Справа № 2/1008/1841/12 Головуючий у І інстанції Жук М.В.
Провадження № 22-ц/780/2248/15 Доповідач у 2 інстанції Антоненко
Категорія 4 31.03.2015
УХВАЛА

Іменем України

31 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Антоненко В.І.,

суддів: Касьяненко Л.І., Гуля В.В.,

за участю секретаря - Ромашини І.В..,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 08 липня 1992 року вона уклала шлюб з ОСОБА_1 Від шлюбу вони мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. У 2002 році рішенням Васильківського міського суду Київської області шлюб між ними розірвано, але фактично вони продовжували подружні стосунки до травня 2012 року. Навесні 2012 року відносини між ними різко погіршилися. Відповідач почав виганяти позивачку з спільної квартири, наголошуючи, що ця квартира є його особистою власністю, оскільки придбана після винесення судом рішення про розірвання шлюбу. Позивачка просила суд встановити факт проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з 2002 року по травень 2012 року; визнати спільною сумісною власністю квартиру АДРЕСА_1, автобус «Ікарус 25059», 1990 року випуску, мікроавтобус ГАЗ 322132, 2004 року випуску, легковий автомобіль ВАЗ 21154, 2008 року випуску, та поділити вищевказане майно між сторонами.

У жовтні 2012 року позивачкою подано заяву про залишення без розгляду позовних вимог в частині визнання права власності на транспортні засоби. Ухвалою суду від 10 жовтня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на транспортні засоби залишено без розгляду.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2012 року позов задоволено частково. Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1. Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину вказаної квартири..Визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину вказаної квартири. У решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що 08 серпня 1992 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1.Ухваленим у 2002 році рішенням Васильківського міського суду Київської області яке набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного 21 травня 2010 року між ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_1, останнім придбано квартиру АДРЕСА_1. За змістом п. 4.2. цього договору його укладено за згодою дружини покупця - ОСОБА_2, викладеної у вигляді нотаріально посвідченої згоди від 21 травня 2010 року за р. № 429. З довідки КП «УЖКГ м. Василькова» від 22 травня 2012 року вбачається, що ОСОБА_2 проживає та зареєстрована у АДРЕСА_1 з 21 березня 2012 року. До складу її сім'ї входить ОСОБА_3, 1995 року народження - син. Згідно з інвентаризаційною справою № 4771 на квартиру АДРЕСА_1, ОСОБА_1 став власником цієї квартири на підставі договору купівлі-продажу від 21 травня 2010 року. Квартира складається з коридору, двох кладових, кухні, трьох житлових кімнат, туалету, ванної, балкону загальною площею 62, 6 кв. м. З копії паспорта ОСОБА_2 вбачається, що відділом РАЦС Васильківського МУЮ Київської області 28 вересня 2012 року проведено реєстрацію розірвання шлюбу з ОСОБА_1.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд обґрунтовано виходив з положень ст.. 44 КпШС України, ст.ст. 60, 61, 70 СК України, та прийшов до правильного висновку про те, що спірна квартира була придбана у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі і тому є їх спільною сумісною власністю.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" хоча розірвання шлюбу, здійснене на підставі рішення суду, потребує подальшої реєстрації у державному органі РАЦС, моментом припинення шлюбу є день набрання чинності рішенням суду про його розірвання (ч. 2 ст. 114 СК України). Це правило не поширюється на випадки, коли шлюб було розірвано у судовому порядку до 01 січня 2004 р., тобто до дня набрання чинності СК України.

Відповідно до ст. 39 КпШС України, чинного на час розірвання між сторонами шлюбу, розірвання шлюбу провадиться в судовому порядку, а у випадках, передбачених статтями 41 і 42 цього Кодексу, - органами реєстрації актів громадянського стану.

Статтею 44 цього Кодексу передбачено, що шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що після прийняття судом у 2002 році рішення про розірвання шлюбу сторін, розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану до 28 вересня 2012 року зареєстровано не було, сторони продовжували шлюбні відносини, що підтверджено показами свідків та письмовими доказами, отже шлюб сторін припинився в момент реєстрації його розірвання.

Отже на час придбання спірної квартири у 2010 році сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 СК України, чинного на час придбання відповідачем спірної квартири, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно із ч. З ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи, що спірну квартиру придбано ОСОБА_1 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 на підставі договору, який укладався в інтересах сім'ї, на придбання квартири позивачка давала нотаріально посвідчену згоду, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ця квартира є спільною сумісною власністю сторін, а тому підлягає поділу між ними, шляхом визнання права власності по 1/2 частині цієї квартири за кожним з них.

Таким чином суд першої інстанції правильно визначився з характером правовідносин, що виникли між сторонами, та застосував до них відповідні норми права.

Висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апелянта про те, що на момент придбання спірної квартири вони з позивачкою разом не проживали, на придбання квартири він позичав гроші, не підтверджені належними та допустимими доказами, у зв»язку з чим не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: