Ухвала

іменем україни

25 березня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Дніпропетровської міської ради, третя особа - Перша дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на житло за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року,

встановила:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що згідно договору позики від 21 лютого

2010 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, остання взяла у нього в борг 30 000 доларів США. Даним договором обумовлені умови користування грошима та їх повернення. Зокрема у п. 8 сторони погодили, що у разі неповернення позики боржник зобов'язався відповідати перед позикодавцем квартирою АДРЕСА_1, вартістю 28 000 доларів США, що належить йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. В обумовлений строк позичальник грошові кошти не повернула, а ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла. Оскільки боржник кошти не повернула, іншого майна в ОСОБА_4 немає, спадкоємців після її смерті немає, просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2014 року позов задоволено.

Встановлено юридичний факт боргового зобов'язання ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 за договором позики від 21 лютого 2010 року на загальну суму 30 000 доларів США. Визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1

м. Дніпропетровська у рахунок погашення боргу за договором позики від

21 лютого 2010 року.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючі позов, суд першої інстанції виходив із того, що між позивачем і ОСОБА_4 було укладено договір позики, гроші передані і використані, але не повернуті в передбачений термін, а після смерті боржника не залишилося спадкоємців, які могли б задовольнити вимоги позивача, як кредитора, чи будь-якого іншого майна, окрім квартири.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд, посилався на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доводів позовної заяви, а саме: позивачем не надано доказів смерті боржника ОСОБА_4, відсутності спадкоємців і свого звернення, як кредитора, до нотаріальної контори з питанням щодо погашення заборгованості померлої за рахунок спадкового майна.

Проте повністю з такими висновками погодитися не можна, виходячи з наступного.

Установлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 9 листопада 1998 року ОСОБА_4 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1.

За умовами договору позики від 21 лютого 2010 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, остання отримала 30 000 доларів США зі строком повернення до 1 березня 2013 року.

Згідно п. 8 цього договору позичальник в разі неповернення суми позики відповідає перед позикодавцем квартирою, яка належить позичальнику на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Сторони визначили, що вартість даної квартири становить 28 000 доларів США.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики може бути оплатним, тобто таким, що передбачає сплату процентів за користування сумою позики, або безоплатним - якщо виконання позичальником зобов'язання обмежується поверненням боргу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зі змісту договору позики вбачається, що строк повернення коштів сторони погодили до 1 березня 2013 року, а згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6, 117).

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Проте в супереч вимогам статей 212-214, 303, 316 ЦПК України, суди на вказане уваги не звернули, не витребували відомості з державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини про те, чи зверталися спадкоємці після смерті ОСОБА_4 до державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, не з'ясували коло осіб - спадкоємців, хто із спадкоємців приймав спадщину у встановленому законом порядку та отримував свідоцтво про право на спадщину за законом чи заповітом, чи була взагалі заведена спадкова справа та чи пред'являв позивач вимоги, як кредитор у порядку ст. 1281 ЦК України.

Крім того, суд не перевірив, кому саме належить спірна квартира.

Переглядаючи справу, суд апеляційної інстанції не усунув суперечності між доказами.

Так, апеляційний суд посилається на довідку обслуговуючого житлово-будівельного кооперативу «Наука» від 3 березня 2014 року, згідно якої спірна квартира належить цьому кооперативу і знаходиться на його балансі (а.с. 62). Проте у порушення вимог ст. 212 ЦПК України не оцінив свідоцтво про право на спадщину за законом від 9 листопада 1998 року, згідно якого ОСОБА_4 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 7).

У порушення п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України до участі у розгляді справи не залучено обслуговуючий житлово-будівельний кооператив «Наука», яким надано документи про власнть на спірну квратиру.

За викладених обставин ухвалені у справі судові рішення не можуть залишатися в силі, оскільки ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенні норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому згідно ч.2 ст.338 ЦПК України підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від

24 лютого 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська