Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання Шептицька С.С.,

з участю представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства „Акціонерна страхова компанія „Інго Україна" на рішення Костопільського районного суду від 30 грудня 2014 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства „Акціонерна страхова компанія „Інго Україна" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и л а :

19 серпня 2014 року ПрАТ „Акціонерна страхова компанія „Інго Україна" звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Рішенням Костопільського районного суду від 30 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі позивач посилався на те, що 9 березня 2013 року на 415 км + 580 м автодороги Київ-Чоп з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобілів „Сеат Інка", р. н. НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_1, та автомобіля „Iveco Magirus AG", р .н. НОМЕР_3, що належало ТОВ „Дейв Експрес" під керуванням водія ОСОБА_2, в результаті чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 629 від 25 березня 2013 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля „Iveco Magirus AG"складає 54 238, 62 грн., вартість відновлювального ремонту - 79 134, 92 грн., а вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу автомобіля - 54 238, 62 грн.

Відповідно до договору страхування № 550549715.12 від 25 липня 2012 року та на підставі рахунку-фактури № ДС-00026 від 11 березня 2013 року ПП „Дейв Експрес Сервіс" згідно зі страховим актом № 72114 від 27 травня 2013 року було сплачено страхове відшкодування в розмірі 78 913, 26 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 6725 від 13 червня 2013 року.

Автомобіль марки „SEAT INGA", яким керував відповідач, на момент ДТП був забезпечений, а цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ТОВ „Страхова компанія „Провіта" (поліс № АВ/9942972) за договором про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.

Рішенням Господарського суду Київської області у справі № 911/1921/14 від 11 липня 2014 року з ТОВ „Страхова компанія „Провіта" на користь ПрАТ „Акціонерна страхова компанія „Інго Україна" в порядку регресу стягнуто 50 000 грн. відшкодування матеріальної шкоди.

Різниця між фактичним розміром шкоди та виплатою, яку повинен відшкодувати ОСОБА_1, складає 28 913, 26 грн. (78 913, 26 грн. - 50 000, 00 грн.).

Суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про недопустимість як доказу висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 629 від 25 березня 2013 року у зв'язку з відсутністю в експерта відповідного кваліфікаційного свідоцтва та реєстрації в Реєстрі ФДМУ.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України „Про судову експертизу" та вимог наказу Міністерства Юстиції України № 142/5/2092 від 24 листопада 2008 року „Про затвердження Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів" атестовані відповідно до цього закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України.

Місцевий суд помилково вважав, що в довідці про ДТП (без вихідного номера та дати видачі), довідці ДАІ № 9168290 та повідомленні про аварію ТОВ „Дейв Експрес" від 10 березня 2013 року вказано різні пошкодження автомобіля „Iveco Magirus AG", оскільки працівники ДАІ оцінюють пошкодження автомобіля лише за зовнішнім виглядом. В первинній довідці ДАІ та у формі 2 вказуються тільки загальні пошкодження автомобіля, не деталізуючи їх. В повідомленні про аварію ПрАТ „АСК „Інго Україна" від 11 березня 2013 року описаний характер пошкоджень автомобіля і зазначено, що детальніший опис зроблено аварійним комісаром при огляді.

Експерту довідка № 9168290 про дорожньо-транспортну пригоду від 3 червня 2013 року для проведення експертизи не надавалася, оскільки така довідка не входить у перелік вихідних даних, які потрібні для проведення дослідження відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 142/5/2092 від 24 листопада 2008 року „Про затвердження Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів".

В експертному висновку № 629 від 25 березня 2013 року правильно визначено вартість матеріального збитку, який складає 54 238, 62 грн.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав також рахунок-фактуру № ДС-00026 від 11 березня 2013 року й акт здачі-прийому робіт (надання послуг) № 21 від 29 березня 2013 року, де зазначені найменування проведених робіт та їх вартість.

Покликаючись на ці обставини, позивач рішення місцевого суду вважав незаконним та необґрунтованим і просив апеляційний суд його скасувати й ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалене місцевим судом рішення скасуванню з ухваленням у справі апеляційним судом нового рішення з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною 3 ст. 303 ЦПК України визначено, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

З матеріалів справи вбачається, що відмовляючи позивачу у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 629 від 25 березня 2013 року, яким позивач обґрунтовував свої вимоги, є недопустимим доказом у справі.

Проте погодитися з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Судом установлено, що 9 березня 2013 року на 415 км + 580 м автодороги Київ-Чоп сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля „Сеат Інка", р. н. НОМЕР_2, яким керував відповідач ОСОБА_1, та автомобіля „Iveco Magirus AG", р .н. НОМЕР_3, що належав ТОВ „Дейв Експрес", під керуванням працівника цього товариства водія ОСОБА_2, в результаті чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Костопільського районного суду від 1 квітня 2013 року відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні цього ДТП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. (а. с. 29).

На час скоєння ДТП автомобіль „Iveco Magirus AG", який належав ТОВ „Дейв Експрес", був застрахований у ПрАТ „Інго Україна", що підтверджується договором добровільного страхування наземного транспортну, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків № 550549715.12 від 26 липня 2012 року (а. с. 16-22).

Цивільно-правову відповідальність винуватця ДТП було застраховано у Товаристві з додатковою відповідальністю „Страхова компанія „Провіта", що підтверджується полісом обов'язкового страхування власників наземних транспортних засобів серії АВ № 9942972, який був діючим станом на 9 березня 2013 року, з лімітом відповідальності за шкоду майну у сумі 50 000 грн. та відсутньою франшизою. Ці обставині встановлені також рішенням Господарського суду Київської області від 11 липня 2014 року (а. с. 23, 58-62).

З висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 629 від 25 березня 2013 року вбачається, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля „Iveco Magirus AG", реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 54 238, 62 грн., вартість відновлювального ремонту - 79 134, 92 грн., а вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу автомобіля - 54 238, 62 грн. (а. с. 30-40).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

З висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 629 від 25 березня 2013 року вбачається, що цей висновок зроблений судовим експертом Землюком В.В., який має вищу технічну освіту, кваліфікацію судового експерта-автотоварознавця за відповідною спеціальністю, як експерт він унесений до Реєстру атестованих судових експертів Міністерства юстиції України (кваліфікаційне свідоцтво № 1282, було продовжено до 27 жовтня 2014 року) та має стаж роботи з 2008 року. Зазначений висновок експертом складений на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року; Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 8 жовтня 1998 року тощо (а. с. 31).

У зв'язку з викладеним, у місцевого суду, на переконання колегії суддів, не було передбачених ст. 59 ЦПК України підстав вважати висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 629 від 25 березня 2013 року недопустимим доказом у справі.

Окремі неточності, які містяться у деяких документах справи, правильності висновку експерта № 629 від 25 березня 2013 року не спростовують.

9 березня 2013 року ТОВ „Дейв Експрес" звернулося до ПрАТ „Інго Україна" із заявою про виплату страхового відшкодування (а. с. 52).

З платіжного доручення № 6725 від 13 червня 2013 року видно, що ПрАТ „АСК „Інго Україна" перерахувало ТОВ „Дейв Експрес" 78 913, 26 грн. страхового відшкодування у зв'язку з пошкодженням автомобіля „Iveco Magirus AG", реєстраційний номер НОМЕР_1 (а. с. 54).

Викладені обставини свідчать про те, що від страхувальника ТОВ „Дейв Експрес" до страховика ПрАТ „Акціонерна страхова компанія „Інго Україна" відбувся перехід права вимоги, який називається суброгацією й який позивачем, незважаючи на обґрунтування ним своїх позовних вимог ст.ст. 993 і 1194 ЦК України, помилково названий регресом.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 27 постанови № 4 від 1 березня 2013 року „Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз'яснив, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

Як було зазначено вище, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за правилами Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відповідно до якого у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29 Закону).

Пленум Верховного Суду України у постанові № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» також роз'яснив, що при стягненні на користь потерпілого вартості пошкодженого майна враховується його зношеність.

З висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 629 від 25 березня 2013 року, виконаного на замовлення самого позивача, вбачається, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля „Iveco Magirus AG", реєстраційний номер НОМЕР_1, та вартість його відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу автомобіля становить 54 238, 62 грн. (а. с. 30-40).

Отже, власник пошкодженого з вини відповідача автомобіля „Iveco Magirus AG" ТОВ „Дейв Експрес" мало право на відшкодування за рахунок відповідача матеріальної шкоди у сумі 54 238, 62 грн. (ст. 993 ЦК України).

Рішенням Господарського суду Київської області від 11 липня 2014 року у справі № 911/1921/14 з ТОВ „Страхова компанія „Провіта" на користь ПрАТ „Акціонерна страхова компанія „Інго Україна" було стягнуто 50 000 грн. відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу (а. с. 58-62).

Тому з урахуванням наведеного з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 4 238, 62 грн. решти невідшкодованої матеріальної шкоди (54 238, 62 - 50 000).

У зв'язку з викладеним рішення місцевого суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, через що підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 993, 1194 ЦК України, ст. 29 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Акціонерна страхова компанія „Інго Україна" задовольнити частково.

Рішення Костопільського районного суду від 30 грудня 2014 року скасувати.

Позов Приватного акціонерного товариства „Акціонерна страхова компанія „Інго Україна" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства „Акціонерна страхова компанія „Інго Україна" 4 238 (чотири тисячі двісті тридцять вісім) грн. 62 коп. відшкодування матеріальної шкоди та 365 (триста шістдесят п'ять) грн. 40 коп. судових витрат у справі.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення. Воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: