Категорія: 40 Доповідач: Веремчук Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Веремчук Л. М.

суддів - Овсієнка А.А., Лівандовської-Кочури Т. В.,

при секретарі Черняк О.В.

з участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 лютого 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

20 жовтня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом мотивуючи тим, що відповідач є її батьком. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі до 04 листопада 1999 року. Подружнє життя не склалось. Чоловік проживає окремо від дружини та дочки. Донька перебуває на повному утриманні матері. Відповідач сплачував аліменти на дочку до досягнення нею повноліття згідно рішення суду 28 жовтня 2011 року. В даний час дочка навчається стаціонарно на другому курсі історичного факультету денної форми навчання Східноєвропейського національного університету імені Лесі Українки. Позивач не в змозі утримувати дочку, оскільки її зарплата є незначною. В добровільному порядку відповідач відмовляється надавати допомогу на утримання дочки.

Посилаючись на наведене, позивачка просить стягнути в її користь аліменти на навчання дитини в розмірі по 1000 грн. щомісячно.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 20 жовтня 2014 року на весь період навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох річного віку.

Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави 243,60 грн. судового збору.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 лютого 2015 року стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 1000 грн. витрат на правову допомогу.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, відповідач ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід скасувати з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який на даний час розірвано. Від даного шлюбу 25 вересня 1996 року народилася дочка ОСОБА_6, яка після розірвання шлюбу проживає із матір'ю

28 жовтня 2011 року рішенням апеляційного суду Волинської області стягнуто із відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи із 03 червня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно довідки № 10/3870 від 01 жовтня 2014 року (а.с. 4) вбачається, що ОСОБА_6 є студенткою другого курсу історичного факультету денної форми навчання Східноєвропейського національного університету імені Лесі Українки (стаціонарна форма навчання).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції визначивши можливість надання батьком аліментів на період навчання дочки стягнув аліменти на користь матері у розмірі 500 грн. щомісячно починаючи з 20 жовтня 2014 року на весь період навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох річного віку.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

ОСОБА_6 є студенткою другого курсу історичного факультету денної форми навчання Східноєвропейського національного університету імені Лесі Українки (стаціонарна форма навчання), отримує стипендію. Згідно довідки про доходи виданої Східноєвропейським національним університетом імені Лесі Українки ОСОБА_6 за період з вересня 2014 року по лютий 2015 року отримала стипендію в розмірі 4644,02грн.

При ухвалені рішення про часткове задоволення позовних вимог місцевий суд не звернув увагу, що відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 182 СК України суд повинен взяти до уваги можливість надання утримання другим з батьків. З довідки про доходи наданої ТзОВ «Цегельна» вбачається, що ОСОБА_4 займає посаду в.о. директора, а середня заробітна плата за період з квітня 2012 року по жовтень 2014 року в середньому біля 500 грн. Із рішення господарського суду Волинської області від 05 березня 2015 року вбачається,що відповідач займався підприємницькою діяльністю, проте з 05 березня 2014 року ліквідовано суб'єкт підприємницької діяльності - громадянина ОСОБА_4

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_3 позовні вимоги не доведені, а суд першої інстанції, всупереч ч. 1 ст. 199 СК України, присуджуючи аліменти на період навчання, не звернув увагу на взаємозв'язок продовження навчання ОСОБА_6 та потреби у зв'язку з цим матеріальної допомоги, що повинно було доводитись позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 лютого 2015 року та додаткове рішення від 04 лютого 2015 року у даній справі скасувати та постановити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: