Справа № 565/330/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2015 року м.Кузнецовськ

Кузнецовський міський суд Рівненської області в особі:

головуючого - судді Горегляд О.І.,

з участю:

- секретаря судового засідання - Ковбасюк А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м.Кузнецовськ Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

25 вересня 2005 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 уклали між собою шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Маневицького районного управління юстиції Волинської області, про що в книзі реєстрації шлюбів 25 вересня 2005 року зроблено відповідний актовий запис за №73. Наведений факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЕГ №006444, виданим відділом РАЦС Маневицького районного управління юстиції Волинської області 25 вересня 2005 року. Згідно із свідоцтвом про народження серії І-ЕГ №026498, виданим відділом РАЦС Маневицького районного управління юстиції Волинської області 06 квітня 2006 року (актовий запис №43 від 06 квітня 2006 року) 28 березня 2006 року у ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в період їх шлюбу народився син ОСОБА_3. На теперішній час малолітня дитина сторін ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом із матірю ОСОБА_1, що підтверджується довідкою ЖЕД №3 Кузнецовського міського комунального підприємства №3109 від 10 березня 2015 року.

11 березня 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зазначивши, що протягом останнього часу її сімейне життя із відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин сторін. Згідно з доводами позивачки причинами розірвання шлюбу є протилежність поглядів подружжя на шлюб та сімю, вчинення відповідачем в сімї постійних сварок, в тому числі у присутності малолітньої дитини, що негативно впливає на її психічний стан та спричиняє душевні страждання, а також аморальний спосіб життя ОСОБА_2, який при наявному шлюбі фактично проживає з іншою жінкою. Окрім цього, в позовній заяві ОСОБА_1 зазначила про припинення сторонами ведення спільного господарства, про окреме їх проживання та відсутність між ними майнових спорів. За таких обставин, позивачка вважає неможливим збереження шлюбу, укладеного нею із відповідачем.

У судове засідання сторони не зявилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені судом про час, дату і місце розгляду справи.

05 травня 2015 року від ОСОБА_1 в суд надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі на підставі наявних у справі доказів. Зі змісту даної заяви слідує, що позивачка повністю підтримує позовні вимоги про розірвання шлюбу, заявлені до ОСОБА_2, та не заперечує проти розгляду даної справи у відсутності відповідача. В разі розірвання шлюбу ОСОБА_1 просить залишити малолітню дитину сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на її вихованні до досягнення ним повноліття. В обґрунтування заявлених вимог позивачка вказала про відсутність між сторонами взаєморозуміння і поваги один до одного та про окреме їх проживання і фактичне непідтримання сімейно-шлюбних відносин з березня 2014 року до теперішнього часу.

З письмової заяви ОСОБА_2 від 13 березня 2015 року слідує, що відповідач повністю визнає позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, не заперечує проти залишення малолітньої дитини на вихованні матері та просить суд розглянути дану справу у його відсутності у звязку з виїздом за кордон.

Судом встановлено, що визнання відповідачем ОСОБА_2 позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу не суперечить закону і не порушує нічиїх прав, свобод чи інтересів, тому підлягає прийняттю.

Враховуючи наведене, суд вирішив провести розгляд даної цивільної справи у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши і оцінивши в сукупності докази, наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Зі змісту позову та письмових заяв відповідача від 13 березня 2015 року і позивачки від 05 травня 2015 року слідує, що між подружжям ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відсутнє взаєморозуміння та почуття поваги, між ними в сімї часто виникали сварки, свідком яких був їх неповнолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дані обставини призвели до того, що з березня 2014 року до теперішнього часу подружжя проживає окремо, не веде спільного господарства і не підтримує сімейно-шлюбних відносин між собою. Примирення сторін не наступило, оскільки проживати однією сімєю вони обопільно не бажають.

Отже, наведені обставини свідчать, що сімя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 фактично не існує, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, так як це суперечить інтересам обох сторін. Відновити сімейно-шлюбні стосунки і спільно проживати однією сімєю сторони не бажають, тому за таких обставин шлюб не може бути збереженим.

Згідно з вимогами, передбаченими ч.1 ст.24 СК України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 1, 4 ст.55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, а також зобовязані спільно дбати про матеріальне забезпечення сімї.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Таким чином, з наведених підстав суд вирішив розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, оскільки вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, так як суперечить інтересам обох сторін.

Враховуючи наведене, керуючись ч.1 ст.24, ч.ч.1, 4 ст.55, ч.ч.3, 4 ст.56, ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ч.1 ст.110, ст.112 СК України, ст.ст.4, 60, ч.1 ст.61, ч.1 ст.88, ч.3 ст.208, ч.ч.1, 2 ст.209, ст.ст.212-215, ч.1 ст.218, ч.3 ст.222, ч.1 ст.223, ч.1 ст.294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволити повністю.

Шлюб, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, який зареєстрований у відділі РАЦС Маневицького районного управління юстиції Волинської області 25 вересня 2005 року, актовий запис за №73, - розірвати.

Малолітню дитину сторін сина: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити на вихованні його матері ОСОБА_1 до досягнення ним повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Рівненської області через Кузнецовський міський суд Рівненської області протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий суддя О.І.Горегляд