Номер провадження: 22-ц/785/2589/15
Головуючий у першій інстанції Панчук А.І.
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів - Погорєлової С.О., Цюри Т.В., при секретарі - Колмакові В.І, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 і апеляційну скаргу комунального підприємства "Роздільнянський міський водоканал" на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 22 грудня 2014р. по справі за позовом ОСОБА_2 до комунального підприємства "Роздільнянський міський водоканал", за участю третіх осіб - управління праці та соціального захисту населення Роздільнянської РДА Одеської області, Кінаш Геннадій Володимирович - директор комунального підприємства "Роздільнянський міський водоканал" про скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, -

встановила:

24 червня 2014р. позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди у зв'язку з її незаконним звільненням в розмірі10000грн., посилаючись на те, що вона була незаконно в порушені вимог трудового законодавства звільнена з роботи. В обґрунтування позову про стягнення моральної шкоди позивач ОСОБА_2 зазначила, що неправомірними діями відповідача їй було спричинено моральну шкоду, яка полягає в тому, що були втрачені нормальні життєві зв'язки, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя в зв'язку з втратою роботи, яка є єдиним джерелом її заробітку.

Рішенням суду від 22 грудня 2014р. позов ОСОБА_2 задоволений частково.

Судом було скасовано наказ № 24-к від 26 травня 2014р. про звільнення ОСОБА_2 з посади інспектора кадрів КП "Роздільнянський міський водоканал" та поновлено її на вказаній посаді 26 травня 2014р. Судом було стягнуто з КП "Роздільнянський міський водоканал" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 26 травня 2014р. на момент постановлення рішення в розмірі 12881грн.26коп., судові витрати на правову допомогу в розмірі 1000грн.

У задоволені позову про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000грн. відмовлено в повному обсязі (а.с.120).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування рішення суду в частині відмови у задоволені позову про стягнення моральної шкоди, з ухваленням рішення про задоволення позову про стягнення моральної шкоди в сумі 10000грн., посилаючись на те, що суд необґрунтовано в порушені вимог матеріального та процесуального права відмовив їй у задоволені позову про стягнення моральної шкоди (а.с.121-122).

В апеляційній скарзі КП "Роздільнянський міський водоканал" просить рішення суду змінити в частині стягнення на користь ОСОБА_2 12881грн.26коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 26 травня 2014р. по 22 грудня 2014р., розрахованого виходячи із середнього заробітку за березень 2014р. та квітень 2014р., ухвалити рішення про стягнення з КП "Роздільнянський міський водоканал" на користь ОСОБА_2 компенсацію за час вимушеного прогулу за період з 26 травня 2014р. по 22 грудня 2014р. в розмірі 9046грн.45коп, виходячи з встановленого посадового окладу для 1/2 ставки інспектора по кадрам, посилаючись на те, що розрахунок зроблений представником позивача виходячи із заробітної плати інспектора по кадрам ОСОБА_2 за попередні 2 календарних місяця, а саме за березень 2014р. в сумі 2600грн., за квітень 2014р. в сумі 1300грн. є не вірним, оскільки починаючи з 18 квітня 2014р. і по день звільнення 26 травня 2014р. позивач ОСОБА_2 працювала на 1/2ставки, що не було в повній мірі враховано судом першої інстанції.

Колегія суддів, заслухав суддю-доповідача, ОСОБА_2, адвоката в її інтересах, представника відповідача, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з урахуванням наступного.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольнивши частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції прийшов до висновку, що при звільненні позивача були допущені порушення трудового законодавства.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що звільнення ОСОБА_2 проведено у порушенні вимог чинного трудового законодавства України, з чим сторони погодилися.

Судова колегія погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції і даний факт не оспорюється сторонами в частині скасування наказу № 24-к від 26 травня 2014р. про звільнення ОСОБА_2 з посади інспектора кадрів КП "Роздільнянський міський водоканал", поновлення її на вказаній посаді 26 травня 2014р.

