного Управіління Пенсійного Фонду України в Харківській області в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, подала письмові заперечення проти позову, які були нею оголошені в судовому засіданні. В обґрунтування заперечень посилалась на те, що 22.09.2011 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова ухвалено постанову за адміністративним позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, ІНФОРМАЦІЯ_2 про зобов`язання перерахувати розмір пенсії та вчинити певні дії. Зобов`язано головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області після отримання довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку розміру його пенсії, провести з 01.08.2008 року по день проведення перерахунку з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Зазначена постанова набрала законної сили відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 08.10.2013 року. На виконання цієї постанови було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.08.2008 року по день проведення перерахунку, сума доплати становить 525,46 грн. (нарахування в межах одного місяця) та 22526,98 грн. Виплати не були фактично проведені у зв`язку з відсутністю відповідних коштів на рахунках головного управління. В задоволенні зміни порядку виконання рішення суду за поданням державного виконавця - відмовлено.

Постановою від 29.09.2014 року Дзержинського районного суду м. Харкова, яка була змінена постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2014 року було зобов`язано головне управління, починаючи з 28.03.2012 року, провести перерахунок і виплату пенсії з урахуванням посадового окладу згідно з наказом МОУ № 377 від 28.07.2008 року відповідно до наданої довідки Харківським облвійськкоматом від 11.04.2011 року. На виконання даної постанови головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області 18.11.2014 року та 24.04.2015 року проведено перерахунок пенсії за період з 28.03.2012 року. Доплата складає по 29.12.2013 року 8970,16 грн. , з 30.12.2013 року по 30.04.2015 року 4929,46 грн. Виплату нарахованої суми пенсії за рішеннями суду головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області буде здійснено за наявності бюджетного фінансування. В задоволенні зміни порядку виконання рішення суду за поданням державного виконавця - відмовлено.

Посилалась на те, що рішення судів у справах щодо пенсійного забезпечення, які набрали законної сили, виконуються органами Пенсійного фонду України в межах покладених судом зобов`язань, з урахуванням повноважень, наданих чинним законодавством та за рахунок коштів Державного бюджету України. Починаючи з 01.11.2011 року фінансування з Державного бюджету на виконання судових рішень не надходило. Аналогічна ситуація склалась і у 2012, 2013, 2014, 2015 роках у зв`язку з прийняттям Законів України Про Державний бюджет України, від 22.12.2011 року № 4282, від 06.12.2012 року N 5515-VI, від 16.01.2014 року № 719-VII, від 28.12.2014 року З 80-VIII встановлено, що положення статей 14, 22, 37 та 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України. Будь-які виплати, передбачені зазначеним законом, зокрема, на виконання рішення суду, проводяться виключно за рахунок Державного бюджету України. Кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України. Оскільки згідно із ч. 1 та 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Також посилалась на прийняття Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", відповідно до положень частини 1 статті 3 якого виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845. З урахуванням встановленого порядку виконання судових рішень виплата нарахованої суми пенсії головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області буде здійснено за наявності бюджетного фінансування. Таким чином, рішення суду виконано в межах своїх повноважень. Також вважала, що позивачем не наведено доказів на спричинення йому моральної шкоди. Окрім того, законодавством про пенсійне забезпечення відшкодування моральної шкоди не передбачено.

Представник Державної казначейської служби України в судовому засіданні проти позову заперечував, вважав, що вимоги позову не є обґрунтованими, просив в задоволенні позову відмовити. Також посилався на те, що застосування Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під час розгляду судами справ є можливим, оскільки вона є чинними та відповідно до вимог ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків встановлених законодавством, Надав суду письмові заперечення, що долучені до справи, в обґрунтування яких зазначено наступне. Відповідно до ст.25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Згідно Додатку 3 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» рахунок щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб відкритий в Державній казначейській службі України. Враховуючи, що органи Казначейства здійснюють безспірне списання коштів з державного та місцевих бюджетів, то вони повинні залучатися до участі у справах, де порушуються питання щодо стягнення коштів з бюджету. В супереч вимогам ст.23, 1173 ЦК України позивач не надав належним доказів того, ким була спричинена шкода, в чому вона полягає, та не додано доказів моральних втрат, при цьому позивач лише посилається на численні рішення Європейського суду з прав людини, як на практику розгляду судами справ про відшкодування моральної шкоди. Вважав, що хибним є твердження позивача щодо відсутності у нього обов`язку щодо доказуванню спричиненої моральної шкоди, бо це не підтверджується жодним нормативно-правовим актом, який би звільнив його від обов`язку доказування, а також суперечить нормам Цивільного процесуального кодексу України. Наполагав на тому, що повинна застосовуватись чинна постанова Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (із змінами від 25.05.2001), так як вона була прийнята у відповідності до вимог Закону України „Про судоустрій, який діяв на час надання роз`яснень Верховним судом України з зазначених питань. На даний час Постанова Пленуму ВСУ № 4 не скасована, а тому її роз`ясненнями суди повинні керуватися при винесенні рішення по даній категорії справ. А згідно до п.4,5 даної постанови у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Є незаконною вимога позивача (міститься на сторінки 3 позовної заяви від 20.05.2015р.) щодо обов`язку суду встановити порушення з боку відповідача вимог чинного законодавства та чи є таке порушення в разі наявності (дії чи бездіяльність) незаконними, з посиланням на ст. 213 ЦПК України. Оскільки це суперечить вимогам ст.15 ЦПК України, а справи про публічно-правові спори щодо визнання дій незаконними суб`єкта владних повноважень підсудні адміністративним судом відповідно до ст. 17 КАС України. Тобто, на думку 3-ї особи позивач у своєму позові жодним чином не довів наявності шкоди та ким вона була спричинена, не надав доказів протиправної поведінки з боку органів державної влади, а також не довів наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана, що позбавляє його права на відшкодування моральної шкоди.

Суд, вислухавши доводи позивача, представника позивача, представника відповідача, представників 3-х осіб, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Постановою від 22.09.2011 року Орджонікідзевського районного суду м. Харкова частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, ІНФОРМАЦІЯ_2 про зобов`язання перерахувати розмір пенсії та вчинити певні дії. Зобов`язано головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області після отримання довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку розміру його пенсії, провести з 01.08.2008 року по день проведення перерахунку з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. (а.с.7-11).
На виконання постанови Орджонікідзевського районного суду від 22.09.2011 року по справі № 2а-7015/11 видано виконавчий лист та було відкрито виконавче провадження (а.с.12- 15). Стан виконання виконавчого провадження завершено, виконавчий лист повернутий стягувачу. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.08.2008 року по день проведення перерахунку (а.с.16), сума доплати становить 525,46 грн. (нарахування в межах одного місяця) та всього - 22526,98 грн.. З наданого суду представником 3-ї особи ГУ ПФУ в Харківській області реєстру судових рішень, виплата за яким не проведена станом на 01.09.2015 року, вбачається, що за відповідною постановою проведено перерахунок, але доплата не проводиться (загальна сума за рішенням суду 525,46 грн, загальна - 22526,98 грн). Постановою від 29.09.2014 року Дзержинського районного суду м. Харкова було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії. Зобов`язано головне управління провести перерахунок і виплату пенсії з 28.03.2012 року по 29.12.2013 року (включно) з урахуванням посадового окладу згідно з наказом МОУ № 377 від 28.07.2008 року відповідно до наданої довідки Харківським облвійськкоматом від 11.04.2012 року на ім`я ОСОБА_1 на виконання постанови Орджонікідзевського районного суду від 22.09.2011 року (а.с.17 19). Дана постанова була змінена відповідно до постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.12.2014 року, а саме, абзац 3 резолютивної частини викладено в наступній редакції: зобов`язано головне управління, починаючи з 28.03.2012 року, провести перерахунок і виплату пенсії з урахуванням посадового окладу згідно з наказом МОУ № 377 від 28.07.2008 року відповідно до наданої довідки Харківським облвійськкоматом від 11.04.2011 року ( а.с.20-24). На виконання постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.09.2014 року зі змінами внесеними ухвалою апеляційної інстанції було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження (а.с.25-29). Виконавче провадження відкрито 19.01.2015 року. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області на виконання постанови 18.11.2014 року та 24.04.2015 року проведено перерахунок пенсії за період з 28.03.2012 року. Доплата складає з 28.03.2012 року по 29.12.2013 року 8970,16 грн. , з 30.12.2013 року по 30.04.2015 року 4929,46 грн..
З наданого суду представником 3-ї особи ГУ ПФУ в Харківській області реєстру судових рішень, виплата за яким не проведена станом на 01.09.2015 року, вбачається, що за відповідною постановою проведено перерахунок, але доплата не проводиться (загальна сума за рішенням суду 8970,16 грн., 4929,46 грн). З відповіді ГУ ПФУ в Харківській області від 27.01.2015 року №1202-14/20 вбачається, що на виконання постанови про відкриття виконавчого провадження позивачу проведено перерахунок пенсії з урахуванням посадового опладу згідно до наказу Міністра Оборони України №377 від 28.07.2008 року відповідно до наданої довідки Харківським обласним військовим комісаріатом від 11.04.2012 року за період починаючи з 28.03.2012 року в сумі 8970 грн 16 копійок. Відповідні виплати будуть проведені за наявності бюджетного фінансування (а.с.30).

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (ст. 1173 ЦК України).

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Відповідно до ч. 2 цієї статті моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року № 6-48цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів.

Суд не погоджується із доводами сторони позивача щодо неможливості посилання на вимоги Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди « як на норму права», оскільки Законом України від 07.07.2010 p. №2453-Vl «Про судоустрій і статус суддів» позбавлено Пленум Верховного Суду України повноважень давати роз`яснення судам загальної юрисдикції з питань застосування законодавства. В даному випадку відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно- правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами від 25.05.2001) є чинною, так як вона була прийнята у відповідності до вимог Закону України «Про судоустрій», який діяв на час надання роз`яснень Верховним судом України із зазначених питань. Тому роз`ясненнями наданими у відповідній постанові суди повинні керуватися при винесенні рішень про відшкодування моральної шкоди.

Згідно п.3 відповідної Постанови під моральною шкодою розуміється втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, гіротиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд погоджується із доводами позивача в частині того, що оскільки Україна офіційно визнала юрисдикцію Європейського суду з питань тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, суду необхідно враховувати в своїй діяльності прецеденту практику Європейського суду з прав людини. Згідно до практики Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто, в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Суд вважає, що в ході розгляду справи позивач навів переконливі доводи того, що протягом останніх 8 років не було виплачено йому перерахунку пенсії, він не отримує пенсію у належному розмірі, дійсно було проведено перерахунок на виконання судових рішень, але кошти позивач так і не отримав, його право продовжує порушуватись. В судовому засіданні позивачем та його представноком було надано пояснення з цього приводу.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.2 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", система пенсійного забезпечення в Україні складається також з солідарної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування що базується на засадах солідарності і субсидування та здійснення виплати пенсій і надання соціальних послуг за рахунок коштів Пенсійного фонду на умовах та в порядку, передбачених цим Законом. Відповідно до норм зазначеного Закону Пенсійний фонд України є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду. Пенсійний фонд є самоврядною неприбутковою організацією і здійснює свою діяльність на підставі статуту, який затверджується його правлінням. Тобто, фінансування нарахованих за рішенням суду доплат до пенсії позивача здійснюється за рахунок державного бюджету. Також встановлено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області не є розпорядником коштів Державного бюджету. Відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845. Згідно з пунктом 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань).Також Порядком зазначено, що бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік. Таке погашення здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845. Списання коштів з рахунків державного органу на виконання судових рішень проводиться лише за умови наявності таких коштів. В ході розгляду справи було встановлено, що дійсно за рішеннями судів суми не виплачені, але постанови набрали законної сили, в порядку встановленому діючим законодавством звернуті до виконання, та виконання триває. В ході розгляду справи не було встановлено доказів, які б свідчили про неможливість стягнення з боржника присуджених позивачу коштів. Управління пенсійного фонду не заперечує проти можливості виплати належних позивачеві платежів при наявності відповідного фінансування, тобто, позивач не втратив можливість отримання цих коштів. Тобто, судом встановлено, що позивачу не проведено виплату суми заборгованості, не виплачується пенсія у встановленому судовим рішенням розмірі, але виконання судового рішення триває. Законом передбачено підстави та певний порядок відшкодування моральної шкоди. Підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а у випадку відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України, незаконність рішення, дії чи бездіяльності заподіювача шкоди повинна бути доведена, а позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин. Враховуючи наведене, а також те, що в в ході розгляду справи позивач наполягав на визначенні саме відповідачем Держави Україна, суд вважає, що підстави для стягнення моральної шкоди відсутні.
керуючись ст.ст.55, 56, 58, 124 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 23, 1166, 1173 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, суд,
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Повний текст рішення складений 18.09.2015 року.
Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Орджонікідзевський районний суд м.Харкова шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий:суддя О.В.Бугера