Справа №490/7622/13-ц 07.05.2015 07.05.2015 07.05.2015
Провадження №22-ц/784/1184/15
Категорія 27 Головуючий у першій інстанції - Прохоров П.А.
Доповідач апеляційного суду - Шаманська Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 травня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Шаманської Н.О.,

суддів - Данилової О.О.,Лівінського І.В.,

при секретарі судового засідання - Шпонарській О.Ю.,

за участю: представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2013 року по справі за позовом

публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра»

(далі - ПАТ «КБ «Надра»)

до

ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

ОСОБА_6

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 р. ПАТ «КБ «Надра» звернулося з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 18 серпня 2008 р. між відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра» (далі - Банк), та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір «Автопакет» на придбання транспортного засобу. За умовами договору ОСОБА_4 отримав 41 805 грн. кредитних коштів строком до 17 серпня 2012 р. під 19,7 % річних та зобов'язався належно виконувати умови кредитного договору.

В порядку забезпечення вказаного кредитного зобов'язання, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 виступили поручителями позичальника за договорами поруки й зобов'язалися нести солідарну відповідальність з ним у повному обсязі за кредитним договором.

Посилаючись на те, що позичальник неналежно виконує умови кредитного договору, в зв'язку з чим станом на 7 червня 2013 р. виникло 14 525,10 грн. заборгованості, позивач просив стягнути вказану заборгованість солідарно з відповідачів.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2013 р. позовні вимоги Банку задоволено частково. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь Банку 13 221,86 грн. заборгованості за кредитним договором. Розподілені судові витрати.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просив його скасувати та ухвалити нове, яким закрити провадження у справі з підстав повного виконання кредитного зобов'язання у 2011 р.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на підставі наступного.

Так, частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено наявність заборгованості за кредитним договором, а тому, погодившись з розрахунком заборгованості наданим позивачем задовольнив позовні вимоги за виключенням вимог про стягнення штрафу.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 18 серпня 2008 року між Банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір «Автопакет» на придбання транспортного засобу. За умовами договору ОСОБА_4 отримав 41 805 грн. кредитних коштів строком до 17 серпня 2012 року під 19,7 % річних та зобов'язався належно виконувати умови кредитного договору та графік погашення кредиту, яким передбачено щомісячну виплату на погашення кредиту та відсотків по 1 273,36 грн.

Цей же кредитний договір містить в собі і договір поруки, який сторони уклали з поручителем ОСОБА_6

Крім того, між Банком та ОСОБА_5 27 серпня 2010 р. укладено окремий договір поруки.

Поручителі за окремими договорами поруки зобов'язалися нести солідарну відповідальність з позичальником у повному обсязі за вказаним кредитним договором.

Крім того, окремими додатковими угодами № 1 та № 2 до кредитного договору, які укладені Банком 18 серпня 2008 року з позичальником ОСОБА_4 та поручителем ОСОБА_6 узгоджено збільшення строку позовної давності до 10 років.

Позичальник неналежно виконував умови кредитного договору, тому 21 вересня 2010 року Банк вперше звернувся до суду з позовом до позичальника та поручителів про дострокове стягнення усієї кредитної заборгованості.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 травня 2011 року позов Банку задоволено частково. З відповідачів на користь Банку солідарно стягнуто 8 615 грн. 69 коп. кредитної заборгованості, яка утворилась станом на 6 липня 2013 р.

Звертаючись до суду у липні 2013 р. з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, Банк просив стягнути заборгованість, яка утворилась станом на 7 червня 2013 р. року у розмірі 14 525,10 грн., із яких:

- 10 669,39 грн. - заборгованість за кредитом (тіло);

- 784,52 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

· 1 767,95 грн. - пеня;

· 1 303,24 грн. - штраф.

Цей розрахунок заборгованості у справі, яка переглядається, зроблено Банком без урахування рішення суду від 25 травня 2011 року.

При цьому, згідно розрахунку наданого позивачем, до цієї заборгованості увійшов борг станом на 6 липня 2010 р., який було стягнуто за рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 травня 2011 р., яке набрало законної сили 4 червня 2011 р.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо набрало законної сили рішення суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав.

Враховуючи, що питання про дострокове стягнення кредитної заборгованості за період до 6 липня 2010 р. вже було вирішено судом по справі за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та є таке, що набрало законної сили рішення з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав. колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині позовних

вимог про стягнення кредитної заборгованості, яка виникла станом на 6 липня 2010 р. підлягає скасуванню з закриттям провадження у цій частині на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, про що також було зазначено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 р.

З матеріалів справи також вбачається, що 9 листопада 2011 року представник Банку отримав виконавчі листи, які не пред'являлися до примусового виконання, оскільки ОСОБА_4 добровільно виконав рішення суду від 25 травня 2011 року, здійснивши наступні платежі на погашення заборгованості:

- 2000 грн. сплатив 16 вересня 2011 року;

- 6 615 грн. сплатив 24 листопада 2011 року;

- 2 грн. доплатив 28 листопада 2011 року на вимогу банку (а.с. 5, 51-53), однак довідка про відсутність заборгованості видана йому не була.

Разом з тим, колегія вважає, що позивач не позбавлений права на стягнення заборгованості по відсоткам на залишок по тілу кредиту, яка утворилася за період з 6 липня 2010 року і до часу повного погашення заборгованості, визначеної рішенням суду від 25 травня 2011 року.

Позивач не надав суду належний розрахунок заборгованості у відповідності до умов кредитного договору та рішення суду від 25 травня 2011 року, а наявні розрахунки не узгоджуються між собою, а тому не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Виходячи із умов кредитного договору (пункт 1.1.3.1) з урахуванням сум та дат, здійснених позичальником виплат, розрахунок заборгованості по відсоткам становитиме:

· за період з 6 липня 2010 року по 16 вересня 2011 року (всього 437 днів) - 8 615,69 грн. х 19,7 % х 437 дні : 360 днів у році = 2 060,32 грн.;

· за період з 19 вересня 2011 року по 24 листопада 2011 року (всього 69 дні) - 6 615,69 грн. х 19,7 % х 69 днів : 360 днів у році = 249,80 грн.;

· за період з 24 листопада 2011 року по 28 листопада 2011 року (всього 4 дні) - 2 грн. х 19,7 % х 4 дні : 360 днів у році = 0,44 грн.

Отже, загальний розмір заборгованості по відсоткам становив 2 310,56 грн. (2 060,32 грн. + 249,80 грн. + 0,44 грн. = 2 310,56 грн.).

22 лютого 2013 року ОСОБА_4 на вимогу Банку сплатив 2 650 грн. (а.с. 5), які й зараховані на погашення відсотків.

Отже, зобов'язання припинилось належним виконанням 22 лютого 2013 р.

В той же час штраф та пеня нараховується за порушення виконання зобов'язання і можуть застосовуватись до його припинення належним виконанням при наявності для цього передбачених договором умов.

Відповідно до п. 5.1 кредитного договору у разі прострочення позичальником строку оплати мінімальних необхідних платежів по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення.

Враховуючи, що зобов'язання повністю виконано позичальником 22 лютого 2013 р., Банк має право на стягнення пені, за період з 7 червня 2012 року по 22 лютого 2013 року, відповідно до умов договору, виходячи з остаточної суми заборгованості по процентам за користування кредитом 2 310 грн. 56 коп., що становить 250 грн. 56 кп. ( 261 день х 0.96 грн. за 1 день ( 2310,56 х 15% /360 днів) .

В той же час, враховуючи, що позичальником 22 лютого 2013 р. сплачено заборгованість по процентам більш ніж передбачено умовами договору і переплата становить 340 грн., то колегія суддів вважає, за рахунок цієї суми слід зарахувати пеню, яка становить 250 грн. 56 коп.

Що ж стосується штрафу, то відповідно до п. 5.2 кредитного договору у разі порушення позичальником вимог п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 цього договору позичальник зобов'язання сплатити Банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту визначеної у п. 1.1. договору за кожен випадок, а саме:

· у разі незабезпечення Банку всіма необхідними

документами для здійснення ним дій, передбачених п.2.1 цього договору;

· у разі недотримання положень цього договору;

· у разі, якщо протягом двох робочих днів позичальник не повідомив

Банк про зміну адреси, місця роботи, номерів телефонів, прізвищ, імені, а також про факти розлучення, одруження, народження дітей та інших обставин, що можуть вплинути на виконання зобов'язань за цим Договором, з наданням відповідних документів, що їх підтверджують;

· не надання на вимогу Банку документів, що підтверджують поточний

фінансовий стан Позичальника;

· не надання додаткового забезпечення виконання зобов'язань за цим

договором у разі суттєвого погіршення фінансового стану позичальника, зниження вартості забезпечення за цим договором.

Заявляючи вимоги про стягнення з відповідачів штрафу у розмірі 1 303 грн. 24 коп., позивач не довів яке саме порушення було допущено позичальником, за яке передбачено стягнення штрафу. До того ж, розмір штрафу не відповідає розміру штрафу передбаченого умовами договору 4180 грн.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову.

Оскільки суд першої інстанції вирішуючи спір, не звернув належної уваги на зазначені обставини та норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та дійшов помилкового висновку про можливість задоволення позову, то рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 задовольнити .

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 грудня 2013 р. скасувати .

Провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості, яка виникла станом на 6 липня 2010 р. закрити.

У задоволенні решти позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: