Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/1761/15 Головуючий у 1 інстанції: Воробйов А.В.
Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

" 25" березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк" в особі територіально відокремленого безбалансового відділення №10007/0325 філії - Запорізьке обласне управління в частині первісного позову

на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2013 року по справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк" в особі територіально відокремленого безбалансового відділення №10007/0325 філії - Запорізьке обласне управління до ОСОБА_3 про звернення стягнення на заставлене майно, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2010 року ВАТ "Державний ощадний банк" в особі територіально відокремленого безбалансового відділення №10007/0325 філії - Запорізьке обласне управління звернулось до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнювало, до ОСОБА_3 про звернення стягнення на заставлене майно.

В обґрунтування позову зазначило, що 19 серпня 2008 року між банком та відповідачем був укладений договір відновлювальної кредитної лінії, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 77400 доларів США, зі сплатою відсотків в розмірі 14% річних з кінцевим терміном повернення до 16 серпня 2013 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 19 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого предметом іпотеки є трикімнатна квартира АДРЕСА_1. Взяті на себе зобов'язання відповідач за кредитним договором не виконала, внаслідок чого, станом на 01 лютого 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 85327,56 доларів США, що в національній валюті складає 682023,19 грн., з них:

- 61500 доларів США - сума несплаченого кредиту;

- 23827,56 доларів США - сума несплачених відсотків по кредиту;

- 1292,79 доларів США - заборгованість по пені за несвоєчасну сплату кредиту;

- 95,95 доларів США - заборгованість по пені за несвоєчасну сплату відсотків по кредиту.

На підставі зазначеного просило звернути стягнення на предмет іпотеки: трикімнатну квартиру, загальною площею 81,3 кв.м, житловою площею 51,9 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1, на загальну суму 682023,19 грн., що підлягає сплаті позивачу з вартості предмета іпотеки шляхом його реалізації на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною його реалізації на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна; стягнути з ОСОБА_4 на його користь 1820 грн. судового збору.

В грудні 2012 року ОСОБА_3 подала зустрічний позов, в якому зазначила, що рішенням апеляційного суду Запорізької області їй було відмовлено у задоволенні позовних вимог до банку про визнання кредитного договору недійсним на підставі обману, у зв'язку з неналежно обраним нею способом захисту прав. Рішення апеляційного суду Запорізької області набрало законної сили і обставини встановлені цим рішенням носять преюдиційний характер і не підлягають доведенню. Таким чином, порушення банком умов договору по видачі усієї суми кредиту 77400 доларів США і видачі замість неї суми 61500 доларів США не підлягає доведенню, оскільки дана обставина встановлена судовим рішенням. Згідно п. 11. кредитного договору, визначено суму кредиту, яка має бути видана банком позичальнику в сумі 77 400 доларів США. Згідно п.3.3.1. кредитного договору на ОСОБА_3 покладено обов'язок по поверненню кредиту в сумі вказаній в п. 1.1 договору, так як п.1.1 не передбачає будь-яких відступлень або виключень, отже твердження банку про відсутність у нього зобов'язання по видачі кредиту в сумі 77400 доларів США є хибним, оскільки обов'язок ОСОБА_3 по поверненню вказаної суми покладає на банк обов'язок по видачі кредиту саме в цьому розмірі. Оспорює договір позики на тій підставі, що грошові кошти насправді були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

На підставі зазначеного просила визнати договір відновлювальної кредитної лінії від 19 серпня 2008 року недійсним, шляхом визнання його неукладеним; повернути сторони у первісний стан, який існував до укладання договору, шляхом застосування до сторін двосторонньої реституції; стягнути з відповідача на її користь усі судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2013 року у задоволенні первісного позову ПАТ "Ощадбанк" відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано договір відновлювальної кредитної лінії, укладений 19 серпня 2008 року між філією - Шевченківське відділення №7858 ВАТ "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_3 недійсним, шляхом визнання його неукладеним. Повернуто сторони у первинний стан до укладання договору відновлювальної кредитної лінії від 19 серпня 2008 року, шляхом застосування до сторін двосторонньої реституції.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 19 листопада 2013 року апеляційну скаргу ПАТ "Ощадбанк" в особі територіально відокремленого безбалансового відділення Запорізьке обласне управління задоволено. Рішення місцевого суду скасовано з ухваленням нового рішення, яким первісний позов ПАТ "Ощадбанк" задоволено, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки нерухомого майна, укладеного 19 серпня 2008 року між АТ "Ощадбанк" та ОСОБА_3, а саме: трикімнатну квартиру, загальною площею 81,3 кв.м, житловою площею 51,9 кв.м зі всіма невід'ємними її приналежностями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на загальну суму 682023,19 грн., що підлягає сплаті позивачу з вартості предмета іпотеки шляхом його реалізації на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною його реалізації на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 лютого 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення апеляційного суду Запорізької області від 19 листопада 2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 07 серпня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано з ухваленням нового рішення, яким первісний позов ПАТ "Ощадбанк" задоволено частково, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки нерухомого майна № 1Z/1090-Ф, укладеним 19 серпня 2008 року між ОСОБА_3 і ВАТ "Державний ощадний банк України", а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 81,3 кв. м, житловою площею 51,9 кв. м, яка належить ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 27 грудня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 6603, в рахунок погашення заборгованості за договором відновлюваної кредитної лінії від 19 серпня 2008 року № 1090-Ф, укладеним між ОСОБА_3 і ВАТ "Державний ощадний банк України", яка станом на 01лютого 2013 року становить за тілом кредиту і відсотками 52 125 доларів США 73 центи (за курсом НБУ станом на 31 січня 2013 року 416640 грн. 96 коп.) та за пенею 14475 грн. 32 коп., шляхом його реалізації на прилюдних торгах за початковою ціною продажу на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року касаційні скарги ПАТ "Державний ощадний банк" та ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення апеляційного суду Запорізької області від 07 серпня 2014 року в частині первісного позову скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду Запорізької області від 07 серпня 2014 року залишено без змін.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2013 року а апеляційною скаргою ПАТ "Державний ощадний банк" переглядається частині відмови у задоволенні позовних вимог

