Справа № 162/418/15-ц
Провадження № 2/162/87/2015
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2015 року селище Любешів.

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Глинянчука В.Д.,

при секретарі Оласюк Л.П.,

з участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення плати за договором купівлі-продажу,

встановив:

09 лютого 2015 року до Любешівського районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення плати за договором купівлі-продажу.

Позов обґрунтовано тим, що у березні 2012 року сторони уклали договір купівлі-продажу дизельного двигуна (генератора). Після перевірки його технічного стану відповідач зобов'язався сплатити позивачу 1200 гривень. Відповідач до цього часу за двигун не розрахувався, хоча протягом тривалого часу користується генератором. На неодноразові вимоги позивача відповідач відмовляється виконувати своє зобов'язання. У зв'язку з наведеним позивач просить стягнути з відповідача оговорену договором суму.

В ході судового розгляду справи ОСОБА_1 збільшив свої вимоги: просить стягнути з ОСОБА_2 суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, всього 1684,8 гривень.

ОСОБА_1 в суді позов підтримав, вказав, що приблизно у кінці березня на початку квітня 2012 року він домовився з ОСОБА_2 про продаж двигуна за ціною орієнтовно 1200 гривень. Відповідач з своїм батьком приїхали до нього додому у село В'язівне Любешівського району. Він оговорив з ОСОБА_2, що оплату за двигун буде здійснено відповідачем після його запуску. При цьому батько відповідача вказав, що двигун відремонтує сам. ОСОБА_2 до цього часу не сплатив йому коштів. Додав, що він не надавав права відповідачу розбирати двигун. Разом з тим, не заперечив, що приїжджав до ОСОБА_2 та забрав вкладиш. При цьому він погодився на прохання відповідача придбати за кошти останнього необхідні деталі.

ОСОБА_2 проти позову заперечив. Зазначив, що восени 2009 році у позивача придбав колесо до трактора за 700 гривень. Колесо виявилось з дефектом та одразу вийшло з ладу. У зв'язку з цим навесні 2010 року він приїхав до ОСОБА_1 у село В'язівне. Там вони домовились про придбання ним двигуна за 800-1000 гривень. При цьому обумовили, що взаємні розрахунки проведуть після перевірки технічного стану двигуна. Через деякий час він забрав двигун до себе додому у село Велика Глуша Любешівського району та з'ясував, що він має серйозні поломки, зокрема потребує заміни вкладишів. Він повідомив про це ОСОБА_1. Позивач до нього приїжджав та погодився замінити потрібні деталі, однак до цього часу свого обов'язку не виконав. Двигун у неробочому стані до цього часу знаходиться у нього.

Згідно з частиною 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 60, частини 1 статті 212 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім наявності підстав звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з частиною 1 статті 61 ЦПК обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Заслухавши учасників процесу, проаналізувавши докази, законодавство, суд дійшов до наступних висновків.

Сторони визнають наявність договірних відносин щодо купівлі-продажу двигуна, що предмет договору у даний час знаходиться у відповідача.

Разом з тим, позивач та відповідач вказують на різну ціну договору та час його укладення. ОСОБА_1 стверджує, що відповідач придбав у нього двигун за 1200 гривень навесні 2012 року. Натомість ОСОБА_2 говорить, що з позивачем було обумовлено ціну на рівні 800-1000 гривень, а події мали місце у 2010 році.

Суд зауважує, що предметом судового розгляду є взаємні права-обов'язки сторін, які виникли після укладення договору купівлі-продажу дизельного двигуна.

Свідок позивача ОСОБА_3 у суді показала, що доводиться рідною сестрою ОСОБА_1. Після його розлучення вона час від часу навідувалась до ОСОБА_1. Одного разу вона бачила як з його подвір'я в автомобілі виїжджав ОСОБА_2. Брат їй повідомив, що продав двигуна. На її запитання про гроші він сказав, що віддадуть пізніше. Щодо часу, коли відбувались ці події, свідок спочатку вказала 2011 рік. Згодом уточнила, що у 2011 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домовлялись за колесо. А двигун позивач продав відповідачу через рік, тобто у 2012 році.

Свідок відповідача ОСОБА_4 суду показав, що разом з ОСОБА_2, який є його сином, приїздив у 2010 році до ОСОБА_1 купувати двигун. На місці не змогли його завести. ОСОБА_1 сам їм запропонував забрати двигун, а розрахуватись пізніше після його перевірки. Зі слів сина ціна договору складала 800-900 гривень. По приїзді додому з'ясували, що технічний стан двигуна вкрай поганий: один шатун був покритий корозією, у піддоні була суміш масла з водою, підлягали заміні вкладиші тощо, його взагалі неможливо було завести. З цього приводу ОСОБА_2 дзвонив ОСОБА_1. Через деякий час позивач приїжджав до них узяв вкладиш, обіцяв придбати на заміну, однак цього не зробив.

Свідок відповідача ОСОБА_5 показав, що у 2010 році ОСОБА_2 його попросив перевести двигуна. Вони приїхали до ОСОБА_1 у село В'язівне Любешівського району. На місці не змогли його запустити. Коли вантажили двигун, то з нього лилась вода. Удома у ОСОБА_2 двигун також не завівся. Коли розібрали, то з'ясували, що його заклинило: був прокручений один вкладиш.

Свідок відповідача ОСОБА_6 у суді показав, що допомагав ОСОБА_2 перевозити двигун з села В'язівне у Велику Глушу. При детальнішому огляді уже на подвір'ї відповідача побачили, що двигун у іржі, він не заводився. ОСОБА_2 при ньому дзвонив ОСОБА_1 та повідомляв про виявлені недоліки.

Свідок відповідача ОСОБА_8 показав, що допомагав ОСОБА_4 розвантажувати двигун. Батько відповідача змайстрував рукоятку для запуску двигуна, однак його так і не змогли завести. При розбиранні з'ясувалось, що двигун заклинило. З цього привиду ОСОБА_4 подзвонив ОСОБА_1. Він бачив як позивач приїжджав до відповідача. При цьому ОСОБА_1 узяв вкладиш і сказав, що сам дешевше його придбає тощо.

Суд не бере до уваги як недопустимий доказ, поданий ОСОБА_1 висновок дільничного інспектора Любешівського РВ УМВС від 28 лютого 2014 року щодо звернення позивача. При цьому суд виходить з таких міркувань: з змісту цього документу не зрозуміло у якому порядку здійснювалась перевірка міліцією та опитувались сторони, який процесуальний статус вони мали, чи був уповноважений дільничний інспектор проводити таку перевірку тощо.

Згідно з частинами 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 526 ЦК визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з статтею 610 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 627 ЦК визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 655, частиною 1 статті 656 ЦК визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Частинами 1, 2 статті 678 ЦК встановлено, що покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару.

Згідно з частиною 1 статті 679 ЦК продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.

У відповідності з частиною 2 статті 680 ЦК якщо на товар не встановлений гарантійний строк або строк придатності, вимога у зв'язку з його недоліками може бути пред'явлена покупцем за умови, що недоліки були виявлені протягом розумного строку, але в межах двох років.

Суд констатує, що ні позивач, ні відповідач не надали жодного письмового доказу щодо договору купівлі-продажу, часу його укладення, ціни, умов здійснення розрахунку, усунення недоліків товару. В ході судового розгляду сторонами не заявлялись клопотання щодо забезпечення доказів шляхом проведення експертиз, огляду тощо. Відтак, встановленими цивільним процесуальним законом способами усунути суперечності у поясненнях сторін з цього приводу неможливо.

Разом з тим, з показань допитаних у судовому засіданні свідків слідує, що ОСОБА_1 продав ОСОБА_4 несправний двигун, а оплата товару мала здійснюватись після перевірки його технічного стану. При цьому відповідач одразу повідомив позивача про недоліки товару. ОСОБА_1 зобов'язався придбати необхідні деталі, однак свого обов'язку не виконав.

Таким чином, за умови домовленості між сторонами договору здійснення розрахунку за придбаний товар після усунення його недоліків, продавець, не виконавши відповідного обов'язку, не має права вимагати у покупця провести його оплату.

Отже, у позові ОСОБА_1 слід відмовити.

Відповідно до статті 88 ЦПК у зв'язку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 217 ЦПК, на підставі статей 11, 509, 526, 610, 626, 627, 655, 656, 678-680 ЦК, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення плати за договором купівлі-продажу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення оскаржуваного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: суддя В.Д. Глинянчук