У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Леванчук А.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 8 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 24 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу та застосування наслідків його недійсності,

в с т а н о в и в:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» (далі − ТОВ Лізингова компанія «Автофінанс») про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу та застосування наслідків його недійсності.

Позивач посилався на те, що 22 вересня 2014 року, з метою придбання транспортного засобу - автомобіля «GEELY EMGRAND ЕС8», ним було укладено з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» договір фінансового лізингу № 010879. На виконання умов договору ним у безготівковій формі було сплачено на користь відповідача 18 760 грн., в якості першого внеску за автомобіль та 93 грн 80 коп. витрат за розрахунково-касове обслуговування. При укладенні вказаного договору, відповідачем було роз'яснено, що після сплати 10 % вартості автомобіля йому буде переданий предмет лізингу в першій половині жовтня 2014 року. Однак в подальшому йому було відмовлено у передачі автомобіля з посиланням на те, що за умовами договору передбачено передача автомобіля після сплати 50 % його вартості.

Позивач вважав, що зазначені дії відповідача суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та є несправедливими; порушують принцип добросовісності, рівності прав та обов'язків сторін договору, у зв'язку з цим позивач просив визнати договір фінансового лізингу від 22 вересня 2014 року № 010879, укладений між ним та ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» недійсним, стягнути з відповідача сплачені грошові кошти у сумі 18 853 грн 80 коп.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 8 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 24 лютого 2015 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду, мотивуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, із ухваленням нового рішення у справі про задоволення його позову.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним договору фінансового лізингу, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, правильно посилався на норми ч. ч. 1, 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» та порядок здійснення сплати лізингових платежів, що встановлений п. 1.7., п. 8.2.1. договору про фінансовий лізинг від 22 вересня 2014 року № 010879 і додатками до нього, та дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ця вимоги позивача в даному випадку є необґрунтованою.

У той же час, суди правильно вважали, що заявляючи вимогу про визнання недійсним спірного договору на підставі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», позивачем не було зазначено поважних обставин, які б давали підстави вважати, що умови договору є несправедливими з наявністю одночасно ознак того, що умови договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін або завдають шкоди споживачеві, оскільки сам договір містить 14 самостійних статей, які регулюють різні за своїм змістом права та обов'язки як відповідача, так і позивача, а Закон України «Про захист прав споживачів» повинен застосовуватися у системному зв'язку із спірними правовідносинами, що регулюються Законом України «Про фінансовий лізинг», який є спеціальним.

Слід також зазначити, що докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої і апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

У зв'язку з цим у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу та застосування наслідків його недійсності.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ: А.О. Леванчук