АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
Справа № 682/2204/14-ц
Провадження № 22-ц/792/433/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Баса О.Г.,

суддів - Матковської Л.О., Федорової Н.О.,

при секретарі - Бондарі О.В.,

з участю: ОСОБА_1, представника - ОСОБА_2,

представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_4, ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_3 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, знесення самочинно збудованих господарських споруд, зобов'язання вчинити дії, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, Старокривинської сільської ради Славутського району, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: управління Держземагенства у Славутському районі Хмельницької області, Славутський районний виробничий підрозділ Хмельницької регіональної філії державного підприємства Центр державного земельного кадастру, реєстраційна служба Славутського міськрайонного управління юстиції в Хмельницькій області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, визнання незаконним рішення сільської ради, скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку, виключення відомостей про державну реєстрацію земельної ділянки, знесення самочинно збудованих надвірних будівель, зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

14 липня 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду із вищевказаним позовом. В його обґрунтування зазначив, що він є власником будинковолодіння по АДРЕСА_1. Сусіднє будинковолодіння належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4 На початку жовтня 2011 року останні незаконно проникли на його земельну ділянку, самовільно порізали металеву огорожу, зрізали плодоносні дерева та збудували на загальній межі гараж і сарай. В подальшому поставили семиметрову огорожу із шиферу, що розділяє земельні ділянки. Зважаючи на незаконні дії відповідачів він звернувся до правоохоронних органів та в інспекцію ДАБК у Хмельницькій

________________________________________________________________________________________________

Доповідач у першій інстанції Зеленська В.І. Провадження № 22-ц/792/433/15

Суддя-доповідач Федорова Н.О. Категорія № 5, 6, 47

області. За результатами проведених перевірок встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 здійснювали будівництво господарських будівель і споруд без законних на те підстав та з порушенням державних будівельних норм. Зокрема, не витримано відстань в 1 метр від межі його земельної ділянки до найбільш виступаючої конструкції стін. Окрім того, вказані споруди перешкоджають вільному попаданню сонячних променів на його земельну ділянку. У випадку встановлення відповідачами на гаражі та сараї стічних труб для атмосферних опадів, вода із них буде потрапляти на його земельну ділянку, що призведе до незручностей у її використанні. Зазначає, що на численні усні вимоги виправити вказані порушення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не реагують та продовжують порушувати його права.

А тому, просив суд зобов'язати ОСОБА_1 та ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1, шляхом знесення самочинно побудованих господарських споруд (сараю та гаража) по АДРЕСА_2; зобов'язати ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не чинити в подальшому будь-яких перешкод у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1.

23 липня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом. В його обґрунтування зазначила, що вона, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 7 листопада 2008 року, є власником будинковолодіння по АДРЕСА_2. 10 листопада 2008 року вона зареєструвала право власності на вказане майно у Славутському бюро технічної інвентаризації за реєстраційним № 24920092. 12 січня 2010 року на підставі рішення Старокривинської сільської ради № 5 від 4 лютого 2009 року отримала Державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, на якій знаходиться її будинковолодіння.

Зазначає, що відповідач неодноразово порушував її право власності на земельну ділянку. Так, він демонтував частину огорожі на її земельній ділянці і на цьому місці встановив свою огорожу. Будівництво сараю та бані здійснювалось без належних дозволів та з порушенням будівельних норм, зокрема не витримано відстань в 1 метр від межі її земельної ділянки та капітальних будівель, які там знаходяться. Незавершені будівництвом сарай та баня не мають водовідведення, вода збігає на її земельну ділянку. Окрім того, злив води з хімічними засобами із бані здійснюється також на її земельну ділянку. Як результат, відбувається руйнація її сараю. Незважаючи на неодноразові попередження з її сторони, конфліктні ситуації, відповідач продовжує будівництво вказаних об'єктів, яке вона вважає самочинним.

10 грудня 2009 року Старокривинська сільська рада прийняла рішення № 5, яким надала дозвіл ОСОБА_5 на виготовлення технічної документації на земельну ділянку площею 0,44 га, чим сприяла останньому у продовженні самочинного будівництва.

Зазначає, що вона позбавлена можливості захистити свої права шляхом розмежування двох земельних ділянок, оскільки Старокривинська сільська рада та ОСОБА_5 не надають документів, необхідних для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення/відновлення меж в натурі/ на місцевості та встановлення межових знаків.

А тому, просила суд, збільшивши позовні вимоги, усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_2, зобов'язавши ОСОБА_5 звільнити частину її земельної ділянки та не чинити перешкод в облаштуванні огорожі по межі з урахуванням висновку експертизи; визнати незаконним рішення Старокривинської сільської ради про затвердження Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі/на місцевості, та скасувати свідоцтво ОСОБА_5 про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 9 січня 2014 року, виключивши із Державного земельного кадастру відомості про державну реєстрацію земельної ділянки за ОСОБА_5, кадастровий номер НОМЕР_2, зобов'язати ОСОБА_5 встановити водовідведення на незавершених будівництвом надвірних будівлях та забезпечити непопадання стічних вод на належну їй земельну ділянку; знести самовільно побудовані надвірні будівлі.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 січня 2015 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 та зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5, Старокривинської сільської ради задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_1 та ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 та звільнити земельну ділянку ОСОБА_5 площею 0,0003 га та земельну ділянку площею 0,0007 га відповідно до Кадастрових планів в Додатках № 14 та № 14а висновку будівельно-технічної експертизи № 224/014 від 10 жовтня 2014 року; зобов'язано ОСОБА_1 та ОСОБА_4 здійснити перебудову господарських будівель гаража і сараю за адресою АДРЕСА_2, забезпечивши відстань від найбільш виступаючої конструкції стіни кожної з господарських будівель до межі з земельною ділянкою ОСОБА_5 не менше 1 м; не чинити надалі будь-яких перешкод у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_5; зобов'язано ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 та звільнити земельну ділянку ОСОБА_1 площею 0,0023 га та земельну ділянку площею 0,0011 га відповідно до Кадастрових планів в Додатках № 15 та № 15а висновку будівельно-технічної експертизи № 224/014 від 10 жовтня 2014 року; зобов'язано ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_1 в облаштуванні огорожі по межі суміжних земельних ділянок відповідно до координат, визначених у державному акті на право власності на земельну ділянку, площею 0,25 га, по АДРЕСА_2, серія НОМЕР_3, виданого ОСОБА_1 12 січня 2010 року; зобов'язано ОСОБА_5 здійснити перебудову господарських будівель - бані по АДРЕСА_1, забезпечивши відстань від найбільш виступаючої конструкції стіни господарської будівлі - бані до межі з земельною ділянкою ОСОБА_1 не менше 1 м. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_5 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Непогоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, у якій просять скасувати його в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 і задоволення позовних вимог ОСОБА_5, ухвалити у цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити. Рішення в частині зобов'язання ОСОБА_5 не чинити перешкод в облаштуванні огорожі змінити, зобов'язавши його не чинити перешкоди в облаштуванні огорожі по межі відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку з урахуванням висновку експертизи.

Рішення суду першої інстанції вважають незаконним, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначають, що суд безпідставно зобов'язав їх усунути перешкоди ОСОБА_5 в користуванні земельною ділянкою площею 0,0003 га та площею 0,0007 га відповідно до кадастрових планів в Додатках № 14 та 14 а висновку експертизи від 10 жовтня 2014 року. Так, ОСОБА_5, облаштовуючи огорожу, залишив земельну ділянкою площею 0,0003 га на їхній стороні поза межами огорожі. Окрім того, останнім не було надано суду жодного належного та допустимого доказу, що земельну ділянку площею 0,0007 га використовують саме вони, оскільки, стверджують, що не чинять перешкод у користуванні нею.

На їхню думку, суд ухвалюючи рішення у цій частині порушив вимоги ст. 11 ЦПК України, оскільки ОСОБА_5 таких позовних вимог не заявляв.

Зобов'язуючи їх здійснити перебудову гаража та сараю, суд не врахував вимог ст. 376 ЦК України, адже будівництво сараю здійснював спадкодавець, а не вони. Окрім того, на час будівництва вказаних об'єктів ОСОБА_5 не був власником чи землекористувачем сусідньої земельної ділянки.

Ухвалюючи рішення про зобов'язання ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_1 в облаштуванні огорожі по межі суміжних земельних ділянок відповідно до координат, визначених у державному акті на право власності на земельну ділянку, площею 0,25 га, серії НОМЕР_3, суд не врахував, що у вказаному акті не зазначено координати.

Суд не звернув уваги на те, що відповідно до Земельно-шнурової книги, сусідня ділянка була виділена дружині ОСОБА_5 і цільове призначення вказано рілля, а тому вона не могла використовуватись для будівництва чи обслуговування житлового будинку.

Не погоджуються із рішенням суду в частині відмови у знесенні ОСОБА_5 вбиральні, оскільки вона побудована із порушенням санітарних норм. Зазначають, що відповідач здійснював будівництво цих будівель, коли їхній сарай вже було збудовано, а тому саме він повинен був дотриматись визначеної відстані, санітарних та протипожежних норм.

Суд не врахував, що ОСОБА_5 не надано належного доказу, що він отримав в користування земельну ділянку, межі якої визначено в технічній документації. Окрім того, згідно норм ЗК України межі земельної ділянки необхідно погоджувати із суміжним землевласником, чого ним зроблено не було.

Непогоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, у якій просять скасувати його в частині часткового задоволення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 і зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5, Старокривинської сільської ради; ухвалити нове рішення, за яким зобов'язати ОСОБА_1 та ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 та звільнити земельну ділянку ОСОБА_5 площею 0,0003 га та земельну ділянку площею 0,0007 га, відповідно до Кадастрових планів в Додатках № 14 та № 14а висновку будівельно-технічної експертизи № 224/014 від 10 жовтня 2014 року; зобов'язати ОСОБА_1 та ОСОБА_4 здійснити перебудову господарських будівель гаража і сараю по АДРЕСА_2, забезпечити відстань від найбільш виступаючої конструкції стіни кожної з господарських будівель до межі з земельною ділянкою ОСОБА_5 не менше 1,0 м.; не чинити надалі будь-яких перешкод у користуванні земельною ділянкою, яка належить ОСОБА_5; зобов'язати ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 та звільнити земельну ділянку ОСОБА_1 площею 0,0023 га та земельну ділянку площею 0,0011 га, відповідно до Кадастрових планів в Додатках № 15 та № 15а висновку будівельно-технічної експертизи № 224/014 від 10 жовтня 2014 року. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду першої інстанції вважають незаконним, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Не погоджуються із висновком суду про те, що баня є самочинним будівництвом. Судом не враховано, що відповідно до Технічного паспорту на житловий будинок цей об'єкт збудовано у 1990 році. У 2008 році, при виготовленні технічного паспорту на будівлю, Бюро технічної інвентаризації не вбачало у вказаній господарській будівлі самочинного будівництва. Окрім того, суд не звернув увагу, що згідно Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури і житлової політики від 24 травня 2001 року за № 582/5773, баня, яка побудована до 5 серпня 1992 року, не належить до самочинного будівництва.

Суд не врахував, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо звільнення частини її земельної ділянки від бані, не підлягають задоволенню, у зв'язку із спливом строку позовної давності.

Необґрунтованим вважають рішення суду в частині зобов'язання ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_1 в облаштуванні огорожі по межі суміжних земельних ділянок. Суд залишив поза увагою той факт, що саме ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у 2011 році з метою проведення самочинного будівництва гаража та сараю, самовільно, без погодження з ОСОБА_5, порізали його металеву огорожу та плодоносні дерева.

У судовому засіданні ОСОБА_1, представник позивачів ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу з мотивів, які в ній зазначені. Пояснили, що баню, яка розташована на сусідній земельній ділянці, слід знести, оскільки її будівництвом порушені будівельні та санітарні норми. Що стосується побудованого нею гаража, щодо якого суд виніс рішення про необхідність перебудови з метою дотримання 1 метра від місця його розташування до сусідньої межі, то вважає, що такої необхідності немає. Так, для його обслуговування їй буде достатньо наявної відстані. Окрім того, будівництво гаража на належній їй на праві власності земельній ділянці не порушує права суміжного землевласника. Апеляційну скаргу ОСОБА_5 та його представника просили відхилити, вважаючи її безпідставною.

Представник позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що баня, про знесення якої просили ОСОБА_1, знаходиться на належній йому на праві приватної власності земельній ділянці, побудована до 1992 року та ніяким чином не порушує права останніх. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 просив відхилити, вважаючи її безпідставною.

Інші учасники судового розгляду своїм правом на безпосередню участь у судовому засіданні не скористались, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 0,2426 га по АДРЕСА_1, з цільовим призначенням - будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_2.

Вказане підтверджується даними свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер НОМЕР_1 від 09.01.2014 р (а.с. 6) та Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 7-8).

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,2500 га по АДРЕСА_2, з цільовим призначенням - будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Вказане підтверджується даними Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданим на підставі рішення Старокривинської сільської ради №5 від 04.02.2009 року (а.с. 31, 33).

Право власності ОСОБА_5 і ОСОБА_1 на земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд є законним, так як набуте відповідно до вимог ст. 81 Земельного кодексу України.

Вказане підтверджується даними: технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, належної ОСОБА_5 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, в натурі (на місцевості) за адресою АДРЕСА_1, виготовленою Славутським районним відділом Хмельницької регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» на підставі рішення Старокривинської сільської ради № 33 від 15.02.1995 року «Про приватизацію земельних ділянок» (додається) та Поземельною книгою управління Держземагенства у Славутському районі Хмельницької області (додається); рішення Старокривинської сільської ради Славутського району № 2 від 20.12.2013 року «Про затвердження проекту землеустрою» (а.с. 205); технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 в АДРЕСА_2, виготовленою МПП «Анатолій & К*» на підставі рішення Старокривинської сільської ради № 10 від 18.12.2008 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо відведення земельної ділянки» та рішення Старокривинської сільської ради № 5 від 04.02.2009 р «Про затвердження технічної документації, розробленої МПП «Анатолій & К*», та внесення часткових змін до рішення Старокривинської сільської ради про передачу у власність земельної ділянки (Технічна документація додається); Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданим на підставі рішення Старокривинської сільської ради № 5 від 04.02.2009 року (а.с. 31, 33).

Відповідно до даних висновку будівельно-технічної експертизи № 224/014 від 10.10.2014 року частина земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_2), яка згідно із Свідоцтвом про право власності № НОМЕР_1 від 09.01.2014 року належить ОСОБА_5, накладається на земельну ділянку, яка знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_1 Площа одного нашарування становить 0,0003 га (3 кв.м.) та обмежена точками 1-2-3-4; площа другого нашарування становить 0,0007 га (7 кв.м.) та обмежена точками 4-5-6-7-8-9-10-11 (кадастровий план в додатку № 14 до Висновку експерта - а.с. 136); частина земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_4), що згідно з Державним актом, серії НОМЕР_3, належить ОСОБА_1, накладається на земельну ділянку, яка знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_5 Площа одного нашарування становить 0,0023 га (23 кв.м) та обмежена точками 1-2-3-4-5-6-1; площа другого нашарування становить 0,0011 га (11 кв.м.) та обмежена точками 7-8-9-10-11-12-7 (кадастровий план в додатку № 15 - а.с. 138).

Згідно зі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 152 Земельного кодексу України встановлено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч. 2 цієї статті).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що сторони чинять перешкоди в користуванні земельними ділянками один одного і для захисту прав власності на землю необхідно зобов'язати їх усунути такі порушення, в тому числі і шляхом зобов'язання ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_1 в облаштуванні нею огорожі по межі суміжних земельних ділянок відповідно до координат, визначених у державному акті на право власності на земельну ділянку.

Доводи апеляційної скарги про вихід суду за межі позовних вимог є безпідставними. Так, як вбачається з позовних вимог ОСОБА_5 останній просив зобов'язати ОСОБА_1 та ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 та не чинити в подальшому будь-яких перешкод у користуванні даною земельною ділянкою. Рішенням суду першої інстанції, з урахуванням висновку експертизи № 224/014 від 10.10.2014 року, зазначені порушення були усунуті.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 провизнання незаконним рішення Старокривинської сільської ради про затвердження Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі/на місцевості, скасування свідоцтва ОСОБА_5 про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 9 січня 2014 року, виключення із Державного земельного кадастру відомостей про державну реєстрацію земельної ділянки за ОСОБА_5, кадастровий номер НОМЕР_2, то суд правильно виходив з того, що остання на виконання ст. 60 ЦПК України не довела належними, допустимими та достатніми доказами їх незаконність. А тому, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні зазначених вимог.

Вирішуючи питання позовних вимог ОСОБА_5 про знесення самочинно побудованих господарських споруд (сараю та гаража) по АДРЕСА_2 та позовних вимог ОСОБА_1 про знесення самовільно побудованих надвірних будівель по АДРЕСА_1 суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи № 224/014 від 10.10.2014 року господарські будівлі і споруди на земельних ділянках ОСОБА_5 та ОСОБА_1 не відповідають вимогам нормативно-правових актів в галузі будівництва (містобудівних). Окрім того, відповідно до матеріалів адміністративних справ № 356 від 25.05.2012 року та № 329 від 24.10.2011 року, заведених Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Хмельницькій області, ОСОБА_1 при будівництві гаража і сараю по АДРЕСА_2 порушила ст.ст. 27, 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» п. 2 Порядку виконання будівельних робіт, абз. 2 і 8 ст. 5 Закону України «Про основи містобудування», ст.ст. 9, 11, 27, 28 Закону України «Про архітектурну діяльність, п. 3.25* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (а.с. 56-73). Зважаючи на це та вважаючи, що вказані господарські будівлі є самочинним будівництвом, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність їх перебудови, забезпечивши відстань від найбільш виступаючої конструкції стіни кожної з господарських будівель до межі з сусідньою земельною ділянкою не менше 1,0 м.

Проте, повністю з таким висновком погодитись неможливо з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦПК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

У пунктах 5, 22, 24, 28 постанови «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» № 6 від 30.03.2012 року пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК).

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини сьомої статті 376 ЦК зобов'язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об'єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову.

При розгляді справ про знесення самочинного будівництва, яке здійснюється особою на власній присадибній, дачній або садовій земельній ділянці, суд має звертати увагу на наявність будівельного паспорта, технічних умов, документів, що надають право виконувати підготовчі та будівельні роботи, дотримання при забудові будівельних норм та правил, а також на наявність порушення прав інших осіб.

З даних висновку експертизи № 224/014 від 10.10.2014 року (а.с. 110, 112) вбачається, що проектна документація на будівництво господарських споруд на земельній ділянці ОСОБА_1 відсутня. Будівельні роботи, проведені відносно хліва відносяться до капітального ремонту, а відносно гаража - до нового будівництва. В плані забудови земельної ділянки ОСОБА_5 розміщення господарських будівель також відсутнє. Хлів ОСОБА_1 розташований на відстані 0,7 м від межі земельної ділянки ОСОБА_5, а гараж - на відстані 0,33 м., при необхідних 1 м; баня ОСОБА_5 розташована на відстані 0,35 м від межі земельної ділянки ОСОБА_1, при необхідних 1 м. Вказане не відповідає вимогам нормативно-правових актів в галузі будівництва.

Разом з тим, дані висновки не містять будь-яких посилань на те, що таке розташування господарських споруд сторін порушує їх права.

Інші матеріали справи, в тому числі і постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, не містять даних про порушення прав сторін будівництвом гаража та бані на суміжних земельних ділянках.

Судовому захисту підлягає лише порушене право. Однак, у судовому засіданні порушення прав позивачів будівництвом господарських споруд не доведено. Отже, підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

А тому, відповідно до п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України оскаржуване рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Інші доводи апеляційних скарг не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б простували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_4, ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 січня 2015 року в частині зобов'язання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 здійснити перебудову господарських будівель гаража і сараю за адресою АДРЕСА_2, забезпечивши відстань від найбільш виступаючої конструкції стіни кожної з господарських будівель до межі з земельною ділянкою ОСОБА_5 не менше 1 м та в частині зобов'язання ОСОБА_5 здійснити перебудову господарських будівель - бані по АДРЕСА_1, забезпечивши відстань від найбільш виступаючої конструкції стіни господарської будівлі - бані до межі з земельною ділянкою ОСОБА_1 не менше 1 м, скасувати. В задоволенні позову в цій частині вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_5 відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Н.О. Федорова