АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/6621/2015 Головуючий у першій інстанції - Кізюн Л.І.
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 травня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц В.О.,

за участю:

державного виконавця Цапенко С.М.,

представника боржника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 3 квітня 2015 року по справі за поданням старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції в м. Києві Цапенко С.М. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И ЛА:

У березні 2015 року старший державний виконавець ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві Цапенко С.М. звернувся до суду із зазначеним поданням, в якому просив тимчасово обмежити ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання зобов'язань за виконавчими написами нотаріуса.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що на виконанні у ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві знаходиться зведене виконавче провадження ВП №45738807 по примусовому виконанню виконавчих документів: виконавчого напису нотаріуса № 935 від 11.04.2014 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліментів в розмірі 185 652 грн., виконавчого напису нотаріуса № 3221 від 20.10.2014 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліментів в розмірі 318 330 грн., виконавчого напису нотаріуса № 483 від 25.02.2015 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліментів в розмірі 87 815 грн., виконавчого напису нотаріуса № 480 від 25.02.2015 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліментів в розмірі 139 968 грн., виконавчого напису нотаріуса № 486 від 25.02.2015 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліментів в розмірі 250 290 грн. Всього по зведеному виконавчому провадженню ВП № 45738807 підлягає стягненню з боржника сума боргу в розмірі 982 055 грн.

Боржник ухиляється від виконання виконавчих написів, а тому виникла необхідність звернутися до суду з вищевказаним поданням.

Під час розгляду справи державний виконавець уточнив подання та просив тимчасово обмежити боржника ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов'язань по виконавчим написам нотаріуса: № 3221 від 20.10.2014, № 483 від 15.02.2015, № 480 від 25.02.2015 та № 486 від 25.02.2015.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 03.04.2015 подання задоволено - тимчасово обмежено ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу до виконання зобов'язань по виконавчому напису № 3221 виданого 20.10.2014 Київським міським нотаріальним округом про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліментів в розмірі 318 330 грн., виконавчого напису № 483 виданого 25.02.2015 Київським міським нотаріальним округом про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліментів в розмірі 87 815 грн., виконавчого напису № 480 виданий 25.02.2015 Київським міським нотаріальним округом про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліментів в розмірі 139 968 грн., виконавчого напису № 486 виданого 25.02.2015 Київським міським нотаріальним округом про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліментів в розмірі 250 290 грн.

В апеляційній скарзі представник боржника просить ухвалу скасувати та постановити нову про відмову в задоволенні подання. Вказує на неповноту з'ясування судом обставин справи та їх недоведеність, оскільки боржник свідомо не ухиляється від виконання зобов'язань і виконує їх за наявності фінансової можливості.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Державний виконавець в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив ухвалу суду залишити без змін, оскільки вона постановлена з дотриманням вимог закону.

Стягувач та/або його представник в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а відтак колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності стягувача, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи подання суд першої інстанції виходив з наявності факту ухилення боржника від виконання зобов'язань за виконавчими написами нотаріуса про стягнення аліментів.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 п. 18 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язання за рішенням.

Відповідно до норм ЦПК України та Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України» (ст. 6 вказаного Закону) одним із заходів забезпечення виконання рішення може бути тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого, причому таке обмеження можливо на підставі судового рішення за поданням державного виконавця лише у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням.

Згідно із ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене у частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи, виконанні у ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві знаходиться зведене виконавче провадження ВП № 45738807 по примусовому виконанню виконавчих документів: виконавчого напису № 3221 виданого 20.10.2014 Київським міським нотаріальним округом про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліментів в розмірі 318 330 грн., виконавчого напису № 483 виданого 25.02.2015 Київським міським нотаріальним округом про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліментів в розмірі 87 815 грн., виконавчого напису № 480 виданого 25.02.2015 Київським міським нотаріальним округом про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліментів в розмірі 139 968 грн., виконавчого напису № 486 виданого 25.02.2015 Київським міським нотаріальним округом про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліментів в розмірі 250 290 грн.

Також з матеріалів вбачається, що боржнику відомо про наявність виконавчих проваджень та боргу по сплаті аліментів, оскільки він з'являвся на прийом до державного виконавця та надавав пояснення, що не заперечувалось в судовому засіданні представником боржника, який до того ж зазначив, що судом не було встановлено факту ухилення боржника від виконання зобов'язань по сплаті аліментів, які частково сплачуються. Крім цього, представник наголосив, що обмеження боржника у праві виїзду за межі України порушує його трудові права, з огляду на специфіку його роботи.

З вказаними доводами апелянта погодитись не можливо, з наступних підстав.

Слід зазначити, що чинне законодавство не містить визначення поняття «ухилення» і практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

У сучасній українській мові слово «ухилення» тлумачиться так: - відступати, відхилятися, вивертатися; - намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; - навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду значення словосполучення «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-ХІІ та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-ХІV, означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Встановлення наявності зобов'язання у боржника, в даному випадку грошового зобов'язання щодо сплати аліментів на утримання дітей, та факту ухилення останнього від його виконання (бездіяльність, свідоме невиконання зобов'язання), дозволило суду першої інстанції, при вирішенні подання керуватись положеннями ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», згідно з якою громадянинові України, який має паспорт для виїзду за кордон, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо такий громадянин ухиляється від виконання зобов'язань покладених на нього судовим рішенням, - до виконання цих зобов'язань.

Також суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про те, що боржник є особою, якій на підставі закону може бути відмовлено у виїзді за кордон і відповідні органи прикордонної служби України, за умови наявності в них відповідної інформації, мають право відмовити такій особі у виїзді за кордон.

Щодо доводів скарги про відсутність факту ухилення, то вони, за сукупністю обставин даної справи, а також з огляду на обов'язок боржника утримувати дітей, є безпідставними і не обґрунтованими.

Посилання апелянта на порушення трудових прав та права на свободу пересування, також не може братись до уваги, оскільки спеціальним законом передбачено можливість тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, з метою забезпечення виконання грошових зобов'язань та недопущення порушень прав стягувача, а в даному випадку й прав дітей.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам викладеним в поданні належну правову оцінку, а тому цілком правомірно постановив оскаржувану ухвалу.

Викладені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують та на законність і справедливість ухвали не впливають.

Отже, оскільки при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування ухвали, в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення ухвали без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 3 квітня 2015 року про тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді