_________________________________________________________________________________________________________________________ Справа № 1512/2-1491/11
Провадження № 2/520/999/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2015 року

Київський районний суд м.Одеси

У складі судді Калашнікової О.І.

При секретарі Малярчук О.М.

Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи - Одеська міська рада, Комунальне підприємство "Міська агенція з приватизації житла", Київський районний відділ Головного управління державної міграційної служби в Одеській області про визнання недійсною та скасування реєстрації, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, визнання недійсним договору купівлі-продажу, поновлення права користування квартирою і відшкодування моральної шкоди,

Встановив:

ОСОБА_1 у 2001 році звернувся до суду з вимогами до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, виселення з квартири ОСОБА_7, поновлення права користування квартирою. Провадження по справі неодноразово зупинялось до вирішення іншими судами спору за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним. Надалі представник позивача неодноразово уточнював вимоги і в останні редакції в позові викладені вимоги про визнання недійсною та скасування реєстрації відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4, оформлену у 1994 році, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло від 11.11.1997 року, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 21.11.1997 року, поновлення за ОСОБА_1 права користування квартирою, виселення з квартири ОСОБА_5 і стягнути з ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.

До судового засідання представник позивача після перерви не з"явився, надав заяву про вирішення спору за його відсутності.

Відповідача ОСОБА_2 і ОСОБА_6, та представник відповідача ОСОБА_5 позов не визнали.

Відповідачі ОСОБА_3 І ОСОБА_4 до суду не з"явились, про час і місце слухання справи сповіщені, надавали заяви про вирішення спору за їх відсутності.

Представники третіх осіб до суду не з"явились, про час і місце слухання справи сповіщені належним чином, причини неявки суду не сповістили.

Суд вислухав відповідачів, вивчив матеріали справи і встановив наступне:

Однокімнатна квартира АДРЕСА_1 перебувала у володінні і користуванні ОСОБА_8, ОСОБА_9 і ОСОБА_1 Подружжя ОСОБА_9 у 1992 році виїхали на постійне проживання до США. ОСОБА_1 і ОСОБА_2.(нині ОСОБА_2.) 9.02.1994 року зареєстрували шлюб і ОСОБА_2 заселилась до квартири АДРЕСА_1 у якості члена сім"ї наймача квартири. ОСОБА_1 виїхав до Німеччини, як стверджує представник позивача - на тимчасове проживання для лікування. У 1994 році ОСОБА_2 (ОСОБА_2.) в судовому порядку визнала ОСОБА_8, ОСОБА_9 і ОСОБА_1, такими особами, що втратили право на користування житлом. У 1997 році ОСОБА_2 з неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 і ОСОБА_4 приватизували квартиру АДРЕСА_1 і 11 листопада 1997 року отримали свідоцтво про право власності на житло. 21 листопада 1997 року ОСОБА_2, яка діяла від свого імені і від імені неповнолітніх дітей ОСОБА_4 і ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_7 купив квартиру АДРЕСА_1. Договір сторони оформили в письмовій формі і зареєстрували на ОУБ "Вітязь", ОСОБА_7 право власності на квартиру зареєстрував в КП "ОМБТІ та РОН". Після смерті ОСОБА_7 квартиру спадкували дружина ОСОБА_6 і син ОСОБА_5

Позивачева сторона стверджує, що ОСОБА_1 не залишав спірну квартиру без нагляду, він сам періодично з 1991 року приїжджає до м.Одеси і проживає в квартирі (в заяві зазначено, що ОСОБА_1 приїжджав у 1995 і у 1998 роках), що ОСОБА_2 до квартири заселилась у 1994 році у якості тимчасового мешканця, що у шлюбі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не перебували, що ОСОБА_1 ніколи не надавав згоду на приватизацію квартири і ОСОБА_2 з дітьми неправомірно отримали у власність спірну квартиру, а в подальшому зробили її відчуження. Позивач вважає, що його право користування квартирою порушено, тому звернувся до суду з цим позовом і вимагає ухвалити рішення, яким відновити право позивача на користування квартирою, визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло, договір купівлі-продажу квартири, виселити ОСОБА_5 з спірної квартири. Позивач вимагає відшкодувати на його користь за рахунок ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 100 000 грн, стверджуючи, що внаслідок неправомірних дій відповідачки ОСОБА_1 позбавлений права користуватися квартирою.

На обгрнтування своїх вимог позивач посилався на такі докази: постанову президії Одеського обласного суду від 2.08.2000 року про скасування рішення Київського райсуду м.Одеси від 21.12.1994 року, ухвалене 21.12.1994 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом, постанову Київського райсуду м.Одеси від 22.12.2000 року про повернення кримінальної справи з обвинувачення ОСОБА_2 по ст.86-1 і ст.194 ч.2 ККУ (в редакції 1961 р.) для проведення додаткового розслідування, свідоцтво про право власності на житло з копіями документів, що були підставою для приватизації квартири, рішення апеляційного суду Одеської області від 19.02.2014 року, яким визнано недійсним шлюб, укладений 9.02.1994 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2, висновок по перевірці особи, складений 20.08.2004 року Хаджибеївським ВМ Суворовського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області.

Відповідачева сторона, не визнаючи позов, наполягала на наступному: у 1994 році ОСОБА_2 заселилась разом з неповнолітніми дітьми до спірної квартири у якості члена сім"ї ОСОБА_1 і оформили реєстрацію за місцем проживання відповідно до вимог Закону. В квартирі ОСОБА_2 з дітьми постійно проживала до 1997 року, коли після приватизації житла, продала квартиру ОСОБА_7, після смерті ОСОБА_7 його спадкоємці оформили права на спірну квартиру і ОСОБА_5 постійно проживає в цій квартирі і має реєстрацію за місцем проживання. Відповідачі стверджують, що ОСОБА_1 втратив право на користування спірною квартирою, тому як з 1991 року постійно проживає у Німеччині, дійсно до 2004 року декілька разів приїжджав до Одеси, до 1999 року не заперечував проти проживання ОСОБА_2 з дітьми в квартирі, знав про приватизацію у 1997 році квартири ОСОБА_2 і не заперечував проти приватизації квартири. У 1999 році ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з вимогою сплатити йому вартість спірної квартири, коли ОСОБА_2 відмовилась, ОСОБА_1 (його представники) звернулись до прокуратури з заявою щодо незаконних дій ОСОБА_2 і до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним.

На підтвердження своїх доводів відповідачі посилались на свідоцтво про право власності на житло, договір купівлі-продажу квартири, рішення Київського райсуду м.Одеси від 28.02.2011 року про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 21.11.1997 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_7, рішення апеляційного суду Одеської області від 19.02.2014 року, яким визнано недійсним шлюб, укладений 9.02.1994 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2

При вищенаведених обставинах суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до положень ст.ст.64-65 ЖК України наймач житлового приміщення вправі у встановленому законом порядку з письмового дозволу усіх членів сім"ї, що проживають разом з ним, вселити до займаного приміщення свого чоловіка (дружину) дітей, батьків, та інших осіб. Позивач стверджує, що ОСОБА_2 у 1994 році до спірної квартири заселилась в порушення діючого на той час порядку, але належних доказів на підтвердження своїх доводів суду не надав. Разом з тим, у позові ОСОБА_1 зазначив " ОСОБА_12 заселилась і проживала у квартирі спочатку з усного дозволу бабусі ОСОБА_8, а потім - з дозволу ОСОБА_1.". Постановою Київського райсуду м.Одеси від 22.12.2000 року про повернення кримінальної справи з обвинувачення ОСОБА_2 по ст.86-1 і ст.194 ч.2 ККУ (в редакції 1961 р.) для проведення додаткового розслідування встановлено "що документи на прописку (оформлення реєстрації) ОСОБА_2 втрачені".

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.02.2014 року визнано недійсним шлюб, укладений 09.02.1994 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з підстав, визначених ст.ст. 17,45 КпШС України - не допускається укладання шлюбу між особами, з яких хоча б одна перебуває вже в іншому шлюбі ( ОСОБА_1 станом на 09.02.1994 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_13, шлюб було зареєстровано 17.01.1991 року в ЗАГСі Шпандау у м.Берлін, а розірвано цей шлюб 04.11.2004 року районним судом Темпельгоф-Кройцберг).

Відповідно до ст.49 КпШС України визнання шлюбу недійсним тягне за собою припинення всіх прав і обов"язків, що виникли раніше і передбачені законом для осіб, які перебувають у шлюбі. У даному випадку у ОСОБА_2 право на користування квартирою виникло до реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 (відповідачка до квартири заселилась з дозволу ОСОБА_8.).

З огляду на викладене, суд вважає, що позивач не довів неправомірність дій ОСОБА_2 щодо її вселення до спірної квартири і реєстрації за місцем проживання.

Право громадян на приватизацію житла, що знаходиться в державній власності, визначено Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду", а порядок приватизації житла встановлено Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у приватну власність громадян. Згідно з вимогами ст.8 Закону України „Про приватизацію державного жилого фонду" передача займаних квартир здійснюється у спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім"ї, які постійно мешкають у даній квартирі. На момент приватизації квартири АДРЕСА_1 у 1997 році в квартирі була зареєстрована і постійно проживала ОСОБА_2 з неповнолітніми дочками, вона і звернулась до комунального підприємства з заявою про приватизацію житла. ОСОБА_1 в квартирі не проживав і на той час існувало рішення суду про визнання ОСОБА_1 такою особою, що втратила право на користування житлом (зазначене рішення було скасоване у 2000 році за протестом прокурора, в той час як ОСОБА_1 у позові вказав, що у серпні 1998 року йому було відомо і про приватизацію ОСОБА_2 квартири і про продаж цієї квартири). Вищевикладене свідчить, що вимоги про визнання свідоцтва про право власності на житло позивачем не доведені.

Щодо вимог ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 21.11.1997 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_7

Відповідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Рішенням Київського райсуду м.Одеси від 28 лютого 2011 року, ухваленим по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4, третя особа ОУБ "Вітязь" про визнання договору купівлі-продажу дійсним визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 21.11.1997 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_7 - дійсним. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19.11.2014 року апеляційна скарга на вищезазначене рішення відхилена.

Вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про виселення не містяться на вимогах закону і дійсних обставинах по даній справі тому не підлягають задоволенню.

Ч.1 ст.60 ЦПК визначає, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог (заперечень).

Вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди суд вважає не доведеними і такими, що не підлягають задоволенню, тому як відсутні докази незаконних дій ОСОБА_2, які спричинили позивачу моральну шкоду.

Позов ОСОБА_1 в частині поновлення за ним права користування квартирою не підлягає задоволенню з тих підстав, що це право за ОСОБА_1 було відновлене у 2000 році, коли постановою президії Одеського обласного суду від 2.08.2000 року було скасоване рішення Київського райсуду м.Одеси від 21.12.1994 року, ухвалене 21.12.1994 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом. Позивач сам зазначає у заяві " 02.08.2000 року постановою президії Одеського обласного суду відновлене право ОСОБА_1 як наймача квартири АДРЕСА_1, яке у нього виникло на підставі ордеру на вселення в житлове приміщення від 12.12.1986 року)".

Керуючись ст. ст.213,214,215 ЦПК України, суд

Вирішив

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи - Одеська міська рада, Комунальне підприємство "Міська агенція з приватизації житла", Київський районний відділ Головного управління державної міграційної служби в Одеській області про визнання недійсною та скасування реєстрації, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, визнання недійсним договору купівлі-продажу, поновлення права користування квартирою і відшкодування моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржено в Одеський апеляційний суд через Київський районний суд м.Одеси протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Калашнікова О. І.