РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №668/16278/14-ц

Пров. №2/668/223/15

05.05.2015 р. Суворовський районний суд м. Херсона у складі:

Головуючого судді Корецького Д.Б.,

при секретарі Куряніновій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні цивільну справу за первісним позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" про визнання недійсним кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

Представник Позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зазначив, що відповідно до укладеного договору № HET0GK00001675 від 30.06.2006 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 22440,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 30.06.2021 року.

Відповідно договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно договору у випадку порушення зобовязань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Відповідач свої обовязки за кредитним договором належним чином не виконує, в результаті чого виникла заборгованість, в сумі 9112,08 доларів США, яка складається з наступного:

- 7956,50 доларів США заборгованість за кредитом;

- 757,83 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 241,92 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 155,83 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором.

Позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № HET0GK00001675 від 30.06.2006 року стягнути з відповідача 9112,08 доларів США, що за курсом 13,89 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.08.2014 р. складає 126566,79 грн. та судові витрати.

В ході розгляду справи представник відповідача ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просить суд визнати недійсним кредитного договору № HET0GK00001675 від 30.06.2006 р. укладеного між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" та ОСОБА_1.

Позовні вимоги мотивує тим, що під час укладання оспорюваного договору порушено вимоги ст. 11 Закону України "Про захист прав споивачів", та вимоги п.п. 3.2, 3.4 "Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" затверджених Постановою Правління Національного банку України № 168 від 10.05.2007 р., а саме банком не надано окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача, а також не вказано повної орієнтовної вартості кредиту, вважає, що розрахунок проведений поверхово та не зрозуміло для споживача.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 позовні вимоги по первісному позову підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, позовні вимоги за зустрічним позовом не визнала, просила суд відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю.

Представник відповідача за первісним позовом/позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2, в судовому засіданні, позовні вимоги за первісним позовом не визнала, просила суд відмовити в їх задоволенні, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала, просила суд їх задовольнити в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Відповідно до укладеного договору № HET0GK00001675 від 30.06.2006 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 22440,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 30.06.2021 року.

Відповідно договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно договору у випадку порушення зобовязань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Відповідач свої обовязки за кредитним договором належним чином не виконує, про що свідчать розрахунки по рахунках відповідача ОСОБА_1, в результаті чого виникла заборгованість, в сумі 9112,08 доларів США, яка складається з наступного:

- 7956,50 доларів США заборгованість за кредитом;

- 757,83 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 241,92 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 155,83 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 параграфу 1 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За загальними правилами, визначеними ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. За ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу ст. ст. 546, 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею), якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає повернення суми кредиту, а також сплати процентів та плату за пропуск платежів у примусовому порядку, посилаючись на кредитний договір. Таке право також передбачене ч.2 ст.1050 ЦК України, яка застосовується до правовідносин за кредитним договором.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

Таким чином, первісний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню повністю.

Стосовно зустрічного позову, суд прийшов до висновку про необхідність залишення вимог ОСОБА_1 без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верхового Суду України №9 від 06.11.2009 року встановлено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання сторонами вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

З матеріалів справи та з пояснень представника ОСОБА_1, вбачається, що вимоги встановлені ст. 203 ЦК України, були дотримані в повному обсязі.

Згідно положень статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови.

Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Відповідно до положень вказаної статті Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

У частині третій названої статті визначений приблизний (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

У даному випадку відсутні підстави вважати, що кредитний договір, укладений сторонами містить несправедливі умови до позивача, оскільки при підписанні договору позивач мав реальну можливість ознайомитись з умовами договору, в зв'язку з чим і погодився на його укладання шляхом підписання договору.

При цьому суд враховує положення ст. 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Що стосуються доводів позивача про те, що відповідач у порушення положень п.п. 3.2., 3.4 Постанови Правління Національного банку України № 168 від 10 травня 2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», то такі доводи є безпідставними, оскільки кредитний договір укладався сторонами за рік до прийняття вказаної постанови (30.06.2006 року), а тому банк не міг виконати вказані положення Постанови Правління Національного банку України № 168 від 10 травня 2007 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, період сплати тіла, процентів, інших платежів, розмір щомісячного платежу, що і було передбачено сторонами при укладенні кредитного договору - отримання кредиту, його погашення, сплати відсотків в доларах США.

Тому, доводи позивача про те, що кредитний договір підлягає визнанню недійсним з цих підстав є необґрунтованими.

А тому, видача кредиту, внесення щомісячних платежів на погашення заборгованості за кредитом, процентів, інших обов'язкових платежів в валюті зобов'язання - долар США є правомірним.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання кредитного договору, укладеного сторонами, недійсним. Таким чином, зустрічний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись Постановою Пленуму Верхового Суду України №9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", ст. ст. 11, 15, 16, 202-204, 215,217, 615, 651, 1054, 1055 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

Первісний позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № HET0GK00001675 від 30.06.2006 р. в розмірі 9112,08 доларів США, що за курсом 13,89 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.08.2014 р. складає 126566,79 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" 1265,67 грн. витрат по сплаті судового збору.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" про визнання недійсним кредитного договору № HET0GK00001675 від 30.06.2006 р. укладеного між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Херсонської області через Суворовський районний суд м. Херсона шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

СуддяОСОБА_4