Справа № 448/901/14 Головуючий у 1 інстанції: Борисенко В.В.
Провадження № 22-ц/783/2425/15 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇН

20 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Глинський О.А.

з участю позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 28 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Мостиської міської ради Львівської області, ОСОБА_7, треті особи: Реєстраційна служба Мостиського РУЮ Львівської області, Відділ Держземагенства у Мостиському районі про визнання недійсним рішень та свідоцтва про право власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулись в суд з позовом до відповідачів та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 28.08.2014 року, в кінцевому просили визнати недійсним рішення Мостиської міської ради №44 від 25.09.2012 року «Про надання дозволу на виготовлення містобудівної документації під будівництво індивідуального гаража в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_7»; №18 від 14.11.2012 року «Про затвердження містобудівної документації під будівництво індивідуального гаража в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_7»; №9 від 21.06.2013 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під будівництво індивідуального гаража в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_7»; №83 від 02.10.2013 року «Про надання дозволу на виготовлення будівельного паспорта під будівництво індивідуального гаража з мансардним приміщенням в АДРЕСА_1 на власній земельній ділянці гр. ОСОБА_7; №106 від 06.02.2014 року «Про затвердження будівельного паспорта під будівництво індивідуального гаража з мансардним приміщенням в АДРЕСА_1 на власній земельній ділянці гр. ОСОБА_7»; №15 від 24.07.2014 року «Про приведення у відповідність до вимог чинного законодавства України рішення ХХІ сесії від 25.09.2012 року №44 «Про надання дозволу на виготовлення містобудівної документації під будівництво індивідуального гаража в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_7» та рішення ХХІІ сесії від 14.11.2012 року №18 «Про затвердження містобудівної документації під будівництво індивідуального гаража в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_7», визнати недійсним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 24.07.2013 року, видане ОСОБА_7 реєстраційною службою Мостиського РУЮ Львівської області на земельну ділянку площею 0,0034 га за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 для будівництва індивідуального гаража, стягнути з відповідачів судові витрати.

Оскаржуваним рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 28 січня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано:

рішення 21 сесії 6-го демократичного скликання Мостиської міської ради Львівської області №44 від 25.09.2012 року «Про надання дозволу на виготовлення містобудівної документації під будівництво індивідуального гаража в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_7»;

рішення 22 сесії 6-го демократичного скликання Мостиської міської ради Львівської області №18 від 14.11.2012 року «Про затвердження містобудівної документації під будівництво індивідуального гаража в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_7» в частині щодо затвердження гр. ОСОБА_7 містобудівної документації під будівництво індивідуального гаража в АДРЕСА_1, площею 0,0034 га.;

рішення 29 сесії 6-го демократичного скликання Мостиської міської ради Львівської області №83 від 02.10.2013 року «Про надання дозволу на виготовлення будівельного паспорта під будівництво індивідуального гаража з мансардним приміщенням в АДРЕСА_1 на власній земельній ділянці гр.. ОСОБА_7;

рішення 32 сесії 6-го демократичного скликання Мостиської міської ради Львівської області №106 від 06.02.2014 року «Про затвердження будівельного паспорта під будівництво індивідуального гаража з мансардним приміщенням в АДРЕСА_1 на власній земельній ділянці гр. ОСОБА_7»;

рішення 36 сесії 6-го демократичного скликання Мостиської міської ради Львівської області №15 від 24.07.2014 року «Про приведення у відповідність до вимог чинного законодавства України рішення ХХІ сесії від 25.09.2012 року №44 «Про надання дозволу на виготовлення містобудівної документації під будівництво індивідуального гаража в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_7» та рішення ХХІІ сесії від 14.11.2012 року №18 «Про затвердження містобудівної документації під будівництво індивідуального гаража в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_7», стягнути з відповідачів судові витрати.

В задоволенні позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржили позивачі. Вважають його, в частині відмови у задоволенні позову незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Просять рішення суду в означеній частині скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити. Апеляційну скаргу мотивують тим, що з урахуванням інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва, Мостиська міська рада мала б встановити чи відповідає містобудівна документація державним стандартам, нормам і правилам, чи буде відповідати будівельним нормам і правилам місце розташування об'єкта будівництва гаража в дворовій території будинку АДРЕСА_1 з урахуванням законних інтересів в даному випадку власників будівлі - позивачів по справі. І тільки після встановлення цих обставин приймати рішення чи можна давати згоду на розроблення проекту землеустрою щодо земельної ділянки з цільовим призначенням - будівництво індивідуального гаража. Констатують той факт, що дані обставини Мостиською міською радою не з'ясовувались при прийнятті рішення №18.

