Справа № 341/2803/14-ц
Провадження № 22-ц/779/654/2015
Головуючий у 1 інстанції Максимчин Ю. Д.
Суддя-доповідач Пнівчук О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Беркій О.Ю., Соколовського В.М.

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Галицького районного суду від 04 лютого 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Галицького районного суду від 04 лютого 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

ПАТ КБ «ПриватБанк» на дане рішення подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом вимог матеріального і процесуального права.

Апелянт вказав, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зіслався на лист ПАТ КБ «ПриватБанк» від 02.12.2009 року, яким банк повідомив відповідача про те, що для закриття кредиту слід сплатити борг в сумі 1605,29 грн. Однак, суд не взяв до уваги іншу частину листа, в якій вказано, що після здійснення платежу позичальник повинен звернутися до відділення банку для перерахунку і закриття кредиту.

Згідно квитанцій відповідач оплатив кошти, проте не звернувся у банк для закриття рахунку. Тому висновок суду щодо належного виконання боржником умов кредитного договору не відповідає фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції також посилається на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 15.05.2012 року щодо стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 28583,77 грн. станом на 11.11.2011 року, та згідно з текстом судового рішення, яке набрало законної сили вбачається, що відповідач, знаючи що вона належним чином не виконала запропоновані умови ПАТ КБ «ПриватБанк» в листі від 02.12.2009 року, визнала заявлені вимоги у повному обсязі. Таким чином і наступні нарахування заборгованості здійснено у відповідності до умов договору.

Апелянт також не погоджується з висновком суду щодо пропуску строку позовної давності на стягнення пені за договором, оскільки відповідно до п.5.5 договору сторони домовилися, що строк позовної давності, в тому числі і стосовно стягнення пені, становить 5 років.

Посилаючись на вказані обставини, апелянт просив скасувати оскаржуване рішення суду та постановити нове, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_3 підтримала доводи апеляційної скарги з наведених в ній мотивів.

Відповідач ОСОБА_2 заперечила вимоги апеляційної скарги, посилаючись на повне погашення боргу перед ПАТ КБ «ПриватБанк».

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не порушила умов кредитного договору, оскільки заборгованості за тілом кредиту у неї немає, а тому не може бути стягнута неустойка, тобто грошова сума за порушення зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч.2,3 ст.213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення відповідає.

Судом встановлено, що 30.01.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №IFXRRX08820025, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 7000,60 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% та з терміном повернення до 31.01.2010 року (а.с.6-9).

Відповідно до розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором станом на 19.11.2014 року утворилась заборгованість в розмірі 49032,62 грн., яка складається з : 341,13 грн. - заборгованість за користування кредитом, 3696,22 - заборгованість по комісії за користування кредитом та 44995,27 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Рішенням Галицького районного суду від 15.05.2012 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 28583,77 грн. (а.с.4), відтак згідно представленого банком розрахунку за відповідачем залишився борг у сумі 21971,29 грн., з них: 20448,85 грн. - різниця між поточною заборгованістю та задоволеною раніше судом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1022,44 грн. - штраф (відсоток від суми заборгованості), (а.с.5).

Судом також встановлено, що 17 листопада 2009 року ОСОБА_2 звернулася в банк для вирішення питання про закриття кредитного договору.

Згідно повідомлення ПАТ КБ «ПриватБанк» від 02.12.2009 року, направленого на адресу ОСОБА_2, для закриття кредитного рахунку останній необхідно доплатити суму в розмірі 1605,29 грн. (а.с.36).

Згідно квитанцій від 06.08.2010р. та 12.10.2010 р. відповідач оплатила на рахунок банку вищевказану суму (600грн. та 1005 грн. відповідно), (а.с.37).

Відтак, як встановлено матеріалами справи, заборгованості за тілом кредиту у ОСОБА_2 немає, а сума заборгованості складається лише з неустойки.

Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Враховуючи відсутність невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання за спірним кредитним договором, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для стягнення з ОСОБА_2 неустойки.

Посилання апелянта на те, що відповідач не виконала вказівок листа від 02.12.2009 року і не звернулася до відділення банку для перерахунку і закриття кредиту, спростовується п.3.2.13 договору, згідно якого для здійснення останнього погашення за кредитом позичальник повинен звернутися в банк, який надає інформацію про заборгованість за кредитно-заставним договором, що і було зроблено ОСОБА_2 17 листопада 2009 року.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про те, що позивачем не доведено порушення ОСОБА_2 умов кредитного договору після ухвалення рішення Галицького районного суду від 15.05.2012 року, яким стягнуто з відповідача суму заборгованості за кредитним договором.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду викладених в оскаржуваному рішенні, тому не можуть бути підставою для скасування справедливого і по суті правильного рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Галицького районного суду від 04 лютого 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Пнівчук О.В.

Судді: Беркій О.Ю.

Соколовського В.М.