Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/1336/15 Головуючий у 1 інстанції: Боровікова А.І.
Суддя-доповідач: Денисенко Т.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

Денисенко Т.С.,

при секретарі Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Запорізької міської ради, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту та визнання права користування, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Запорізької міської ради про встановлення факту та визнання права користування.

Позивач зазначав, що 06.05.1957 р. його мати ОСОБА_5 придбала житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, та їй на праві власності належало 21/50 частка зазначеного домоволодіння. 22.03.1978 р. було проведено інвентаризацію вищезазначеного житлового будинку, про що свідчить штамп на викопіюванні зі схеми плану будівельного кварталу № 699 м. Запоріжжя будинку АДРЕСА_1, на якому не вбачається самовільно збудованої житлової прибудови літ. А-2 . В зазначеному будинку він проживав з батьками з моменту його купівлі. 09.09.1978 р. він одружився з ОСОБА_6 і з вересня 1978 р. по теперішній час вони з дружиною зареєстровані та проживають в зазначеному будинку. Разом з батьками та дружиною позивач опікувався будинком, робили ремонтні роботи, сплачували за комунальні послуги та електроенергію, також підтримували у належному стані земельну ділянку.

За усною домовленістю з матір'ю ОСОБА_5, яка була власником 21/50 часток спірного будинку, він з дружиною мешкав у кімнаті цього будинку, яка зазначена на плані поверхів будівель літери А-1 під номером 1-3 площею 8,5 м. кв. З ціллю поліпшення житлових умов та усного дозволу матері ОСОБА_5 за власні кошти позивач з травня 1986 р. по липень 1987 р. побудував житлову прибудову А-2 до житлового будинку під літерою А зазначеного у технічному паспорті на житловий будинок індивідуального житлового фонду інвентарний номер 9236 по АДРЕСА_1

05.12.2001 р. за замовленням ОСОБА_5 була проведена технічна інвентаризація зазначеного житлового будинку, під час якої до технічного паспорту на житловий будинок зі слів його матері була внесена самовільно збудована житлова прибудова А-2 та зазначена її побудова у 1995 році. За наслідками технічної інвентаризації 05.12.2001 р. був складений технічний паспорт житлового будинку, в якому вказана споруда під літерою А-2 зазначена, як самовільно побудована, та матір вказана власником 21/50 частки вищезазначеного домоволодіння. Вважає, що його мати під час проведення технічної інвентаризації 05.12.2001 р. при внесенні даних про час побудови самовільної прибудови А-2 помилилась. Тому що фактично побудова самовільної прибудови А-2 до житлового будинку літ. А відбувалась з травня 1986 року по липень 1987 року. Тобто, у липні 1987 р. завершено будівництво вищевказаної прибудови, а не у 1995 р., як про це помилково зазначено у паспорті технічної інвентаризації.

07.08.2003 р. його мати ОСОБА_5 померла, після її смерті в порядку спадкування за заповітом він та ОСОБА_3 успадкували право власності домоволодіння АДРЕСА_1 по 21/100 частці кожний, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 13.05.2005 р.

За життя матері правовстановлюючі документи на будинок та технічний паспорт зберігались у неї. Після оформлення спадщини у встановленому законом порядку технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду був виготовлений в одному примірнику та зберігався у сестри ОСОБА_3 Про те що 05.12.2001 р. під час проведення технічної інвентаризації мати внесе дату побудови самовільної прибудови А-2 до житлового будинку позивач дізнався після її смерті.

17.05.2013 р. він звернувся до ВАТ ЗМБТІ з листом про внесення змін до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок індивідуального житлового фонду інвентарний номер 9236, розташований за вищезазначеною адресою щодо зміни дати побудови житлової прибудови А-2 з 1995 року на 1987 рік.

23.05.2013 р. він отримав лист № 4803 від ВАТ ЗМБТІ, в якому відмовлено внести відповідні зміни до технічного паспорту, оскільки вони були внесені зі слів власники будинку та позивачу було запропоновано звернутись до суду для вирішення цього питання. Фактично прибудова самовільної прибудови А-2 до житлового будинку АДРЕСА_1, який в технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок індивідуального житлового фонду інвентарний номер 9236 зазначений під літерою А, відбулось у липні 1987 року, тобто до 05 серпня 1992 року. тому на підставі п.3.2. «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єкт:; нерухомого майна», вважає позивач, зазначена прибудова А-2 не належить до самочинного будівництва.

Посилаючись на ці обставини, просив встановити факт побудови у 1987р. прибудови А-2 до житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1; визнати його користувачем прибудови А-2 до житлового будинку за вищезазначеною адресою.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2014 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В судове засідання 11 березня 2015 року відповідач і треті особи: ТОВ ЗМБТІ та ОСОБА_4, належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, не з'явився. У відповідності до ст. 305 ЦПК України справа розглянута за їх відсутності.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення представників апелянта ОСОБА_8 та 3-ої особи ОСОБА_9 розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як установлено судом, співвласниками житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, є ОСОБА_2, якому належить 21/100 частина будинку, ОСОБА_3, якій належить 21/100 частина 21/100 частина будинку, та ОСОБА_4, якому належить 29/50 частин будинку (а.с. 6, 13).

Раніше - 06.05.1957 р. цей житловий будинок придбала ОСОБА_5, в подальшому їй належала на праві власності 21/ 50 частина зазначеного житлового будинку на підставі свідоцтва №583 про право приватної власності на жилий будинок, виданого Міськомкомунгоспом виконкому Запорізької міської ради 17 липня 1978 року, зареєстрованого в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №1 за №4263 (а.с. 6).

ОСОБА_4 на праві власності належало 29/50 частин цього будинку на підставі договору купівлі-продажу від 11 жовтня 1978 року (а.с. 106).

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 1985 року співвласникам ОСОБА_5 та ОСОБА_4 визначено порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, розмір якої складав 405,3 кв.м.

Згідно з матеріалами технічної інвентаризації житлового будинку, яка проводилася ЗМБТІ, дослідженими судом першої інстанції, при проведені співробітниками ЗМБТІ інвентаризації житлового будинку АДРЕСА_1 у 2001 році, виконаної на замовлення співвласника ОСОБА_5,була встановлена наявність самовільної прибудови до житлового будинку літ. А-2 розміром 12.15 кв.м на 7.80 кв.м, із зазначенням дати її будівництва - 1995 рік зі слів співвласниці ОСОБА_5

Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 331 ЦК України Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Статтею 376 ЦК України встановлено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно з п.3.2 «Інструкції про проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24.05.2001 N 127 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції 10 липня 2001 р. за N 582/5773, не належить до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після її смерті власниками належної їй 21/50 частини житлового будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування стали ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - по 21/100 частини будинку кожний (а.с. 6, 13).

Доводи апелянта про те, що ця прибудова була ним побудована у 1987 році, а його мати ОСОБА_5 помилково зазначила дату будівництва прибудови літ. А-2 як 1995 рік, спростовані дослідженими судом доказами.

Так свідок ОСОБА_10 пояснив, що у 1994-1995 році, коли він виконував ремонтні роботи на даху житлового будинку літ. А за адресою: АДРЕСА_1, будувалася прибудова до цього будинку.

Свідок ОСОБА_11, яка до 1992 року мешкала недалеко від будинку ОСОБА_5 та є знайомою позивача ОСОБА_2 та 3-ої особи ОСОБА_3, пояснила, що станом на 1987 рік на місті спірної прибудови була невеличка прибудова, яка була знесена та на її місті у 1994-1995 році побудована спірна прибудова.

Свідок ОСОБА_12 також підтвердила, що спірна прибудова була побудована значно пізніше ніж 1987-1989 роки.

Зазначені обставини підтверджені проектами підключення газопостачання (газогону). З проекту підключення газопостачання до будинку літ А за адресою: АДРЕСА_1, який був виконаний на замовлення власниці ОСОБА_5 та погоджений 21 квітня 1989 року, вбачається, що газопровід проходив на місці, де на тепер знаходиться спірна прибудова, якої на той час не було. Згідно з проектом підключення газопостачання будинку літ А за адресою: АДРЕСА_1, який був виконаний на замовлення власниці ОСОБА_5 у 1995 році, проект виготовлено з урахуванням прибудови А-2, в якій за проектом були розташовані газоприлади, що потребувало виготовлення нового проекту та його узгодження (а.с. 63, 64).

З огляду на зазначене суд критично оцінив пояснення свідків ОСОБА_13, дружини позивача, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 щодо строку побудови спірної прибудови та надані позивачем документи на придбання ним будівельних матеріалів.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав оцінку всім наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов до правильного висновку про відмову у задоволенні вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують зазначених висновків суду, а полягають лише в переоцінці доказів, які належним чином перевірені та оцінені судом першої інстанції.

Тому, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: