Кодимський районний суд Одеської області
____________________________________________________________________________________ Справа №503/471/15-ц
Провадження №2-З/503/4/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2015 року м. Кодима, Одеської області

Суддя Кодимського районного суду Одеської області Сопільняк О.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Кодимського районного суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу мікроавтобуса «Volkswagen LT-28» державний номерний знак НОМЕР_1 від 27 червня 2012 року.

Одночасно з позовом, ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказаний транспортний засіб, стверджуючи що цей транспортний засіб є її та відповідача ОСОБА_2 спільним майном подружжя.

Відповідно до ч.ч.1 та 3 ст.151 ЦПК України за заявою заінтересованої особи суд може забезпечити позов, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Стаття 152 ЦПК України містить перелік видів забезпечення позову, зокрема, згідно п.1 позов може бути забезпечено шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову (ч.2 ст.151 ЦПК).

Згідно вимог ч.3 ст.10 та ст.60 ЦПК позивач повинен довести обставини, на які він посилається, як на підставу для своїх вимог чи заперечень, у тому числі і вимог щодо вжиття заходів із забезпечення позову.

У своїй заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 підставою для забезпечення позову вказує те, що спірний автомобіль є її та відповідача ОСОБА_2 спільною власністю подружжя.

Водночас, рішеннями Кодимського районного суду Одеської області від 24 січня 2014 року та апеляційного суду Одеської області від 21 травня 2014 року, залишеними без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 грудня 2014 року, спірний транспортний засіб «Volkswagen LT-28» державний номерний знак НОМЕР_1 не визнано спільним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2

В п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вказано, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Окрім цього, позивач не довела, що незабезпечення її позову ускладнить чи зробить неможливим виконання рішення суду у цій цивільній справі з огляду на предмет та підставу позову.

З цих підстав суд вважає необхідним відмовити у вжитті забезпечувальних заходів, заявлених позивачем ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.151 та 152 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення її позову до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу мікроавтобуса «Volkswagen LT-28» державний номерний знак НОМЕР_1 від 27 червня 2012 року шляхом арешту зазначеного транспортного засобу відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд на протязі пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя ОСОБА_4