Справа № 369/2792/15-ц Головуючий у І інстанції Дубас Т.В.
Провадження № 22-ц/780/4770/15 Доповідач у 2 інстанції Сержанюк А. С.
Категорія 38 10.08.2015
УХВАЛА

Іменем України

10 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого - судді Сержанюка А.С., членів колегії - суддів Журби., Коцюрби О.П., із участю секретаря Говорун В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И Л А

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 липня 2015 року залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_5 про визнання недійсним заповіту ОСОБА_6, посвідченого 17 грудня 2010 року секретарем виконавчого комітету Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Окрім цього, відмовлено у клопотання ОСОБА_3 про стягнення із ОСОБА_4 витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги адвоката, у розмірі 7 700 грн.

На обґрунтування ухваленого судового рішення суд першої інстанції зазначив, що позивач скористався своїм правом на захист своїх інтересів та залишення заяви без розгляду на підставі положень ст.ст. 3 та 207 ЦПК України, відповідно.

Відтак, підстав, передбачених ч. 3 ст. 89 ЦПК України, для стягнення із позивача витрат на оплату послуг адвоката місцевий суд не вбачає.

Не погоджуючись із ухвалою, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права при її постановленні.

Просить ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 липня 2015 року скасувати в частині відмови у задоволенні його клопотання про стягнення витрат на правову допомогу адвоката та задовольнити його вимоги про стягнення із позивача 7 700 грн. витрат на правову допомогу.

Суд, з'ясувавши обставини і перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу у судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 13 березня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом ( а.с. 1-3).

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 квітня 2015 року по справі призначена посмертна судово-психіатрична експертиза, вартість проведення якої покладена на позивача ( а.с. 132 ).

На підставі заяви ОСОБА_4 про неможливість оплати вартості експертизи 29 травня 2015 року справа відізвана із експертної установи і 18 червня 2015 року місцевим судом відновлено провадження у справі ( а.с. 137, 139, 140, 143 ).

При цьому, позивач 29 травня 2015 року звернувся до суду із заявою про залишення його позову без розгляду, а 07 липня 2015 року представник відповідача - подав клопотання про вирішення питання поділу витрат на правову допомогу в розмірі 7700 грн. та надав докази про сплату грошових коштів відповідачем ( а.с. 137, 148-149, 150, 151, 152 ).

Правовим обґрунтуванням заявлених вимог останнім зазначені норми процесуального права, зокрема, ст.ст. 27, 79, 84, 88 ЦПК України.

Ухвалюючи судове рішення в частині вимог відповідача про компенсацію здійснених ним витрат, пов'язаних з розглядом справи, місцевий суд не звернув уваги на заявлене ним клопотання, зокрема, про вирішення питання поділу витрат на правову допомогу у розмірі 7 700 грн.

При цьому, в порушення встановленого процесуальним законом порядку, суть заявлених ОСОБА_3 вимог судом першої інстанції залишилась нез'ясованою і, незважаючи на це, постановлена ухвала про відмову в стягненні з позивача витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги адвоката про що той не заявляв.

Окрім цього, місцевий суд у повній мірі не врахував положень ч. 3 ст. 89 ЦПК України, на які він посилався на обґрунтування ухваленого судового рішення, п. 38 постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» за яким відповідно до статті 89 ЦПК у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача. Визнання відповідачем позову не є підставою для звільнення його від сплати судових витрат.

Якщо сторони під час укладення мирової угоди не передбачили порядку розподілу судових витрат, кожна сторона у справі несе половину судових витрат.

В інших випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов'язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач ( статті 10, 11 ЦПК ). При цьому саме по собі пред'явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

За таких обставин, доводи апеляції про незаконність, необґрунтованість ухвали, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права при її постановленні, на переконання суду другої інстанції, знайшли своє підтвердження при розгляді апеляційних вимог.

А тому, згідно ст. 312 ЦПК України постановлена ухвала у зазначеній частині підлягає скасуванню, а справа щодо заявлених вимог ОСОБА_3 - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заявлені вимоги про відшкодування здійснених ОСОБА_4 витрат, пов'язаних із розглядом справи, на переконання апеляційного суду, не можуть бути задоволені, оскільки вирішення цього питання віднесено до компетенції суду першої інстанції, зокрема, Києво-Святошинського районного суду Київської області.

В іншій частині судове рішення не оскаржується і суд апеляційної інстанції не вбачає правових підстав для його перевірки у відповідності до положень ст. 303 ЦПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково. Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним, в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу, скасувати і в цій частині передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

О.П. Коцюрба