Справа № 127/9954/15-ц
Провадження № 6/127/422/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Борисюк І.Е.,

за участю: секретаря Пєскова Є.Д.,

державного виконавця Калинчука С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці подання заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся заступник начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_1 із поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань.

Подання мотивоване тим, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області перебуває зведене виконавче провадження № 37234147 про стягнення коштів з ОСОБА_2, до складу якого входять виконавчі провадження: № 35840533 з виконання виконавчого листа № 211/1410/12, виданого 18.12.2012 року Ладижинським міським судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 коштів в розмірі 8 500 000, 00 гривень, та № 34351262 з виконання виконавчого листа № 211/447/12, виданого 01.06.2012 року Ладижинським міським судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 коштів в розмірі 1 543 878, 77 гривень. Державним виконавцем було винесено постанови про відкриття проваджень, про що повідомлено боржника та надано строк для самостійного виконання рішень. Однак, рішення суду в добровільному порядку так і не виконані, боржник ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього рішеннями.

Вище викладене й стало підставою для звернення державного виконавця до суду з поданням про обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань.

Згідно ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

В судовому засіданні заступник начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_1 подання підтримав, аргументуючи мотивами викладеними в ньому, та просив задовольнити.

Розглянувши подання, суд приходить до висновку, що в його задоволенні слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області перебуває зведене виконавче провадження № 37234147 про стягнення коштів з ОСОБА_2, зокрема, з виконання виконавчого листа № 211/1410/12, виданого 18.12.2012 року Ладижинським міським судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 коштів в розмірі 8 500 000, 00 гривень, та виконання виконавчого листа № 211/447/12, виданого 01.06.2012 року Ладижинським міським судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 коштів в розмірі 1 543 878, 77 гривень, що підтверджується постановою про обєднання виконавчих проваджень в зведене виконавче провадження від 26.03.2013 року.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 2 протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зазначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно п. 5 ч. 1 та ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадку, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовимрішенням, - до виконання зобов'язань; громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті, і до таких обставин віднесено, зокрема, наявність в особи невиконаних зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням.

Частиною 1 ст. 377-1 ЦПК України передбачено право державного виконавця на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Стаття 32 Закону України «Про виконавче провадження» закріплює заходи примусового виконання рішень.

Відповідно до підпункта «г» п. 11.1.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, подання державного виконавця, зокрема, має містити підтвердження факту ухилення боржника від виконання зобовязань.

Отже, з погляду значення словосполучення «ухилення від виконання зобовязань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», позначає з обєктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обовязків. У звязку з цим і здійснюється примусове виконання. Особа, яка має невиконані зобовязання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання».

Суду не надано доказів того, що у боржника є всі реальні можливості (наявність майна, грошових коштів тощо) виконати боргові зобовязання і цьому не заважають будь-які незалежні від нього обєктивні обставини, а також наявність з боку боржника свідомих діянь дій або бездіяльності), спрямованих на невиконання обовязку у виконавчому провадженні, що може вважатись ухиленням боржника від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання.

Згідно ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Суду не надано жодних доказів, які б давали підстави вважати, що боржник отримав постанови про відкриття виконавчих проваджень, що йому відомо про наявність зведеного виконавчого провадження, які суми і яким чином він має сплачувати стягувачам.

В той же час, судом прийнято до уваги наявність у боржника майна, як рухомого так і нерухомого. З матеріалів подання вбачається накладення державним виконавцем арешту на майно, належне на праві власності боржнику. Також, в судовому засіданні було встановлено наявність накладеного державним виконавцем арешту на рахунок боржника в банківській установі. Однак, суду не надано доказів вчинення державним виконавцем визначених Законом України «Про виконавче провадження» відповідних дій після виявлення майна, належного на праві власності боржнику. Зокрема, не зясовано наявність/відсутність коштів на рахунку боржника в банківській установі.

З подання, поданого заступник начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_1, вбачається відсутність належних доказів ухилення ОСОБА_2 від виконання зобовязань, покладених на нього судовими рішеннями. Суду не надано доказів того, що боржник може виїхати за межі України, не виконавши вказані зобовязання.

Враховуючи вищевказані обставини і зважаючи на положення вказаних норм, суд приходить до переконання про відсутність достатніх підстав для задоволення даного подання.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, ст. 2 протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод,Законом України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», ст. 377-1 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити заступнику начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_1 в задоволенні подання про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: