Справа №473/5726/14-ц 07.05.2015 07.05.2015 07.05.2015
Провадження №22-ц/784/1197/15
Головуючий у першій інстанції-Вуїв О.В.
Категорія 5 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 травня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Данилової О.О.,

суддів - Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

при секретарі - Шпонарській О.Ю.,

за участю позивача - ОСОБА_1, його представників - ОСОБА_2, ОСОБА_3 , відповідачки - ОСОБА_4, її представника - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги

ОСОБА_1 та

ОСОБА_4

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_4

про стягнення витрат на управління, утримання та збереження спільного майна

У С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про стягнення витрат на управління, утримання та збереження спільного майна.

Позивач зазначав, що після смерті їх матері ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 він та відповідачка ОСОБА_4 прийняли у спадщину житловий будинок АДРЕСА_1. З часу відкриття спадщини він утримував та зберігав спадкове майно за власні кошти, а саме провів необхідні ремонтні роботи будинку та комунікацій, оплачував комунальні платежі (електро-, газопостачання, телекомунікаційні послуги), організував та оплатив охорону будинку.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 відмовилась приймати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, та уточнивши розмір своїх витрат станом на лютий 2015 року, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідачки половину витрат за період 2010-2015 років у розмірі 15 625,27 грн.

Відповідачка ОСОБА_4 позов не визнала, зазначивши, що з вини позивача була позбавлена можливості користуватись будинком, не споживала комунальних послуг, а позивач використовував будинок на власний розсуд, не узгоджував з нею витрати, частина яких не пов'язана з утриманням спільного майна та здійснена за межами позовної давності.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 квітня 2015 року позов задоволено частково, на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_4 стягнуто 5 898, 97 грн. витрат на управління, утримання та збереження спільного майна, та 91, 96 грн. судових витрат.

Сторони не погодились з судовим рішенням та його оскаржили.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення скасувати та задовольнити його позов у повному обсязі, не погодившись з висновками суду про пропуск строку позовної давності та про недоведеність необхідності деяких витрат (оплата спожитої електроенергії, телекомунікаційні послуги, утримання тварин, охорона будинку, кадастрова зйомка).

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просила рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на ті ж обставини, якими позов заперечувала.

Перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення виходячи з наступного.

Так, відповідно до статті 322 ЦК власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 360 ЦК співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати ОСОБА_1 та ОСОБА_4 - ОСОБА_6 (а.с. 6,58,120).

1 червня 2010 року приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Омельчук І.М. заведена спадкова справа (а.с. 88).

З заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с. 108), які відповідно до вимог статті 1268 ЦК є особами, що прийняли спадщину.

До складу спадкового майна входить житловий будинок АДРЕСА_1, який належав спадкодавцю ОСОБА_6 на підставі судового рішення (а.с. 299).

У період 2010-2014 років спадкоємець ОСОБА_1 здійснював управління, утримання та збереження спадкового майна, а саме проводив у будинку ремонтні роботи, оплачував комунальні послуги з електро- та газопостачання, телекомунікаційні послуги (телефон, радіо), організовував догляд за будинком та ніс інші супутні витрати, пов'язані з нерухомістю.

Відповідачка ОСОБА_4 спірним будинком не користувалась, участі у витратах по утриманню нерухомості не приймала.

Встановивши ці обставини, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено, що необхідними витратами та утримання та збереження майна є витрати на поточний ремонт будинку (штукатурка, побілка, фарбування окремих елементів будівель); ремонт водо- та електромережі, здійснені у період з грудня 2011 року по грудень 2014 року, тобто в межах позовної давності, що складає 5 022,5 грн.; а також витрати на опалення будинку у зимовий час у цей період у розмірі 6 704,99 грн. і витрати на повірку газового лічильника у розмірі 70,44 грн., а всього 11 797,93 грн.

Аналіз доказів, за яких суд дійшов висновку про доведеність таких витрат та їх необхідність для належного утримання та збереження майна, викладені в мотивувальній частині судового рішення.

Колегія суддів не може прийняти до уваги доводи апелянта ОСОБА_4 про нерозумний та перебільшений розмір цих витрат, оскільки доказів, які б спростовували цей розрахунок відповідачка не надала.

Не має правового значення і посилання апелянта на те, що будинком вона не користується та послуги газопостачання не споживає. Обов'язок власника щодо утримання майна закон не пов'язує з фактом користування майном, а споживання газу є необхідним для опалення будинку у зимовий період з метою збереження його технічного стану. Не має такого значення і відсутність договірних відносин між співвласником та надавачем комунальних послуг газопостачання.

Суд першої інстанції також дав оцінку і доводам відповідачки ОСОБА_4 про відсутність узгоджень з нею тих витрат, які поніс позивач. Висновки щодо цих заперечень викладені в мотивувальній частині судового рішення.

Доказів отримання позивачем доходів від здачі в оренду спірного будинку та їх розмір матеріали справи не містять.

Таким чином, колегія суддів не може прийняти до уваги посилання апелянта ОСОБА_4 про безпідставне стягнення з неї половини витрат, як необхідних для утримання та збереження спільного майна, в розмірі 5 898,97 грн.

Не можна погодитись і з доводами апелянта ОСОБА_1 про доведеність необхідності інших витрат, а саме витрат на оплату сусідці ОСОБА_8 її роботи по догляду за будинком та годування собаки у час його відсутності, телекомунікаційних послуг ( телефон, радіо), витрати на кадастрову зйомку земельної ділянки, судовий збір тощо.

Суд першої інстанції ретельно досліджував ці обставини та дійшов вірного висновку, що такі витрати не можна вважати необхідними та обов'язковими для співвласника у розумінні вимог статті 360 ЦК, а доцільність вжиття додаткових заходів для управління майном має узгоджуватись співвласниками.

Не можна прийняти до уваги і доводи апелянта ОСОБА_1 про невірне застосування судом строку позовної давності, оскільки початок його перебігу відповідно до статті 261 ЦК починається від дня, коли особа дізналась про порушення свого права. Відтак право на відшкодування витрат на управління та збереження спільного майна особа набуває з часу здійснення цих витрат.

Таким чином, колегія суддів не вбачає достатніх підстав і для збільшення розміру відшкодування витрат на утримання та збереження спільного майна, визначеного судом першої інстанції.

Оскільки апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не містять доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відхилити, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді