Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 березня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючогосудді КОНДОРА Р.Ю.

суддівЛЕСКА В.В., КОЖУХ О.А.

при секретаріМАРЧИШАКУ Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інкомстрах»» та ОСОБА_4 про визнання дій незаконними та солідарне стягнення коштів у рахунок страхового відшкодування і компенсації моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, від імені та в інтересах якої діє адвокат Козар Микола Михайлович, на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 21 жовтня 2014 р., -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 13.06.2014 звернулася до суду із зазначеним позовом до ПрАТ СК «Інкомстрах» і ОСОБА_4 мотивуючи наступним. 21.01.2014 на автодорозі Київ - Чоп в м. Стрий Львівської області сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої було пошкоджено належний ОСОБА_3 автомобіль «Hyundai Accent», д/н НОМЕР_3, «за участю забезпеченого транспортного засобу «Daewoo Lanos», д/н НОМЕР_2, цивільно-правова відповідальність якого застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 06.08.2013 року № АС 6029401, за кермом якого перебував громадянин ОСОБА_4». Винність ОСОБА_4 у ДТП встановлено судом.

Позивач заявою від 21.01.2014 звернувся до страховика по страхове відшкодування, заповнив повідомлення про страховий випадок, проте, відшкодування не отримав. Страховик усупереч положенням Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не вчинив жодної дії, спрямованої на розслідування страхового випадку, одержання необхідних для цього відомостей, не контактував із потерпілим, не надіслав ані акту страхового відшкодування, ані письмової відмови у здійсненні страхової виплати, чим фактично відмовився від виконання обов'язку по виплаті відшкодування. Потерпілий вимушений був власним коштом відремонтувати автомобіль, сплатити інші витрати: вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 24354,25 грн, за проведення експертної оцінки завданого матеріального збитку позивач сплатив 450,00 грн, крім того, позивач поніс витрати на евакуацію автомобіля в розмірі 1850,00 грн.

Позивач зазначає, що вказані дії відповідачів призвели до морального пригнічення, він та його рідні були позбавлені можливості вільно користуватися автомобілем, що призвело до втрати часу і неможливості вільного пересування, до додаткових витрат. Постійні переживання призвели до втрати позивачем сну. Отже, «діями відповідачів завдано моральну шкоду, яка у відповідності до ст. 1167 Цивільного кодексу України підлягає відшкодуванню».

Посилаючись на ці обставини, а також вказуючи на характер правовідносин, що виникли, як на відносини зі споживання страхових послуг, позивач просив: визнати дії відповідача ПрАТ СК «Інкомстрах» щодо невиплати страхового відшкодування по страховому випадку незаконними; стягнути солідарно з відповідачів ПрАТ СК «Інкомстрах» і ОСОБА_4 на користь позивача суму страхового відшкодування у розмірі 25658,20 грн, 450 грн за проведення експертизи, 1850,00 грн за оплату послуг евакуатора та моральну шкоду в розмірі 15000,00 грн.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 21.10.2014 у позові відмовлено.

Позивач рішення суду оскаржив, вважає його ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, в обґрунтування скарги наводить ті ж доводи, якими обґрунтовувався позов. Апелянт вказує на зловживання страховиком своїми правами, умисне ухилення від виплати страхового відшкодування, внаслідок чого порушуються права потерпілого. Просить рішення скасувати, позов - задовольнити.

У письмових запереченнях на апеляцію представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 вказує на її необґрунтованість, просить скаргу відхилити, рішення суду, ухвалене щодо цього відповідача, залишити без змін. Вказує, серед іншого, на відсутність у спірному випадку у відповідачів солідарного обов'язку сплатити позивачу заявлені до стягнення кошти.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_6, який апеляцію не визнав, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з його безпідставності через те, що ПрАТ СК «Інкомстрах» не є страховиком ОСОБА_4, його відповідальність не була застрахована, оскільки договір страхування укладено з ОСОБА_7, даних про вину якого немає. Погодитись із такими підставами для вирішення позову не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи і суд їх дійшов унаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Особа на власний розсуд здійснює своє право на захист і розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України (тут і далі норми матеріального права в редакції, що була чинною на час виникнення відповідних юридичних фактів), ст. 10 ч. 1, ст. 11 ч. 2 ЦПК України), сторони зобов'язані належно довести обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 10 ч.ч. 2, 3, ст. 11 ч. 1, ст.ст. 57-60, ст. 179 ч. 1 ЦПК України).

Встановлено, що 21.01.2014 на автодорозі Київ - Чоп в м. Стрий Львівської області під час зіткнення належного ОСОБА_3 (а.с. 4-5, 7) автомобіля «Hyundai Accent», д/н НОМЕР_3, яким керував ОСОБА_8, із автомобілем «Daewoo Lanos», д/н НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_4, автомобіль позивача було пошкоджено. Винність ОСОБА_4 у ДТП встановлена постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 18.02.2014, якою того притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 8).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Daewoo Lanos», д/н НОМЕР_2, була застрахована у ПрАТ СК «Інкомстрах» відповідно до страхового полісу № АС 6029401 від 06.08.2013, страхувальником у якому зазначено гр-на ОСОБА_7, ліміти відповідальності страховика із нульовою франшизою були встановлені за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю потерпілого, у розмірі 100000,00 грн, за шкоду, заподіяну майну потерпілого, 50000,00 грн (а.с. 9). Як випливає з матеріалів справи, ОСОБА_4 правомірно керував транспортним засобом у порядку, передбаченому п. 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених Поставною КМ України від 10.10.2001 № 1306, тому його відповідальність була застрахована, а транспортний засіб був забезпеченим (ст. 1 п.п. 1.4., 1.6., 1.7. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961-IV)).

Суб'єкт оціночної діяльності приватний підприємець ОСОБА_9 склав 19.02.2014 Звіт № 022/02/14 про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу автомобіля «Hyundai Accent 1.4і», д/н НОМЕР_3 (а.с. 15-28). Згідно зі Звітом, вартість матеріального збитку, спричиненого власнику транспортного засобу, дорівнює 25658,20 грн. Факти проведення ОСОБА_3 оплати оцінки матеріального збитку в сумі 450,00 грн, а також оплати наданих приватним підприємцем ОСОБА_10 послуг з евакуації автомобіля потерпілого з місця ДТП в сумі 1850,00 грн підтверджуються документально (а.с. 29, 32).

Заповненими на офіційних бланках ПрАТ СК «Інкомстрах» ОСОБА_8 повідомленням про страховий випадок від 25.01.2014, ОСОБА_3 - заявою про страхове відшкодування від 07.03.2014 в розмірі 25658,20 грн (а.с. 10-12), письмовим визнанням у суді першої інстанції ОСОБА_4 факту повідомлення 23.01.2013 страховика про обставини ДТП (страховий випадок) (а.с. 83-85) підтверджуються факти повідомлення ПрАТ СК «Інкомстрах» про страховий випадок та обізнаності страховика з обставинами події. Страховик постав перед необхідністю вирішення питання щодо виплати страхового відшкодування, втім, у справі відсутні будь-які дані про реакцію страхової компанії на повідомлення про страховий випадок, на заяву власника пошкодженого транспортного засобу про виплату страхового відшкодування. Даних про прийняття страховиком будь-якого рішення щодо виплати страхового відшкодування немає.

Вищевикладені факти і обставини, відповідні доводи позову ніким з учасників процесу не заперечувалися і не спростовувалися в судах першої та апеляційної інстанцій, у т.ч., не були вони спростовані відповідачем ПрАТ СК «Інкомстрах». Цей відповідач повідомлявся судами про час і місце розгляду справи, викликався до суду, йому надсилалися процесуальні документи за офіційною адресою реєстрації та місця знаходження юридичної особи по вул. Червоноармійській, 72 в м. Києві, проте, відповідач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами і його представник в судове засідання жодного разу не з'явився, що дає підстави для застосування положень ст. 74 ч. 5, ст. 76 ч. 4, ст. 77 ЦПК України. Під час апеляційного розгляду справи окрім даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо існування та місця знаходження ПрАТ СК «Інкомстрах» (з огляду на повну бездіяльність страхової компанії) були одержані відомості про анулювання компанії ліцензій на здійснення страхової діяльності, в т.ч., ліцензії на здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також про позбавлення страхової компанії членства в Моторному (транспортному) страховому бюро України.

Кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи інших людей (ст. 68 Конституції України). Відповідно до ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526 ЦК України, цивільні права та обов'язки, що виникають з договорів, повинні належно виконуватися; особа здійснює свої права та виконує цивільні обов'язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, повинна діяти добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки, зловживання правом не допускається. Дії учасника цивільних відносин є правомірними, законними, коли ґрунтуються на законі, договорі, не суперечать їм та не порушують законних прав та інтересів іншої особи. У протилежному випадку дії, а також бездіяльність є неправомірними, незаконними.

За правилами ст. 979, ст. 980 ч. 1 п. 3, ст.ст. 999 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 5, 6, 21, Розділу ІІІ Закону № 1961-IV, з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну під час експлуатації наземного транспортного засобу, здійснюється обов'язкове страхування такої цивільно-правової відповідальності; положення ЦК України застосовуються до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі, зокрема, заяви потерпілого, страхового акта (аварійного сертифіката), проте, за певних умов може відмовитися від здійснення страхової виплати, про що повинен повідомити у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови (ст.ст. 990, 991 ЦК України). Нормами Закону № 1961-IV конкретизовано, що:

страховик зобов'язаний протягом 2-х робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування…; протягом 10-ти робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик зобов'язаний направити свого представника… на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (ст. 34 п.п. 34.1., 34.2.);

страховик відповідно до цього Закону приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування… або про відмову у здійсненні страхового відшкодування…; рішення про здійснення страхового відшкодування… приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду… (ст. 36 п. 36.1.);

страховик протягом 15-ти днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів…, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування… та виплатити його…; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування…; протягом 3-х робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення (ст. 36 п. 36.2.);

рішення страховика про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування… може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку (ст. 36 п. 36.7.).

Страховик не розслідував страхового випадку, не прийняв рішення ані про здійснення страхового відшкодування, ані про відмову в такому, не вчиняв жодних дій, які б свідчили про провадження страхової діяльності як таке, про намір виконувати обов'язки страховика, відповідач не контактував з власником пошкодженого автомобіля, не повідомив про прийняття або про причини, з яких не було прийняте відповідне рішення. Бездіяльність страховика, крім іншого, унеможливила для ОСОБА_3 оскарження в судовому порядку рішення, прийняття якого передбачено законом, чим порушені права потерпілого. Така бездіяльність суперечить обов'язкам страховика, що випливають з положень закону та з умов договору страхування, ігнорує їх, а відтак є незаконною. Анулювання страховику ліцензії на здійснення страхової діяльності не звільняє його від виконання обов'язків, що виникли з укладеного договору страхування.

Доводи позову щодо фактичної бездіяльності страховика, невідповідності такої вимогам закону та умовам договору, яким суд першої інстанції не дав оцінки, загалом вірні по суті, обґрунтовані, проте, позовна вимога не може бути задоволена у заявленій редакції в повному обсязі, оскільки за відсутності даних щодо прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування (даних про дії) власне дії з відмови у такій виплаті не можуть бути визнані незаконними. Водночас, незаконною є бездіяльність ПрАТ СК «Інкомстрах» щодо прийняття відповідного рішення, на яку мав підстави вказувати позивач, тому на підставі ст. 309 ч. 1 п.п. 3, 4 ЦПК України апеляцію в цій частині слід задовольнити частково, рішення суду про відмову в задоволенні відповідної вимоги позову скасувати, цю вимогу задовольнити частково, визнавши незаконною бездіяльність ПрАТ СК «Інкомстрах» щодо прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування позивачу.

Позивач заявив вимоги про солідарне стягнення з ПрАТ СК «Інкомстрах» і ОСОБА_4 суми страхового відшкодування, витрат по оплаті оцінки матеріального збитку та послуг евакуатора, а також компенсації моральної шкоди. Вирішуючи ці вимоги апеляційний суд виходить з такого.

Згідно зі ст.ст. 22-23, ст. 1166 ч. 1, ст. 1167 ч. 1, ст. 1187 ч.ч. 1, 2, 5, ст. 1192 ЦК України, особа вправі вимагати повного відшкодування завданої їй винними неправомірними діями чи бездіяльністю іншої особи, в т.ч., внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, майнової та моральної шкоди. Солідарний обов'язок виникає у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання; у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ст. 541, ст. 543 ч. 1 ЦК України); особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим; за заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини (ст. 1190 ЦК України).

Можливість виплати страхового відшкодування з урахуванням обставин щодо заподіяння неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями кількох осіб (солідарний обов'язок внаслідок заподіяння шкоди) передбачена і Законом № 1961-IV (зокрема, ст. 36 п. 36.3.). Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст. 1194 ЦК України).

Отже, за змістом солідарного обов'язку боржників, зокрема, солідарної відповідальності заподіювачів шкоди, особи вважаються такими, що спільно завдали шкоди, якщо вони завдали неподільну шкоду взаємопов'язаними сукупними діями або діями з єдністю наміру. Відповідно до наведених вище вимог закону, ПрАТ СК «Інкомстрах» і ОСОБА_4 не несуть перед ОСОБА_3 солідарного обов'язку сплатити страхове відшкодування, витрати по оплаті оцінки матеріального збитку та послуг евакуатора, а також компенсувати моральну шкоду. За обставинами справи та правовідносин, що виникли, ці відповідачі не можуть вважатися такими, що спільно завдали неподільної шкоди взаємопов'язаними сукупними діями або діями з єдністю наміру, доказів, які б давали підстави для застосування щодо двох відповідачів правил про солідарну відповідальність за завдану шкоду, в справі немає. Відповідачі мають різний обсяг і характер прав та обов'язків, шкода, завдана потерпілому, відшкодовується передусім шляхом виплати страхового відшкодування і лише в разі недостатності такого для повного відшкодування шкоди різницю повинна сплатити винна в її заподіянні особа (субсидіарна відповідальність). Відшкодування як майнової, так і моральної шкоди здійснюється з урахуванням правил, передбачених ст.ст. 9, 22, 26-1 Закону № 1961-IV, для визначення обсягу відшкодування має значення розмір відповідної страхової виплати.

Окрім цього, при вирішенні питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки та шкоди, завданої, наприклад, діями страховика, береться до уваги необхідність (чи відсутність такої) встановлення вини відповідного заподіювача, при цьому, вина має індивідуальний характер і за наявності підстав для з'ясування цього питання відшкодування шкоди конкретним заподіювачем провадиться з урахуванням вирішення питання про його вину.

Поза тим, і обґрунтування щодо солідарного відшкодування шкоди не дає можливості з певністю стверджувати, які саме дії ставляться у вину певному відповідачу, зокрема, до кого конкретно і у зв'язку з якими конкретними діями пред'явлена вимога про відшкодування моральної шкоди: йдеться про заподіяння шкоди внаслідок бездіяльності страховика, чи про заподіяння шкоди винуватцем ДТП внаслідок його дій. Зазначене впливає на визначення розміру відшкодування моральної шкоди, щодо якого, до того ж, відсутнє обґрунтування про те, з чого саме, з яких розрахунків виходив позивач, визначаючи суму відшкодування у 15000,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення коштів, суд першої інстанції наведеного не врахував і відмовив у цих вимогах через зроблений раніше помилковий висновок про безпідставність вимог до ПрАТ СК «Інкомстрах» і ОСОБА_4, тоді як у задоволенні позову в цій частині слід було відмовити з інших підстав. Тож на підставі ст. 309 ч. 1 п.п. 3, 4 ЦПК України апеляцію в цій частині слід задовольнити частково, рішення суду про відмову в задоволенні зазначених вимог скасувати і відмовити позові внаслідок відсутності у відповідачів солідарного обов'язку щодо сплати коштів, про стягнення яких з відповідачів солідарно, обравши неналежний спосіб захисту права, просив позивач.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п.п. 3, 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, від імені та в інтересах якої діє адвокат Козар Микола Михайлович, задовольнити частково, рішення Мукачівського міськрайонного суду від 21 жовтня 2014 р. скасувати, позов ОСОБА_3 задовольнити частково, визнати незаконною бездіяльність Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інкомстрах»» щодо прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, у задоволенні вимог позову ОСОБА_3 до ПрАТ СК «Інкомстрах» та ОСОБА_4 про солідарне стягнення коштів у рахунок страхового відшкодування і компенсації моральної шкоди відмовити внаслідок відсутності у відповідачів солідарного обов'язку щодо сплати таких коштів.

Стягнути з ПрАТ СК «Інкомстрах»: 121,80 грн у відшкодування витрат по оплаті судового збору на користь ОСОБА_3, 246,60 грн судового збору в дохід держави.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді