"27" листопада 2015 р. м. Київ
Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
Головуючого судді Астахової О.О.,
при секретарі Рудь Р.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом у якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частини квартири НОМЕР_1, що знаходиться в будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3.
Обгрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3, про що свідчить свідоцтво про смерть видане Відділом реєстрації смерті у м. Києві 23 жовтня 2003 року.
У встановлені законом строки позивач подала до Десятої Київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 29.07.2004 року. Проте, до складу спадщини не входила квартира НОМЕР_1, що знаходиться в будинку АДРЕСА_1.
15 листопада 1996 року позивач та її покійна мати ОСОБА_3 уклали з ОСОБА_2 договір дарування квартири НОМЕР_1, по АДРЕСА_1, яка належала їм на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.10.1996 р., виданого Дарницькою дистанцією цивільних споруд м. Києва згідно з розпорядженням №1170-п, та зареєстрованого в Київському МБТІ 14.10.1996 р. під №2220.
Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 липня 2015 року зазначений договір дарування квартири від 15.11.1996 року визнаний недійсним внаслідок помилки в правовій природі правочину та правах і обов'язках сторін договору. Цим же рішенням скасовано реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру НОМЕР_1, по АДРЕСА_1.
Після набрання законної сили вказаного судового рішення - 31.07.2015 року, позивач вважає, що відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири НОМЕР_1, по АДРЕСА_1, яка належала до укладення договору дарування від 15 листопада 1996 року її покійній матері.
02 жовтня 2015 року уповноваженим представником позивача - ОСОБА_4 було подано до Десятої Київської державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частини квартири НОМЕР_1, по АДРЕСА_1 разом з усіма наявними у позивача документами.
Нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Шульгою С.В. було винесено постанову від 02 жовтня 2015 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що змушує позивача звернутись з даним позовом до суду.
У судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснив, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. За таких обставин отримати правовстановлюючий документ на спірну квартиру та провести державну реєстрацію права власності за померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на підставі судового рішення від 20.07.2015 року неможливо.
Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи або заперечень проти позову до суду не надійшло.
Третя особа - ОСОБА_2 в судове засідання також не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся за останнім відомим місцем проживання, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи або заперечень проти позову до суду не надійшло.
Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.10.1996 року виданого Дарницькою дистанцією цивільних споруд АДРЕСА_1, належала на праві спільної часткової власності позивачу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в рівних долях.
15 листопада 1996 року між ОСОБА_1, ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_2 з другої сторони, укладено договір дарування квартири НОМЕР_1, по АДРЕСА_1, за яким ОСОБА_1, ОСОБА_3 подарували, а ОСОБА_2 прийняв у дар квартиу НОМЕР_1, по АДРЕСА_1 (а.с. 76). Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л.
Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 липня 2015 року договір дарування квартири НОМЕР_1, по АДРЕСА_1, від 15.11.1996 року, посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л., зареєстрований в реєстрі за № 4636 визнано недійсним. Скасовано реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру НОМЕР_1, по АДРЕСА_1 здійснену Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 21.08.2003 року, записаного у реєстрову книгу за № 1413-213 за реєстровим № 2220. Вказане судове рішення станом на 31.07.2015 набрало законної сили. ( а.с. 15,16).
02 жовтня 2015 року представник позивача по довіреності ОСОБА_4 звернувся до Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частини квартири НОМЕР_1, по АДРЕСА_1, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3.
Постановою від 02 жовтня 2015 року нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Шульгою С.В. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, за відсутності правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. (а.с.8).
За даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.10.2015 року за позивачем ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 1/2 частини квартири НОМЕР_1, по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.10.1996 р. виданого Дарницькою дистанцією цивільних споруд м. Києва.
Згідно ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно до ч. ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
З матеріалів справи вбачається, що право власності на 1/2 частини квартири НОМЕР_1, по АДРЕСА_1 належать ОСОБА_1, на підставі свідоцтва про право власності на житло, а інша 1/2 частини зареєстрована у встановленому законом порядку на праві власності за ОСОБА_2
Вказана державна реєстрація не скасована, являється чинною станом на момент ухвалення даного судового рішення.
За частинами 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно ч. 1, 2 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно із ч 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права.
Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.
Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, такими, що не узгоджуються з нормами цивільного законодавства, порушують права власника 1/2 частини спірної квартири ОСОБА_2, а тому до задоволення не підлягають.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 223, 224, 225, 294 ЦПК України, ст.ст. 3, 13, 15, 16, 182, 321, 334 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - залишити без задоволення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

С у д д я :

Повний текст рішення виготовлено 02.12.2015 року