Згідно з додатком 3.1. ДБН 360-92 відстань між житловими будинками та господарськими будівлями і спорудами повинна становити не менше 6 м. На зазначені вимоги з покликанням на відповідні норми ДБН посилався начальник Мостиського РС ГУ ДСНС України у Львівській області Благута Ю.Н. у своєму листі. Окрім того, ширина проїзду пожежних автомобілів між об'єктами містобудування має бути не меншою ніж 3,5 м. Проігноровані зазначені вимоги законодавства України і при прийнятті Мостиською міською радою рішення від 21 червня 2013 року за №9 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під будівництво індивідуального гаража в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_7», яким затверджено гр.. ОСОБА_7 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки під будівництво індивідуального гаража в АДРЕСА_1, площею 0,0034 га. Передано гр.. ОСОБА_7 у власність земельну ділянку під будівництво індивідуального гаража за зазначеною адресою. На цій підставі ОСОБА_7 24.07.2013 року в реєстраційній службі Мостиського РУЮ зареєстрував право власності на вказану земельну ділянку та отримав свідоцтво про право власності індексний номер:6800050.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов помилкового висновку про те, що приватизація ОСОБА_7 спірної земельної ділянки, наданої під будівництво гаража, не порушує прав позивачів, як співвласників АДРЕСА_1. Суд фактично визнає незаконним будівництво індивідуального гаражу на спірній земельній ділянці і в той же час рішення про надання земельної ділянки під таке будівництво, яке за законом не може бути реалізованим, залишає в силі. Відповідно до ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані забезпечувати використання їх за цільовим призначенням.

При розгляді справи в апеляційній інстанції апелянти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 доводи такої підтримали. Додатково пояснили, що вирішуючи питання про відведення ОСОБА_7 земельної ділянки, не вирішено питання узгодження меж із суміжними її користувачами, якими вважають себе, оскільки між власниками квартир фактично відбувся умовний поділ земельної ділянки, що примикає до будинку.

Інші учасники в судове засідання не з»явились, належним чином повідомлені про розгляд справи за апеляційною скаргою, про що до справи долучено розписки про отримання судових повісток. Причину неявки в судове засідання не повідомили, зазначену відповідачем ОСОБА_7 причину неявки не визнається поважною, тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у відсутності осіб, що не з»явились, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З мотивів апеляційної скарги убачається, що позивачі не погоджуються з законністю прийняття рішення Мостиської міської ради № 18 від 14.11.2012 року, однак таке визнано судом першої інстанції незаконним та скасовано, тобто в цій частині вимоги позивачів задоволено з викладенням у рішенні суду достатніх мотивів.

Матеріалами справи встановлено, що сторони у справі - фізичні особи, проживають у багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_1, який складається із трьох квартир. Спір виник між позивачами, як співвласниками квартири №1 у вищевказаному будинку, в якій кожен володіє по ? її частки, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 27.07.2009року (а.с.24), власником квартири №2 ОСОБА_7 та органом місцевого самоврядування в зв»зку із прийняттям оскаржуваних позивачами рішень. (а.с.25).

Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку мешканцями даного будинку не створювалося. З врахуванням пояснень присутніх при розгляді апеляційної скарги позивачів - визначено обслуговуючу організацію будинку.

Судом встановлено і не спростовано сторонами, що відповідно до земельно-облікових документів Мостиської міської ради та статистичної звітності Мостиської міської ради (форма 6-зем) відсутні. За вказаним житловим будинком жодної земельної ділянки не закріплено. (а.с.74).

Територія навколо даного будинку перебуває у комунальній власності Мостиської міської ради і відноситься до категорії земель, що не надані у власність чи користування Мостиською міською радою.