Разом з тим, відмовивши ОСОБА_2 у задоволені позову про стягнення моральної шкоди в сумі 10000грн., суд першої інстанції вказав, що не зважаючи, що позивач була звільнена з порушенням вимог трудового законодавства і підлягає поновленню на займаній посаді внаслідок скасування незаконного наказу зі стягненням на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не підлягає задоволенню її позов про стягнення моральної шкоди, з наступних підстав.

Суд вказав, що ОСОБА_2, працюючи на посаді інспектора кадрів, добре обізнана з тим, в який термін потрібно здавати документи, які свідчать про поважність відсутності на роботі (лікарняні листи, довідки, тощо), так як це впливає на складання табелю обліку робочого часу та оплати, на своєчасне нарахування заробітної плати, своєчасність ведення бухгалтерського обліку, здачу документів для нарахування виплати по тимчасовій непрацездатності. Тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що її неналежна дисципліна привела до конфліктної ситуації, де її роль є значною, що дає суду підстави для відмови в задоволенні вказаних вимог.

Відмовив у задоволені позову про стягнення моральної шкоди, суд також вказав, що "ОСОБА_2 не повідомляла керівництво підприємства про причину відсутності. Це також мораль. Тому виходячи саме з цього суд прийшов до висновку про відмову у задоволені позову про стягнення моральної шкоди".

Судова колегія вважає, що вказані доводи суду першої інстанції є безпідставними та необґрунтованими, з урахуванням наступного.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" за № 4 від 31 березня 1995року судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо),

яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України та положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача, часу та зусиль необхідних для відновлення попереднього стану та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих та виробничих зв`язках.

Судова колегія вважає за необхідне стягнути моральну шкоду з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 в сумі 2000грн. з урахуванням вимог статті 237-1 КЗпП України, обставин по справі, пов'язаних з тим, що позивач була вже в другий раз безпідставно звільнена з роботи, що вказана праця є її єдиним заробітком, що були порушені права позивача, які призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Судова колегія не приймає до уваги доводи представника КП "Роздільнянський міський водоканал" про стягнення середнього заробітку на користь позивача в сумі 9046грн.45коп, виходячи з встановленого посадового окладу для 1/2 ставки інспектора по кадрам, оскільки вони не ґрунтуються на Законі.

Так, середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. З урахуванням цих норм і зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку).

Крім того, положеннями розд. ІІІ Порядку передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Разом з тим, судова колегія, вважає, що судом першої інстанції не вірно стягнуто з КП "Роздільнянський міський водоканал" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 26 травня 2014р. на момент постановлення рішення в розмірі 12881грн.26коп., та на її користь слід стягнути середній заробіток в розмірі 13485грн.76коп., з урахуванням наступного.

26 травня 2014року ОСОБА_2. була звільнена з роботи, за березень 2014рік їй виплачено 2060грн., за квітень 2014рік - 1676грн.11коп., а всього - 3736грн.11коп. й відпрацьовано за цей період 41 робочих днів, отже середньомісячна зарплата становить 1868грн. 06коп. ((2060+1676,11):2=1868грн.06коп.), а середньоденна заробітна плата складає 91грн. 12коп. ((2060+1676,11):41= 91грн.12коп.). Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 травня 2014рік по 22 грудня 2014рік, тобто за 148робочих днів, становить 13485грн.76коп.(148 х 91,12= 13485,76).

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 22 грудня 2014р. в частині відмови у задоволені позову ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди скасувати.

Позов ОСОБА_2 до комунального підприємства "Роздільнянський міський водоканал" про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства "Роздільнянський міський водоканал" на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 2000грн.

Апеляційну скаргу комунального підприємства "Роздільнянський міський водоканал" задовольнити частково.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 22 грудня 2014р. в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінити.

Стягнути з комунального підприємства "Роздільнянський міський водоканал" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 13485грн.76коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.П.Сидоренко

Судді: Т.В.Цюра

С.О.Погорєлова