Номер провадження: 22-ц/785/788/15
Головуючий у першій інстанції Наумчак Л.І.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Журавльова О.Г.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 13 листопада 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, третя особа - Четверта Одеська державна нотаріальна контора,

встановила:

28 лютого 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому ставила питання про визнання недійсним заповіту, складеного ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_4, посвідченого державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Андріадіс В.Ю. від 22.03.2012 року.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що вона є онукою ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, з якою ОСОБА_3 зі своєю родиною мешкали в її будинку, починаючи з 2008 року, куди приїхали на прохання ОСОБА_5, у зв'язку з необхідністю догляду за нею. Після її смерті залишилося спадкове майно.

29.06.2011 року ОСОБА_5 склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_3 Заповіт посвідчений секретарем Білинської сільської ради Балтського району Одеської області Рашкован О.Т.

09.08.2011 року ОСОБА_5 змінила заповіт, склавши його в її інтересах, інтересах її дядька ОСОБА_4 та тітки ОСОБА_8 в рівних долях, посвідчений приватним нотаріусом Балтського нотаріального округу Одеської області.

Крім того зазначала, що у грудні 2011 року відповідач забрав бабусю в м. Одесу під видом операції, а в квітні 2012 року привіз її додому. Після смерті бабусі позивач ОСОБА_3 у встановлений законом строк звернулася до приватного нотаріуса Балтського нотаріального округу Пантілєєвої І.П. із заявою про прийняття спадщини та видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 та на частину квартири за НОМЕР_1, що знаходиться в АДРЕСА_1, але з`ясувалось, що 22.03.2012 року ОСОБА_5 було складено заповіт на користь відповідача ОСОБА_4

Вказаний заповіт посвідчений державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Андріадіс В.Ю. У зв'язку із тим, що ОСОБА_5 мала вади зору, то при підписанні заповіту ОСОБА_4 запросив своїх близьких знайомих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в якості свідків при складанні заповіту.

Позивач обґрунтовувала свої вимоги тим, що заповіт не відповідає волі її бабусі, оскільки остання при житті розповідала, що майно залишить їй, а також те, що підпис на заповіті не схожий із підписом бабусі, тобто зроблений сторонньою особою. Волевиявлення спадкодавця ОСОБА_5 при таких обставинах не могло бути вільним. Крім того зазначила, що вказаний заповіт було вчинено з недотриманням порядку, встановленого ст. 1253 ЦК України, оскільки він не був прочитаний свідками вголос.

У зв'язку з цим позивачка змушена звернутися до суду з даною позовною заявою.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_12 в судовому засіданні позов не визнали і пояснили, що позовні вимоги позивача безпідставні та необгрутовані, позов містить неправдиву інформацію та відверте перекручування фактів, які жодними доказами не підтвердженні, волевиявлення ОСОБА_5 було добровільним, що фактично підтвердив апеляційний суд у своєму судовому рішенні від 26.02.2014 року.

Також зазначили, що ОСОБА_5 за власною волею склала заповіт на користь свого сина, вона власноруч підписала заповіт, що підтвердили свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11, вони також прочитали заповіт вголос, а потім розписалися в ньому. Отже, заповіт від 22.03.2012 року складено з дотриманням норм чинного законодавства України, який посвідчено державним нотаріусом, підписано особисто ОСОБА_5 і свідками та жодних підстав для визнання його недійсним немає.

Справа була заслухана за відсутності третьої особи - Четвертої одеської державної нотаріальної контори.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 13 листопада 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування зазначеного рішення, із ухваленням нового про задоволення її позовних вимог, посилаючись на те, що воно є необ'єктивним та необґрунтованим.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що порушень діючого цивільного законодавства при складані ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_4 заповіту, посвідченого державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Андріадіс В.Ю. 22.03.2012 року, не було допущено, а тому підстав для визнання вказаного заповіту недійсним, матеріали справи не містять.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавець ОСОБА_5 неодноразово складала заповіти.

Так, 10.06.2011 року вона у присутності двох свідків склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Котовського нотаріального округу Одеської області Сівун Ф.Й., яким належну їй частку квартири АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_14 та ОСОБА_3 в рівних частках кожній (а.с. 4).