Вищевказані обставини сторонами не оспорюються, а також підтверджуються наявними у справі письмовими доказами: копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 27.07.2009року ; копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23413112 від 27.07.2009року, копією рішення виконавчого комітету Мостиської міської ради Львівської області №194 від 04.06.2009року, якими підтверджено набуття позивачами права власності в тому числі на реконструйовану квартиру № 1 у цьому будинку / а.с. 24, 25, 77/.

Як встановлено судом - у вересні місяці 2012 року відповідач ОСОБА_7 звернувся у Мостиську міську раду із заявою про надання йому дозволу на виготовлення містобудівної документації під будівництво індивідуального гаража плошею 0,0034 в дворовій території будинку №2.

Оскаржуваним рішенням сесії Мостиської міської ради Львівської області №44 від 25.09.2012року ОСОБА_7 надано дозвіл на виготовлення зазначеної містобудівної документації під будівництво індивідуального гаража в дворовій території будинку №2, по вказаній вище адресі площею 0,0034 га., угіддя-двори, із земель ненаданих у власність чи користування Мостиської міської ради./а.с.14/

Далі, вказану містобудівну документацію виготовило КП «Мостиське архітектурно-планувальне бюро» та затверджено оскаржуваним рішенням сесії Мостиської міської ради від 14.11.2012 року №18 /а.с.15/.

Цим же рішенням відповідачу ОСОБА_7 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,0034 га для будівництва індивідуального гаража по АДРЕСА_1, угіддя-двори, із земель ненаданих у власність чи користування Мостиської міської ради.

Виготовлений ТзОВ «Галземпроект» та погоджений проект землеустрою затверджено рішенням сесії Мостиської міської ради від 21.06.2013 року №9, яким передано вищевказану земельну ділянку у власність ОСОБА_7 та зобов'язано останнього оформити право власності на земельну ділянку відповідно до чинного законодавства./а.с.16, 165-179/.

Після оформлення права власності на зазначену земельну ділянку та отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_3 від 24.07.2013 року ОСОБА_7 звернувся у Мостиську міську раду із заявою щодо надання дозволу на виготовлення будівельного паспорта під будівництво індивідуального гаража з мансардним приміщенням на власній земельні ділянці. Заяву розглянуто на сесії Мостиської міської ради та спірним рішенням №83 від 02.10.2013 року ОСОБА_7 надано дозвіл на виготовлення вказаного будівельного паспорта./а.с. 22,34/

КП «Мостиське архітектурно-планувальне бюро» виготовило будівельний паспорт під будівництво індивідуального гаража з мансардним приміщенням по адресу АДРЕСА_1, який виданий ОСОБА_7 28.11.2013 року Відділом містобудування та архітектури Мостиської РДА та погоджений районним архітектором Новіцьким Г.П./а.с.26,27/.

Після цього, виготовлений та погоджений будівельний паспорт під будівництво індивідуального гаража був затверджений рішенням сесії Мостиської міської ради від 06.02.2014 року №106 (а.с.18).

Судом встановлено, що основними мотивами позову є порушення прав позивачів, оскільки вважають, що спорудженням ОСОБА_7 гаража з мансардним приміщенням у межах та розмірах передбачених вищевказаним будівельним паспортом, порушуються вимоги ДБН 360-92 щодо мінімальних протипожежних відстаней до будинку, чим порушується їх право як власників на належне та безперешкодне користування квартирою №1 в зазначеному будинку та прибудинковою територією, у зв'язку із чим вони звернулися до суду із даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивачів, суд першої інстанції правильно застосував вимоги ст.3 ЦПК України, згідно якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. ст. 10,60, ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України захист права громадянина на земельну ділянку може здійснюватися шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

У відповідності до вимог правовий акт органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади АРК або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.

У відповідності п.10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції України або Законам України визнаються незаконними лише в судовому порядку.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивачів, судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що згідно з Додатком 3.1 (обов'язковий) ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 року N 44, передбачено мінімальні протипожежні відстані між житловими будинками різних ступенів вогнетривкості, які згідно таблиці 1 цього додатку повинні становити від 6 до 15 метрів у залежності від ступенів вогнетривкості цих будинків.

П.2 додатку 3.1 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» передбачено, що при проектуванні проїздів і пішохідних шляхів необхідно забезпечувати можливість проїзду пожежних машин до житлових і громадських будинків, у тому числі із вбудовано-прибудованими приміщеннями, і доступ пожежників з автодрабин і автопідйомників у будь-яку квартиру чи приміщення. Відстань від краю проїзду до стін будинку, як правило, слід приймати 5 - 8 м для будинків до 9 поверхів і 8 - 10 м для будинків 9 поверхів і вище. Ширина проїзду повинна бути не менше 3,5 м.

Судом враховано, що згідно даних будівельного паспорта під будівництво індивідуального гаража з мансардним приміщенням по адресі АДРЕСА_1, копія якого міститься у матеріалах справи, відповідачем ОСОБА_7 планується зведення гаража з мансардним приміщенням, розміром 7,4 х 4,22 м., загальна площа забудови - 31,2 кв.м., площа земельної ділянки - 34,0 кв.м. При цьому відстань між житловим будинком та гаражем буде становити близько 3,5 м. вздовж стіни гаража до будинку та близько 2,5 м. від найбільш виступної конструкції стіни будинку до гаража.

Судом враховано дані листа начальника Мостиського РС ГУ ДСНС України у Львівській області Благути Ю.Н. Вих.№83 від 09.09.2014року, виїздом на місце було встановлено, що у разі забудови повинні дотримуватись протипожежні відстані між житловими будинками різних ступенів вогнетривкості, що повинні становити від 6 до 15 метрів та буде обмежена можливість проїзду пожежних автомобілів до даного житлового будинку, ширина проїзду до якого у відповідності до п.2 додатку 3.1 ДБН 360-92 повинна становити не менше 3,5 м./а.с.19/

Тому суд прийшов висновку, що вищевказані протипожежні вимоги ДБН будуть порушені при будівництві відповідачем гаража з мансардним приміщенням в дворовій території будинку АДРЕСА_1, відповідно до зазначеного будівельного паспорта.

Судом враховано, що згідно не спростованим відповідачами даних акту обстеження комісії МКП «Водоканал» та схеми проходження мережі водопостачання та водовідведення, під проектованим гаражем проходить мережа централізованого водопостачання та водовідведення МКП «Водоканал». Згідно висновку комісії МКП «Водоканал» на даній території не можна проводити будівельні роботи, що може спричинити пошкодження мережі та доступу до їх обслуговування./а.с.20, 153,154/.

Враховуючи наведені вище обставини, навівши достатньо обґрунтувань висновкам суду, - задоволено частково вимоги позивачів у зазначеній вище частині і в цій частині рішення суду не оскаржується сторонами.

Відмовляючи у задоволенні вимог про визнання незаконним рішення за № 9 від 21 червня 2013 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під будівництво індивідуального гаража в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_7», судом враховано, що спірна земельна ділянка площею 0,0034 га була передана особі рішенням органу місцевого самоврядування під будівництво індивідуального гаража як самостійного об'єкта забудови не відноситься до житлового будинку АДРЕСА_1, оскільки за таким не закріплена. Така надана у межах норм безоплатної передачі передбачених ст. 121 ЗК України саме для будівництва індивідуальних гаражів (не більше 0,01 гектара- п.»Д» ч.1 ст. 121 ЗК /.

Відповідно до положень ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Ч.1 ст. 393 ЦК України, передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Враховуючи вищенаведене, суд визнав, що оскаржувані рішення сесії Мостиської міської ради Львівської області, які стосуються забудови зазначеної земельної ділянки відповідачем ОСОБА_7 та будівництва на такій гаража з мансардою у вищезазначених межах та розмірах, а саме: рішення №44 від 25.09.2012року, рішення №18 від 14.11.2012року в частині щодо затвердження ОСОБА_7 містобудівної документації під будівництво індивідуального гаража (п.1), рішення №83 від 02.10.2013року, рішення №106 від 06.02.2014року та рішення №15 від 24.07.2014року, порушують права позивачів та визнав ці рішення незаконними.

З врахуванням зазначених вище норм матеріального права, перевіряючи обґрунтованість вимог позивачів в решті частини вимог, які стосуються самої земельної ділянки, переданої ОСОБА_7 у власність, а саме про визнання недійсними свідоцтва про право власності на земельну ділянку та відповідного рішення сесії Мостиської міської ради № 9 від 21.06.2013 року, на підставі якого видане зазначене свідоцтво відмовив у позові, з чим погоджується судова колегія. Судом в цій в цій частині вимог наведеного достатньо обґрунтувань таким висновкам.

За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до вимог ст. 14 Конституції України право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно ч.1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами передбачено статтею 118 ЗК України.

Ч.6 ст. 118 ЗК України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статетю 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч.7 цієї статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Ч.8 ст. 118 ЗК України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Згідно вимог ч.1,2 ст. 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта, подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Згідно вимог ч.7 ст. 186-1 ЗК України органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України «Про землеустрій» ; надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт. Кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк.

Згідно з ч.9 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Яка з цих норм порушена відповідачем при винесенні вказаного вище розпорядження та видачею відповідачу правовстановлюючого документу на земельну ділянку - позивачами не зазначено, як і не доведено у чому полягає порушення їх прав як співвласників однієї з трьох квартир будинку, вказаним розпорядженням та свідоцтвом про право власності на земельну ділянку на ім»я відповідача ОСОБА_7

Стаття 55 Конституції України регламентує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Як встановлено матеріалами справи, територія навколо будинку на АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності Мостиської міської ради і відноситься до категорії земель ненаданих у власність чи користування Мостиської міської ради.

ОСББ мешканцями цього будинку не створювалось. Відповідна земельна ділянка, на якій розташований даний будинок, а також належні до нього будівлі та споруди, у відповідності до ст. 42 ЗК України у власність чи користування об'єднанню власників не надавалась. А отже позивачі не є користувачами такої земельної ділянки чи її частини у розумінні ч.1 ст. 118 ЗК України. Тому спростованою є позиція апелянтів про те, що розпорядженням від 21.06.2013 року №9 порушено її права в тому числі з мотивів вирішення питання передачі частини ділянки відповідачу без узгодження меж з позивачами як суміжними землекористувачами.

Таким чином судом першої інстанції встановлено і не спростовано належними та допустимими доказами та обставина, що спірна земельна ділянка площею 0,0034 га для будівництва індивідуального гаража в по АДРЕСА_1, була надана відповідачу ОСОБА_7 у власність із земель ненаданих у власність чи користування Мостиської міської ради, на підставі рішення органу місцевого самоврядування, в межах його повноважень та у порядку передбаченому ст.123 ЗК України.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачі є власниками квартири №1 у будинку і та не є суміжними землекористувачами із спірною земельною ділянкою наданою відповідачу ОСОБА_7 під будівництво індивідуального гаража. Порушення їх прав зазначеним розпорядженням суду не довели.

Суд обґрунтовано дійшов висновку про безпідставне посилання позивачів на вимоги ст. 391 ЦК України при зверненні з вимогами в задоволенні яких відмовлено судом. Відповідно до цієї норми власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналізуючи вказану норму права, суд у своєму рішенні зазначив, що наведена вище норма законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Проте, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту його порушення.

При цьому, суд обґрунтовано врахував та зазначив у рішенні, що порушення вимог ДБН 360-92 щодо обов'язкового додержання мінімальних протипожежних відстаней між об'єктами будівництва, а також вищезазначені порушення Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України щодо заборони зведення будівель над водопровідними і каналізаційними мережами, на які посилаються позивачі, має місце лише при фактичній забудові спірної земельної ділянки та будівництві гаража з мансардою у межах та розмірах зазначених у вищевказаному будівельному паспорті, рішення міської ради про затвердження якого визнано судом незаконним та скасовано.

Сама ж земельна ділянка надана відповідачу під будівництво гаража не є об'єктом будівництва, з урахуванням конкретних обставин справи була набута відповідачем у встановленому законом порядку, межі земельної ділянки були узгоджені із суміжними землекористувачами - ОСОБА_11 та ТОВ «Богдан». Позивачі не є суміжними землекористувачами із даною земельною ділянкою і така не створює їм перешкод у користуванні їх майном, а саме квартирою у будинку, тому обґрунтовано дійшов висновку про відмову у позові в цій частині.

Рішення суду ухвалено при повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, з'ясуванні обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази судом першої інстанції оцінені належним чином.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Тому колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 303 , 304 , п.1ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч. 1 ст. 314, ст.315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 28 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді