Справа № 352/1600/14-ц
Провадження № 22-ц/779/877/2015
Головуючий у 1 інстанції Дузінкевич І. М.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом прокуратури Тисменицького району до Загвіздянської сільської ради, ОСОБА_2 про скасування рішення, за апеляційною скаргою Першого заступника прокурора Івано-Франківської області на ухвалу Тисменицького районного суду від 17 березня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року прокуратура Тисменицького району звернулася в суд з позовом до Загвіздянської сільської ради, ОСОБА_2 про скасування рішення 14 сесії 6 демократичного скликання (II засідання) Загвіздянської сільської ради від 27.06.2013 року «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва гр. ОСОБА_2.».

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що дане рішення прийняте в порушення вимог ч. 2 ст. 174, ст. 175, ч. 1 ст. 176 ЗК України, без погодження встановлення і зміни меж с. Загвіздя Тисменицькою районною радою, без наявних землевпорядних документів.

Ухвалою Тисменицького районного суду від 17 березня 2015 року провадження у справі закрито з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі на дану ухвалу Перший заступник прокурора Івано-Франківської області посилається на порушення судом норм процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», згідно якого, спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року №1559-VI «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності», про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Саме з цих підстав прокурор Тисменицького району звернувся із даним позовом в порядку цивільного судочинства, оскільки, при прийнятті оскарженого ним рішення відносини органу місцевого самоврядування носили приватноправовий характер, а стороною у справі виступає фізична особа ОСОБА_2

Просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судовому засіданні прокурор Івано-Франківської області Аверкова Н.О. апеляційну скаргу підтримала з вищенаведених мотивів.

Представник Загвіздянської сільської ради - Марущак В.І. апеляційну скаргу заперечив, посилаючись на її безпідставність.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виник публічно-правовий спір, який повинен вирішуватися в порядку адміністративного судочинства, оскільки, прокуратура звернулася до суду з підстав, передбачених ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», після відхилення сільською радою внесеного прокурором подання і оскарженим рішенням права ОСОБА_2 як користувача чи власника земельної ділянки не порушуються, оскільки він не є ні її власником, ні користувачем.

Проте, з таким висновком погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається, що 27.06.2013 року між Івано-Франківською міською радою, Загвіздянською сільською радою та Тисменицькою районною державною адміністрацією укладено угоду про врегулювання земельного спору по встановленню межі м. Івано-Франківська та с. Загвіздя Тисменицького району.

П. 2 зазначеної угоди сторони визначили, що Івано-Франківська міська рада під час складання проекту землеустрою щодо встановлення меж м. Івано-Франківська (урочище «Нивки» с. Загвіздя) не включає до проекту відповідного рішення окрім раніше визначеної земельної ділянки площею 1,6 га додатково земельну ділянку площею 3,29 га, а всього 4,89 га на користь Загвіздянської сільської ради. Загвіздянська сільська рада та Тисменицька РДА на підставі вищевказаної мирової угоди погоджують межу між м. Івано-Франківськом, Загвіздянською сільською радою та Тисменицьким районом.

Рішенням сесії Загвіздянської сільської ради від 27.06.2013 року надано дозвіл сільській раді в особі сільського голови Білогубка Л. на розробку проекту землеустрою щодо зміни межі проекту формування території Загвіздянської сільської ради із включенням в межі с. Загвіздя земельної ділянки в урочищі «Нивки» площею 4,89 га та доручено сільському голові укласти угоду з ліцензованою організацією на розробку вказаного проекту землеустрою.

Встановлено, що рішенням 14 сесії 6 демократичного скликання (II засідання) Загвіздянської сільської ради від 27.06.2013 року надано дозвіл ОСОБА_2 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва площею 0,08 га в урочищі «Нивки» с. Загвіздя із земель комунальної власності, згідно погодженої схеми між м. Івано-Франківськом, Загвіздянською сільською радою, розробленої ДП «Івано-Франківський інститут землеустрою».

Звертаючись до суду з позовом в інтересах держави в порядку ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», прокуратура Тисменицького району, посилалася на те, що спірна земельна ділянка є державною власністю, а оскаржуване рішення від 27.06.2013 року прийнято без погодження встановлення і зміну меж села Загвіздя та без наявних землевпорядних документів.

Так, відповідно до п. 2 ст. 121 Конституції України на прокуратуру покладається представництво інтересів громадян або держави в суді у випадках, визначених законом.

Такі випадки передбачені, зокрема, ст. ст. 20, 33, 36-1 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 45 ЦПК України, відповідно до якої прокурор може звертатися до суду із заявою про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або держави чи суспільних інтересів.

Статтею 36-1 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що представництво прокуратурою інтересів держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів держави у випадках, передбачених законом.

Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Згідно з п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 1 березня 2013 року № 3, земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи не вирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144,146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності», про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Враховуючи положення статті 1 ЦПК України та статті 2 КАС України, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Отже, якщо суб'єкт у спірних правовідносинах не здійснює владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції.

Позовною вимогою є скасування рішення про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва гр. ОСОБА_2, як фізичній особі.

А тому суд першої інстанції дійшов неправильного висновку щодо непідвідомчості даного спору цивільній юрисдикції, у зв'язку із чим, помилково закрив провадження у справі.

Висновок суду про те, що справи за зверненням прокурора з підстав, передбачених ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є адміністративними, а тому спір, який виник між сторонами є адміністративним, не заслуговує на увагу, оскільки прокурор звернувся до суду з позовом про скасування рішення сільської ради в порядку ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру».

За наведених обставин, оскаржувана ухвала підлягає до скасування, а справа направленню в суд першої інстанції для продовження її розгляду.

Керуючись ст. ст. 307, 311, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Івано-Франківської області задовольнити.

Ухвалу Тисменицького районного суду від 17 березня 2015 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання нею законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук