Номер провадження: 22-ц/785/2638/15
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Суворова В.О.,

Черевка П.М.,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,-

встановила:

У вересні 2014 року позивачка ОСОБА_3 (уточнюючи свої позовні вимоги) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, в якому просила стягнути з останнього неустойку за прострочення сплати аліментів у сумі 57079,04 грн..

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.01.2012 року у розмірі ? частки доходу, щомісячно, на утримання їх спільного з відповідачем сина - ОСОБА_6, 2010 року народження.

На підставі виконавчого листа в першому Приморському відділі ДВС відкрито виконавче провадження про стягнення аліментів з відповідача.

Внаслідок наданої боржником ОСОБА_5 до ДВС довідки про працевлаштування з 11.03.2013 року в ТОВ "Транссервіс інтернешнл" та отримані ним доходи, державним виконавцем ДВС було складено перерозрахунок заборгованості по сумі несплачених відповідачем аліментів за період з березня по серпень 2013 року включно, виходячи з отриманої ним заробітної плати.

Виходячи з визначених державним виконавцем сум, на момент подання позову, тобто на 30.09.2013 року за відповідачем існувала непогашена заборгованість по сплаті аліментів за період з 06.09.2011 року по 31.08.2013 року в розмірі 13908,81 грн. та, враховуючи не сплату відповідачем аліментів за період з 06.09.2011 року по 30.09.2013 року, - неустойка за прострочення відповідачем сплати аліментів на утримання ОСОБА_6 склала 57079,04 грн., яку позивачка просила стягнути у судовому порядку.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість за несплату аліментів за рішенням суду утворилася не з вини відповідача, оскільки про існування рішення суду щодо стягнення з нього аліментів ОСОБА_5 стало відомо лише в опікунській раді де він дізнався, що з нього стягуються аліменти, та позивачка подала на позбавлення його батьківських прав.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, та не спростовується сторонами, що з 29.12.2007 року сторони знаходилися у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу подружжя мають неповнолітню дитину: ОСОБА_6, 2010 року народження, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.7).

Заочним рішенням Новомосковського місьрайонного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2012 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 був розірваний (а.с.8).

Неповнолітній ОСОБА_6 проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні.

Оскільки відповідач не надавав матеріальної допомоги ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів.

Рішенням Новомосковського місьрайонного суду Дніпропетровської області від 05 січня 2012 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_6, 2010 року народження, у розмірі ? частки заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с.9).

На підставі зазначеного рішення був виданий виконавчий лист.

З матеріалів вбачається, що виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні в першому Приморському ВДВС Одеського МУЮ, тобто за зареєстрованим місцем проживання відповідача.

Постановою державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 01.09.2012 року відкрито виконавче провадження № В-4/549 по виконанню виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_5 аліментів на утримання сина ОСОБА_6, 2010 року народження, в розмірі 1/4 частки доходу, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, на користь позивачки.(а.с.138).

Як правильно зазначив суд першої інстанції, боржник ОСОБА_5 не був повідомлений про відкриття виконавчого провадження належним чином, про що також свідчить відсутність повідомлення про вручення постанови боржнику.

У зв'язку з несплатою аліментів на утримання ОСОБА_6, за розрахунками заборгованості старшого державного виконавця Першого Приморському відділу ДВС Одеського МУЮ ОСОБА_8 від 04.03.2013 року, та старшого державного виконавця Першого Приморському відділу ДВС Одеського МУЮ ОСОБА_9, за відповідачем станом на 18.09.2013 року утворилась заборгованість по аліментам на суму 16837,36 грн.(а.с.13-15).

Як вбачається з перерозрахунку заборгованості по аліментам № В-4/40438205 від 19.03.2014 року, складеному державним виконавцем першого Приморського ВДВС Порпуліт Ю.О., на підставі довідки про доходи боржника ОСОБА_5, заборгованість боржника за період з 01.03.2013 року по 28.02.2014 року становить 10465,5 грн. (а.с.66-67).

Відповідно до зазначеного розрахунку позивачка просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) щодо несплачених аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_6, за період з 06.09.2011 року по 31.08.2013 року, у розмірі 59684,42 грн. (а.с.3).

На підставі перерозрахунку державного виконавця позивачкою здійснено розрахунок неустойки (пені) на несплачені аліменти боржником ОСОБА_5 за період з 06.09.2011 року по 31.08.2013 року, який склав 57079,04 грн. (а.с.68).

Частиною першою ст. 196 СК України передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 22 постанови від 15 травня 2006 року за № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Як зазначив суд першої інстанції ОСОБА_5 про існування рішення про стягнення з нього аліментів дізнався в опікунській раді коли вирішувалося питання про позбавлення його батьківських прав.

З заяви ОСОБА_5 від 13.02.2013 року на ім'я начальника служби у справах дітей Одеської міської ради, вбачається, що він заперечує проти позбавлення його батьківських прав по відношенню до ОСОБА_6, пояснюючі, що останній раз бачив дитину 13.06.2011 року, дружина переїхала з місця мешкання до своїх дідусів та не дозволяє бачитися з дитиною, аліменти не сплачує, так як не довіряє дружині, однак він буде сплачувати аліменти (які призначить суд) та має намір звернутися до служби у справах дітей щодо можливості бачитися з сином, приймати участь у його вихованні.(а.с.37).

Крім того, на підтвердження того, що відповідач не знав про рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання малолітнього сина свідчить зміст його заяви, яка була адресована голові Приморської райадміністрації від 16.01.2014 року (а.с.87-88).

Також колегія суддів звертає увагу, що з постановою про відкриття виконавчого провадження від 01.08.2012 року ОСОБА_5 був ознайомлений тільки 06.03.2014 року, про що свідчить його особистий підпис (а.с.118).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що усі зазначені обставини свідчать, як про те, що заборгованість по аліментам утворилася не з вини відповідача, на даний час ОСОБА_5 щомісяця сплачує аліменти ОСОБА_3 на утримання малолітнього сина ОСОБА_11 та регулярно погашає заборгованість по аліментах, яку було встановлено станом на 19.03.2014 року згідно з перерозрахунком по аліментах, зробленим державним виконавцем першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Порпуліт Ю.О. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-4012/11, виданого 19.04.2012 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області.

На підставі зазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дослідивши усі матеріали справи, ухвалив обґрунтоване, законне рішення, яке скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 213, 215 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

В.О. Суворов