Номер провадження: 22-ц/785/833/15
Номер справи місцевого суду: 501/4831/14-ц
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д.В.
Доповідач Коротков В. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
судді апеляційного суду Одеської області Короткова В.Д. стосовно
ухвали апеляційного суду Одеської області від 24 березня 2015 року
24.03.2015 року м. Одеса
Керуючись частиною 3 статті 19 ЦПК України викладаю окрему думку стосовно ухвали апеляційного суду Одеської області від 24 березня 2015 року.
Цією ухвалою залишено без змін рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 28 жовтня 2014 року.
З ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 березня 2015 року я не згоден з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з набранням чинності Законом України "Про морські порти України", на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 4 березня 2013 року №133-р "Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту", наказу Міністерства інфраструктури України від 19 березня 2013 року №163 "Про заходи щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту та утворення державного підприємства "Адміністрація морських портів України" була проведена 13 червня 2013 року реорганізація державних підприємств морського транспорту, в тому числі й ДП "Іллічівський морський торговельний порт" шляхом виділу стратегічних об'єктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та обов'язків щодо них та утворено ДП "Адміністрація морських портів України". Проведення реорганізації призвело до розподілу функцій між державними підприємствами морського транспорту, що потягло зміни в організації виробництва та праці. Крім того, змінилася кон'юнктура ринку, що вплинула на обсяги транзитних перевезень, обумовлені скороченням зовнішньоекономічних контрактів, розвитком транспортної інфраструктури країн-конкурентів, світовою кризою у певних сегментах економіки тощо. Проведення реорганізації ДП "Іллічівський морський торговельний порт" та зміна кон'юнктури ринку призвели до зміни в структурі та розмірі дохідної частини підприємства та, відповідно, погіршення його фінансового стану, що підтверджено звітами про фінансові результати роботи за 2013, 2014 роки (а.с.67-70).
21 січня 2014 року начальником соціальної служби порту надано техніко-економічне обгрунтування реорганізації підрозділів соціальної служби за №10/15-11, де вказано про доцільність реорганізації служби побуту у відділ, приведення штату відділу у відповідність з обсягом робіт, що виконуються, вирішення питання працевлаштування штату, що вивільняється(а.с.71-73). Даному передувало передання підприємством об'єктів загального призначення порту, інженерних мереж, дошкільних закладів, адміністративних будівель, інших об'єктів у комунальну власність міста, на баланс органів державної та виконавчої влади, інших підприємств, а також виведення ряду об'єктів з експлуатації (а.с.74-80).
Апеляційний суд не врахував, що скорочення кількості та обсягу загальних питань, якими займалася служба побуту, скорочення кількості об'єктів утримання і обслуговування службою, зменшення об'єму і характеру робіт, що виконується працівниками служби є доказом наявності змін в організації виробництва і праці та спростуванням доводів позивача ОСОБА_2 про відсутність таких змін.
Наказом ДП "Іллічівський морський торговельний порт" від 19 лютого 2014 року №110 "Про зміни в організації виробництва і праці служби побуту" створено з 1 червня 2014 року структурний підрозділ "Відділ побуту", ліквідовано з 1 червня 2014 року структурний підрозділ "Служба побуту" зі всіма робочими місцями та посадами, що складають його штатний розпис, зі здійсненням відповідно до статті 49-2 КЗпП України звільнення працівників, робочі місця та посади яких скорочено (а.с.33-34).
Наказом ДП "Іллічівський морський торговельний порт" від 3 липня 2014 року №322-О ОСОБА_2 переміщено постійно з 03.07.2014р. слюсарем з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики відділу побуту, з оплатою за штатним розписом, ст.32 КЗпП України, 32-х годинним робочим тижнем зі збереженням заробітної плати за попереднім місцем роботи протягом 2-х тижнів. Режим роботи - денний з п'ятиденним робочим тижнем(а.с.27).
ОСОБА_2 ознайомлений з наказом директора ІМТП №322 від 03.07.2014 року та відмовився від підпису, про що зафіксовано в акті від 04.07.2014 року (а.с.88).
ОСОБА_2 ознайомлений з графіком роботи в режимі неповного робочого часу згідно наказу директора ІМТП №322 від 03.07.2014 року та відмовився від підпису, про що зафіксовано в акті від 28.07.2014 року (а.с.91).
Частиною 1 статті 32 КЗпП України передбачено, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві допускається тільки за згодою працівника.
При цьому частиною 2 цієї статті визначено, що не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Заборона на переміщення застосовується лише в разі, якщо робота, на яку переміщується працівник, йому протипоказана за станом здоров'я.
Зміст наказу від 3 липня 2014 року №322-О, обставини, що передували виданню наказу, вказують на те, що підприємство здійснило переміщення ОСОБА_2, що у сенсі положень частини 2 статті 32 КЗпП України не потребує його як працівника згоди. Переміщення є мотивованим, зумовлено інтересами виробництва, ОСОБА_2 переміщено на тому ж підприємстві в інший структурний підрозділ у тій самій місцевості у межах спеціальності, кваліфікації та посади. Посилання ОСОБА_2 на необхідність його згоди безпідставні, оскільки має місце не переведення відповідно до частини 1 статті 32 КЗпП України, а переміщення, передбачене частиною 2 статті 32 КЗпП України.
Частиною 3 статті 32 КЗП України передбачено, що у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. До змін істотних умов праці належить зміна систем і розмірів оплати праці, пільг, компенсацій, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, розрядів, найменування посад тощо. Про зміну істотних умов праці працівник має бути попереджений письмово не пізніше ніж за два місяці.
Наказом № 322 від 3 липня 2014 року ОСОБА_2 та ряд інших працівників переміщено до відділу побуту з 32-х годинним робочим тижнем. Адміністрація підприємства завчасно ознайомила та, відповідно, попередила ОСОБА_2 як і інших працівників зі змінами істотних умов праці, довела до відома графік виходу на роботу у режимі неповного робочого часу. Відмова ОСОБА_2 поставити свій підпис на підтвердження ознайомлення зі змінами умов праці зафіксована актами, відтак, відсутність підпису не доводить порушення підприємством вимог закону про письмове попередження працівника. Крім того, слід зазначити, що зміни в організації виробництва і праці на підприємстві в цілому були достовірно відомі всіх працюючим, ці зміни були наявні та суттєві, адміністрація підприємства зважаючи на позицію профспілки та бажання самих працюючих вжила всіх можливих заходів для працевлаштування працівників в нових умовах, а не звільнила таких (а.с.82-90).
Апеляційний суд не звернув уваги на те, що зміни суттєвих умов праці, передбачені частиною 3 статті 32 КЗпП України та обумовлені змінами в організації виробництва і праці, надають адміністрації підприємства право на встановлення неповного робочого часу без погодження працівника. За таких обставин, доводи ОСОБА_2 про встановлення неповного робочого часу не за угодою сторін як то передбачено частиною 1 статті 56 КЗпП України, не приймаються, так як в даному випадку має місце не встановлення неповного робочого часу відповідно до положень частини 1 статті 56 КЗпП України за угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом, а реалізація підприємством права на встановлення неповного робочого часу без погодження працівника в порядку процедури змін суттєвих умов праці, передбаченої частиною 3 статті 32 КЗпП України з огляду на наявність змін в організації виробництва і праці.
Оплата роботи, яку виконує ОСОБА_2, проводиться з огляду на встановлений неповний робочий час відповідно до розміру виконаної роботи та відпрацьованого часу, відтак, доводи ОСОБА_2 про неправомірне зменшення заробітної плати безпідставні.
Позивач ОСОБА_2 не довів порушення своїх трудових прав, натомість ДП "Іллічівський морський торговельний порт" обґрунтував обставини щодо переміщення ОСОБА_2, надав докази зміни в організації виробництва і праці та обумовлене цим право зміни істотних умов праці, в тому числі й, право без погодження працівника зміни розміру і системи оплати праці, режиму роботи, встановлення неповного робочого часу, оплати праці пропорційно відпрацьованому часу тощо.
При таких обставинах правові підстави для задоволення позову відсутні.
На підставі викладеного керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1 ЦПК України, вважаю, що за результатом розгляду апеляційної скарги державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт" на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 28 жовтня 2014 року необхідно було постановити рішення, яким:
- апеляційну скаргу державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт" задовольнити;
- рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 28 жовтня 2014 року скасувати;
- в задоволенні позову ОСОБА_2 до державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт", про визнання наказу від 3 липня 2014 року №322-0 незаконним та скасування наказу в частині постійного переміщення ОСОБА_2 з 32 годинним робочим тижнем - відмовити.
Суддя апеляційного суду Одеської області В.Д.Коротков