29.06.2011 року ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений секретарем Білинської сільської ради Балтського району Одеської області Рашкован О.Т., яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла позивачу ОСОБА_3 (а.с. 5).

09.08.2011 року ОСОБА_5 змінила заповіт, склавши його в інтересах позивача ОСОБА_3, інтересах її дядька - відповідача ОСОБА_4 та тітки ОСОБА_8 в рівних долях, посвідчений приватним нотаріусом Балтського нотаріального округу Одеської області Пантілєєвою І.П.

22.03.2012 року ОСОБА_5 склала новий заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Андріадіс В.Ю., та згідно якого ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження, яким все належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті, і на що вона за законом матиме право, заповіла відповідачу ОСОБА_4 (а.с. 15).

У зв'язку з проханням заповідача ОСОБА_5, заповіт було зачитано вголос як нотаріусом, так і свідками ОСОБА_10 і ОСОБА_11, підписано ними, а також підписано заповідачем ОСОБА_5 про те, що викладено з її слів правильно та підписано нею особисто.

ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавець ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2, виданим 31 жовтня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Балтського районного управління юстиції Одеської області (а.с. 12).

Заперечуючи проти законності вказаного заповіту, позивач ОСОБА_3 у червні 2013 року звернулась з позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту з тих підстав, що волевиявлення спадкодавця ОСОБА_5 на складання заповіту на ім'я ОСОБА_4 не було і діяла вона під психічним тиском.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 02.12.2012 року позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені (а.с.16-18).

Однак, рішенням апеляційного суду Одеської області від 26.02.2014 року вказане рішення суду першої інстанції було скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено (а.с.57-58).

Підставою для відмови в позові було те, що позивач не довела суду того, що спадкодавець ОСОБА_5 складала заповіт під психічним тиском з боку відповідача ОСОБА_4, яка діяла свідомо і виявила свою волю на складання заповіту на ім'я свого сина - відповідача ОСОБА_4

Зазначене судове рішення набрало законної сили, а тому у відповідності до ст. 124 Конституції України та ст. 14 ЦПК України є обов'язковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Крім того, у відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, вважається встановленим і не підлягає доказуванню той факт, що спадкодавець ОСОБА_5 склала спірний заповіт на ім'я сина - ОСОБА_4 22.03.2012 року свідомо, без психічного впливу і насильства.

Саме з цих підстав позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з новим позовом про визнання вказаного заповіту недійсним, посилаючись на те, що при його посвідченні було порушено вимоги закону, а саме, що він не був прочитаний вголос свідками.

Також позивач посилалась на те, що підпис на заповіті не схожий з підписом спадкодавця ОСОБА_5, що можливо свідчить про те, що ОСОБА_5 в нотаріальній конторі не було і вона заповіту не підписувала.

З приводу цих доводів, хвалою Балтського районного суду Одеської області від 13.08.2014 року було дано доручення Суворовському районному суду м. Одеси про допит в якості свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які були присутні в нотаріальній конторі в якості свідків при складанні ОСОБА_5 заповіту (а.с.91).

Вказані свідки суду пояснили, що їх в нотаріальну контору запросив сам відповідач ОСОБА_4 для прийняття участі в якості свідків при посвідченні заповіту. Із змістом оскаржуваного заповіту вказані свідки були ознайомлені особисто під підпис, зачитали його вголос, про що розписалися в самому заповіті та будь-яких зауважень від них не надійшло. Також свідки пояснили суду, що спадкодавець ОСОБА_5 діяла свідомо і особисто котролювала посвідчення заповіту на ім'я свого сина - відповідача ОСОБА_4

Таким чином, свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтвердили суду бажання заповідача на посвідчення заповіту на ім'я відповідача, а також спростували існування будь-якого психічного або фізичного примусу з боку спадкоємця ОСОБА_4 чи іншої особи на заповідача по вчиненню оскаржуваного правочину.

Проте, у зв'язку з тим, що вказані свідки були допитані в суді у відсутність позивача ОСОБА_3, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.01.2015 року свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 були викликані в судове засідання для їх повторного допиту за участю осіб, які беруть участь у справі (а.с.194-196).

Однак, через неявку вказаних свідків в судові засідання, в яких чотирижди оголошувалась перерва для їх виклику, проте вони так і не з'явились до суду для їх повторного допиту.

В свою чергу, 20.04.2015 року до суду апеляційної інстанції від свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 надійшла заява про те, що вони підтримують у повному обсязі свої показання, які вони дали в Суворовському районному суді м. Одеси і їх допит нічого іншого не дасть (а.с.269).

У зв'язку з викладеними обставинами, колегією суддів у судовому засіданні 23.04.2015 року було прийнято рішення про оголошення показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які вони дали в Суворовському районному суді м. Одеси 03.10.2014 року (а.с.98-99).

Заслухавши показання вказаних свідків, колегія суддів дійшла висновку про те, що при укладенні та посвідченні спірного заповіту, державним нотаріусом не було допущено порушень діючого законодавства щодо посвідчення заповітів.

При цьому свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 однозначно пояснили суду, що спадкодавець ОСОБА_5 усвідомлювала, що складає заповіт на ім'я сина - відповідача ОСОБА_4, державний нотаріус і вони зачитували текст заповіту, після цього ОСОБА_5 особисто підписала заповіт.

Таким чином, враховуючи, що вказані свідчення не були спростовані ні особами, які беруть участь у справі, ні матеріалами справи, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання заповіту недійсним.

При цьому суд першої інстанції правильно встановив, що вимоги ст. ст. 1242, 1248, 1252, 1253 ЦК України при складанні заповіту виконані, оскільки заповіт складений за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, посвідчений двома свідками, зачитаний вголос і волевиявлення ОСОБА_5 на укладення заповіту на користь ОСОБА_4 було вільним і відповідало внутрішній волі заповідача. Будь-яких перешкоджань для залучення вказаних в заповіті свідків не було, так як вони не підпадають під заборону бути свідками.

Відповідно до вимог ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Як було зазначено вище, текст заповіту прочитано свідками ОСОБА_10 і ОСОБА_11 вголос у присутності заповідача та державного нотаріуса. Будь-яких зауважень з приводу заповіту не висловлював ні заповідач ОСОБА_5, ні інші присутні.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що даний заповіт, посвідчений державним нотаріусом 22.03.2012 року в присутності свідків, є виявом волі спадкодавця ОСОБА_5

З огляду на викладене, посилання позивача та її представника на те, що заповіт був складений з порушенням вимог щодо форми та посвідчення, що волевиявлення заповідачки ОСОБА_5 під час складання та посвідчення заповіту не було вільним та не відповідало її волі, є надуманими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки в підтвердження цих обставин не надано жодних належних і допустимих доказів.

Також безпідставними є доводи апелянта та її представника про те, що ОСОБА_5 не підписувала спірний заповіт і можливо її взагалі не було в нотаріальній конторі, оскільки ці доводи спростовуються самим спірним заповітом, в якому зазначено, що особу заповідача та свідків встановлено, їх дієздатність перевірено, підпис заповідачем здійснено особисто в присутності свідків, які зачитували цей заповіт вголос (а.с.15).

Вищевказані доводи апелянта також спростовуються показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11, у зв'язку з чим колегія суддів дійшла висновку про те, що ці доводи не знайшли жодного підтвердження в матеріалах справи.

Клопотання до суду апеляційної інстанції про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи на предмет встановлення відповідності підпису у спірному заповіті особистому підпису спадкодавця ОСОБА_5 апелянт ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_15 не заявляли.

Що стосується доводів апелянта про те, що у відповідності до ч. 4 ст. 1253 ЦК України свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не могли бути свідками при складанні заповіту, оскільки були знайомі зі спадкоємцем за заповітом ОСОБА_4, то вони також є безпідставними, оскільки свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не є членами сім'ї або близькими родичами спадкоємця за заповітом ОСОБА_4

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія судів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 13 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

О.Г. Журавльов

Н.А. Кононенко