У Х В А Л А

Іменем України

30 квітня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого судді Куцина М. М.

суддів Собослоя Г. Г., Павліченка С. В.

при секретарі Чейпеш С. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 03 лютого 2015 року, по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного кредитного договору від 10 квітня 2006 року, відповідачка ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4000.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 48 на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Внаслідок невиконання умов договору відповідачем, станом на 16 листопада 2014 року виникла заборгованість за даним кредитним договором у сумі 30597.46 гривень , з яких 3597 гривень 49 копійки, заборгованості за кредитом; 25066. гривень 76 копійок, заборгованості за відсотками; 500.00 штраф (фіксована частина) ; 1433.21 гривень( процентна складова);

Позивач, посилаючись на зазначені у позовній заяві обставини справи, та з підстав, передбачених ст. 526, 527, 530, 629 ЦК України, ст. ст. 12,33, 38-40 Закону України „ Про іпотеку, ст. 109 ЖК України просив у суді першої інстанції стягнути з відповідача на його користь заборгованість за даним кредитним договором у сумі 30597.46 гривень , з яких 3597 гривень 49 копійки, заборгованості за кредитом; 25066. гривень 76 копійок, заборгованості за відсотками; 500.00 штраф ( фіксована частина) ; 1433.21 гривень( процентна складова);

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 3 лютого 2015 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено у звязку із спливом строку позовної давності.

Позивач не погодився з рішенням місцевого суду і подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просив скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У запереченні на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_1 зазначає, що не укладала договру з банком та не отримувала коштів, а згідно вироку Ужгородського міськарйонного суду від 09 грудня 2008 року, який набрав законної сили 02.04.2009 року, вона визнана потерпілою по кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_2 Просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник позивача в суді апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримала у повному обсязі.

Відповідач та його представник у суді апеляційної інстанції вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною .

Судова колегія, заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, керуючись принципом диспозитивності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та розяснень Верховного Суду України, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Місцевий суд, відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк», виходив із того, що сплив строк позовної давності , про застосування якої заявлено відповідачем у спорі, і це є підставою для відмови у позові відповідно до частини четвертої ст. 267 ЦК України.

Судова колегія погоджується з висновками місцевого суду, який, розглядаючи заявлений по справі позов, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі укладеного кредитного договору від 10 квітня 2006 року, відповідачка ОСОБА_1 Сабіровн отримала кредит у розмірі 4000.00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Банком надано суду умови і правила надання банківських послуг ( а. с. 6-14).

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Термін дії кредитної картки за даним кредитним договром складає до липня 2008 року. Банком не подано суду належних доказів , що позивачу видано нову картку після спливу старої.

Отже термін дії картки закінчився 30 липня 2008 року.

Відповідачем періодичні щомісячні платежі на повернення кредиту банку не вносилися.

Згідно пункту 9.12 умов і правил надання банківських послуг (далі - Умови) договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонговується на такий самий термін (а. с. 6).

Внаслідок невиконання умов договору відповідачем, станом на 16 листопада 2014 року виникла заборгованість за даним кредитним договором у сумі 30597.46 гривень , з яких 3597 гривень 49 копійки, заборгованості за кредитом; 25066. гривень 76 копійок, заборгованості за відсотками ; 500.00 штраф ( фіксована частина); 1433.21 гривень ( процентна складова);

Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

31 січня 2015 року відповідач ОСОБА_1 звернулася із письмовою заявою до суду, про застосування строку позовної давності ( а. с.26).

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до вимог ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Крім того, згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року (справа № 6-14 цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що право вимагати повернення кредиту згідно з умовами договору, у позивача виникло з 30 липня 2008 року, але із зазначеним позовом ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду лише 15 грудня 2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що п. 9.12 умов і правил надання банківських послуг (далі - Умови) договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. 10 квітня 2007 року жодна із сторін кредитного договору не заявила про свій намір його розірвати. Після цієї дати цей договір автоматично пролонговується на той же строк.

Пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання письмового договору на тих самих умовах, на яких він був укладений.

Судова колегія вважає, що вищенаведені доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законові і підлягають відхиленню, оскільки термії дії даного договору не змінювався шляхом підписання письмового додаткового письмового договору.

З врахуванням наведеного, судова колегія вважає, що місцевий суд правильно відмовив у задоволенні позову з підстав ч. 4 ст. 267 ЦК України, у звязку з спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі згідно заяви від 31 січня 2015 року.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються й не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк " - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 03 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: