Провадження № 2/0202/1011/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 березня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючої судді: Слюсар Л.П.

при секретарі : Фісун К.П.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє і в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення та зняття з реєстраційного обліку в квартирі ,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2014 року позивач звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідачів ОСОБА_2, яка діє і в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення та зняття з реєстраційного обліку в квартирі.

В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві та в судовому засіданні посилалася на те, що АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності їй та членам її сім'ї - доньці ОСОБА_2, сину ОСОБА_5 та онуці ОСОБА_4. В квартирі фактично мешкає вона та син. Відповідачі з 2009 року не проживають в спірній квартирі, не беруть участь в оплаті комунальних платежів, фактом своєї реєстрації на даній житловій площі створюють їй перешкоди в користуванні житловим приміщенням. Вона неодноразово зверталася до відповідачів з проханням знятися з реєстраційного обліку, проте вони їй відмовляють. Вказала, що відповідачі більше п'яти років не проживають без поважних причин в квартирі, в квартирі відсутні їх речі та інше майно, а тому вони відповідно до ст.71,72 ЖК України втратили право користування житловим приміщенням. Просила суд: визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( яка є законним представником дитини та її малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням: квартирою за адресою: АДРЕСА_1; визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням: квартирою за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати Сектор громадянства і реєстрації фізичних осіб, паспортної і міграційної служби Індустріального РВ ГУ ДМС у Дніпропетровській області зняти ОСОБА_2 разом з малолітнім сином та ОСОБА_4 з реєстраційного обліку в квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в задоволені позовних вимог відмовити оскільки не має жодних законних підстав для визнання власників квартири такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки право власності є непорушним.

Представник третьої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у судове засідання не з`явився. Відповідно до листа від 15.01.2015 року за №1213/61 просили розглядати справу без їх участі.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради в судове засідання не з'явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили.

Суд, заслухавши позивача, представника відповідачів, допитавши свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 27 січня 1999 року, виданого виконавчим комітетом міської Ради народних депутатів на підставі розпорядження від 27 січня 1999 року №3/777-99, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 (а.с.10)

Згідно до довідки ЖЕП №21 від 24.10.2014 року за № 4021 виданої ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: дочка - ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1, внучка - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та онук - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.7).

Факт не проживання відповідачів в спірній квартирі з 2009 року підтверджується копією акта про не проживання від 27.10.2014 року ( а.с.9) та показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а ч.2 цієї статті визначені способи здійснення цивільних прав та інтересів судом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру її порушення.

З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний спосіб. Суд під час розгляду і вирішення цивільної справи визначає спосіб захисту виходячи із закону, який регулює конкретні правовідносини, і тих юридичних фактів, що обумовлюють виникнення цих правовідносин та цього спору.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні їм права користування та розпорядження своїм майном.

П.34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року зазначено, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (ст.41 Конституції України, статті 316-319 ЦК), то власник на підставі ст.391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений з нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин.

Як вбачається із свідоцтва про право власності на житло позивачка та відповідачі є власниками спірної квартири, яка належить їм на праві спільної сумісної власності, а тому такий спосіб захисту як визнання власників на підставі ст.ст.71,72 ЖК України такими що витратили право на користування житловим приміщенням не є належним способом захисту права чи інтересу, а крім того власник житла згідно до діючого законодавства не може бути визнаний таким, що втратив право на користування житловим приміщення.

Позивачем заявлено вимогу про зобов'язання третьої особи зняття відповідачів з реєстраційного обліку також не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на законі.

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою).

Отже, зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентним (уповноваженим державою) органом та залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового чи цивільного законодавства. Однак спору між позивачами та третьою особою з приводу зняття відповідача з реєстраційного обліку немає.

Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, саме прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, відповідно, є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов'язувати реєстраційні органи вчинити ці дії немає потреби.

Виходячи із вищевикладеного та оцінюючи докази в їх сукупності суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог та вимушений в позові відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст.88 ЦПК України оскільки позивачу відмовлено в задоволені позовних вимог то судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись:ст.ст.15,16 ЦК України, ст.ст.71,72 ЖК України ст.ст.3,7,11, 15, 30, 60,88,212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє і в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення та зняття з реєстраційного обліку в квартирі - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.П.Слюсар