УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К., Кафідової О.В., Умнової О.В.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» до ОСОБА_5 про відшкодування в порядку регресу майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 31 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» (далі - ПрАТ «СК «ВУСО») звернулось до суду із указаним позовом, у якому просило суд стягнути з ОСОБА_5 на свою користь суму завданої майнової шкоди в порядку регресу у розмірі 11 631 грн 56 коп. Позовні вимоги мотивувало тим, що 05 липня 2012 року між ним та ОСОБА_5 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс), строк дії якого з 05 липня 2012 року по 04 липня 2013 року. Забезпеченим транспортним засобом за договором був автомобіль марки ВАЗ 210420-20, державний номерний знак НОМЕР_1. 27 липня 2012 року по вул. Єричній у с. Прибережне Білгород-Дністровського району Одеської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля марки Toyota Avensis, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6 Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 22 серпня 2012 року ОСОБА_5 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. 28 грудня 2012 року ПрАТ «СК «ВУСО» відшкодувало потерпілому ОСОБА_6 шкоду, заподіяну йому в результаті дорожньо-транспортної пригоди, сплативши йому 11 631 грн 56 коп. Позивач зазначив, що у порушення вимог п. 33.1.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) ОСОБА_5 не повідомив страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди, у зв'язку з чим вважає, що у нього виникло право вимоги до особи, винної у її настанні.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 липня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 31 жовтня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПрАТ «СК «ВУСО» 11 631 грн 56 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 після настання дорожньо-транспортної пригоди невідкладно по телефону повідомив страховика про настання страхового випадку, як це передбачено Законом і умовами договору страхування від 05 липня 2012 року, а ПрАТ «СК «ВУСО» не надало суду документального підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_5 не звертався до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» з письмовим повідомленням встановленого зразка про дорожньо-транспортну пригоду, зокрема й за місцем розташування філії чи іншого відокремленого підрозділу страхової компанії у м. Рівному.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_5 не було виконано умов Закону та договору щодо повідомлення ним у встановленому порядку письмово за відповідним зразком страховика про дорожньо-транспортну пригоду, що є підставою для відшкодування в порядку регресу виплаченого страхувальником страхового відшкодування.

Такі висновки суду апеляційної інстанції є правильними, відповідають матеріалам справи й вимогам закону. При цьому доказам, поданим сторонами, судом дана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом встановлено, що 27 липня 2012 року о 18 год. 30 хв. по вул. Єричній у с. Прибережне Білгород-Дністровського району Одеської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля марки Toyota Avensis, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6, автомобіль якого отримав механічні пошкодження.

З листа Рівненської філії ПАТ «Укртелеком» від 04 червня 2014 року № 1400 вбачається, що 27 липня 2012 року з телефонного номера НОМЕР_3, належного ОСОБА_5, на телефонний номер 0зазначений у полісі, було здійснено два вхідні дзвінки: о 18:38:43 год. тривалістю 402 секунди та о 20:06:26 год. тривалістю 46 секунд (а. с. 64).

Частиною 1 ст. 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Підпунктом 33.1.4. п. 38.1 ст. 38 Закону передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до пп. «ґ» пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог, оскільки ОСОБА_5 не було вжито заходів щодо належного повідомлення страховика про настання страхового випадку, чим було допущено порушення пп. 33.1.4. пп. 33.1 ст. 33 Закону.

Посилання в касаційній скарзі на те, що ОСОБА_5 31 липня 2012 року звернувся до представництва ПрАТ «СК «ВУСО» у м. Рівному з необхідним пакетом документів для виплати страхової виплати, не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи.

Крім того, посилання заявника на те, що факт отримання ОСОБА_6 страхової виплати від страховика доводить факт звернення ОСОБА_5 з відповідною заявою, не заслуговує на увагу, оскільки виплата страхового відшкодування потерпілому не залежить від звернення особи, винної у настанні страхового випадку, а лише є підставою для подання регресного позову до винної особи відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України.

Таким чином, рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 212 ЦПК України та ухвалене згідно з законом.

Із матеріалів справи встановлено, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

При вирішенні позовних вимог ПрАТ «СК «ВУСО» судом апеляційної інстанції правильно визначений характер правовідносин між сторонами та застосовано норми матеріального права, що їх регулюють, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано оцінку доводам сторін.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про її відхилення та залишення без змін рішення апеляційного суду Рівненської області від 31 жовтня 2014 року, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 31 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
Судді:М.К. Гримич
В.С. Висоцька
О.В. Кафідова
О.В. Умнова