В апеляційній скарзі ПАТ "Державний ощадний банк", посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові банку до боржника, виходив з того, що в день підписання договору відновлюваної кредитної лінії №1090-Ф ОСОБА_3 отримала кредит у сумі 61 500 доларів США, порушення банком зобов'язань за кредитним договором видати кредит у сумі 77 400 доларів США дає підстави задовольнити зустрічний позов ОСОБА_3 про визнання договору неукладеним, оскільки грошові кошти одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 19 листопада 2013 року, залишеним ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року без змін, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ "Державний ощадний про визнання договору відновлювальної кредитної лінії від 19 серпня 2008 року не укладеним, відмовлено.

Таким чином ,договір відновлюваної кредитної лінії №1090-Ф від 19 серпня 2008 року підтверджує виникнення між сторонами кредитних правовідносин .

19 серпня 2008 року між ВАТ "Державний Ощадбанк України", правонаступником якого є ПАТ "Державний Ощадбанк України", та ОСОБА_3 було укладено договір відновлюваної кредитної лінії №1090-Ф., за умовами п. 1.1 якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит на споживчі цілі в сумі 77 400 доларів США зі сплатою відсотків в розмірі 14 % річних та з кінцевим терміном повернення до 16.08.2013р. За пунктом 1.3 договору ліміт кредитування визначений в сумі 77 400 доларів США.

Згідно з п. 1.2 договору кредит надається окремими частинами (траншами) за відновлюваною кредитною лінією, відкритою на строк 12 місяців до серпня 2009р. На дату закінчення вказаного періоду визначається сума фактичної заборгованості за кредитом, яка підлягає погашенню щомісячно згідно графіка погашення кредиту та відсотків, починаючи з серпня 2009р.

Відповідно до п.п. 1.5, 1.5.2 договору за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплачувати банку відповідну плату (відсотки) в порядку, розмірах та строки, визначені в цьому договорі; відсотки нараховуються банком щомісячно за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, що був отриманий позичальником, починаючи з дати видання кредиту до моменту закінчення терміну, на який надано кредит. У відповідності до п. 1.5.1.3 договору, нараховані відсотки повинні бути сплачені позичальником щомісячно, не пізніше останнього робочого дня звітного місяця, починаючи з серпня 2008р.

Згідно з пунктом 5.2 договору за порушення взятих на себе зобов'язань по своєчасному поверненню основної суми кредиту та/або сплати відсотків за користування кредитом позичальник зобов'язується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на період, за який сплачується пеня, від суми платежу, за кожен день прострочення.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 19.08.2008 року було укладено договір іпотеки №1Z/1090-Ф, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передала банку в іпотеку належну їй на праві власності трикімнатну квартиру, загальною площею 81,3 кв.м., житловою площею 51,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором з погашення кредиту та відсотків, банк пред'явив позов про звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог про погашення заборгованості, яка за розрахунками банку, станом на 01.02.2013р складає 85 327,56 доларів США, із яких 61500 дол. США - заборгованість за тілом кредиту, 23827,56 доларів США - Заборгованість за відсотками, 595,95 доларів США - пеня за відсотками, 1292,79 доларів США - пеня за тілом кредиту ( а.с.113 т.1)

Проте розмір заборгованості, визначений банком, не може бути прийнятий, виходячи з наступного.

Відповідно до п 1.3 договору сума 77 400 доларів США визначена як ліміт кредитування.

Згідно з п. 1.2 договору кредит надається окремими частинами (траншами) за відновлюваною кредитною лінією, відкритою на строк 12 місяців до серпня 2009р. На дату закінчення вказаного періоду визначається сума фактичної заборгованості за кредитом, яка підлягає погашенню щомісячно згідно графіка погашення кредиту та відсотків, починаючи з серпня 2009р.

У підтвердження видачі кредитних коштів позичальнику банк надав заяви на видачу готівки: від 19.08.2008р. на суму 61 500 доларів США (а.с. 153 т.1); № 2298283 від 10.10.2008р. на суму 15 000 доларів США (а.с. 152 т.1); № 2542296 від 23.10.2008р. на суму 5 595 доларів США (а.с. 151 т.1).

ОСОБА_3 визнавала отримання нею першого траншу у сумі 61 500 доларів США, та заперечувала отримання коштів за двома наступними траншами, посилаючись, що вказаних заяв від 10.10.2008р. та 23.10.2008р. на видачу готівки вона не підписувала.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України

В межах іншої цивільної справи № 0827/2-2289/2011 за позовом ОСОБА_3 до ВАТ "Ощадбанк" про визнання договору відновлюваної кредитної лінії від 19.08.2008р. недійсним було проведено судово-почеркознавчу експертизу № 37/л від 12.04.2012р. підписів, вчинених від імені ОСОБА_3 на заявах про видачу готівки (а.с. 102-108 т.1).

Згідно з висновком експертного дослідження підписи у графі "підпис отримувача" у заяві на видачу готівки № 2542296 від 23.10.2008р. на отримання у Шевченківському відділенні "Ощадбанку" грошей в сумі 5595 доларів США та у заяві на видачу готівки № 2298283 від 10.10.2008р. на отримання у Шевченківському відділенні "Ощадбанку" грошей в сумі 15000 доларів США виконані не ОСОБА_3, а іншою особою з наслідуванням оригінальним підписам ОСОБА_3 (а.с.102- 108 т.1).

Експертиза призначалася і проводилася за ухвалою суду у справі між тими ж сторонами та з приводу правовідносин за одним і тим же договором відновлюваної кредитної лінії №1090-Ф.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України саме письмові докази мають визначальне значення для правильного вирішення спору в частині доведеності позовних вимог, які ґрунтуються на спірних правовідносинах, тому висновок експертного дослідження є належним і допустимим письмовим доказом у даній справі щодо неналежності підпису позичальнику на заявах №2298283 від 10.10.2008р. № 2542296 від 23.10.2008р. про отримання 15 000 доларів США та 5595 доларів США.

Будь-яких доказів, які б підтверджували отримання ОСОБА_5 коштів по указаним заявам, банк не надав.

Отже, є доведеним той факт, що ОСОБА_3 не отримувала два транші за заявами про видачу готівки № 2298283 від 10.10.2008р. на суму 15 000 доларів США та № 2542296 від 23.10.2008р. на суму 5 595 доларів США.

Таким чином,сума фактично виданого ОСОБА_3 кредиту складає 61 500 доларів США і це не суперечить умовам п. 1.2 договору.

З наданих банком розрахунків вбачається, що протягом річного строку дії кредитної лінії ОСОБА_3 внесла на погашення кредиту наступні суми: 16.09.2008р. - 3295 доларів США, 19.09.2008р. - 12 300 доларів США, 14.10.2008р. - 5000 доларів США.

Відповідно до висновку судово-бухгалтерської експертизи №66/07-14-Б від 16.07.2014 року, яка призначалася за ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 12 травня 2014р., станом на 01.02.2013 р. сума несплаченого кредиту складає 40 905 доларів США. сума несплачених відсотків станом на 01.02.2013р. - 11 220,73 доларів США, пеня 1684,56 доларів США( а.с.122-132 т.2 ).

Згідно зі ст.2 Закону України " Про банки і банківську діяльність", кошти - це гроші у національній або іноземній валюті.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках та у порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України).

Згідно ст.47 Закону України "Про банки та банківську діяльність", банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг. Перелік фінансових послуг, що банк має право надавати своїм клієнтам (крім банків) шляхом укладення агентських договорів, встановлюється Національним банком України.

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 5-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю операції з валютними цінностями" здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього Декрету.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30 березня 2012 року у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

При скасуванні рішення апеляційного суду від 07 серпня 2014 року в ухвалі Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року зазначив,що вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд апеляційної інстанції повинен був установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті ( а.с. 223 звор. Т.2).

Відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Судом встановлено,що позивач має банківську ліцензію зареєстровану Національним Банком України та дозвіл на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 ч.2 та ч.4 ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (а.с. 259-260 т.2).

Оскільки на момент укладення кредитного договору у позивача була ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями і банк правомірно надав кредит в іноземній валюті - доларах США, то і сума боргу за кредитним договором підлягає визначенню в доларах США.

Разом з тим, положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені.

За період з 01.03.2012 р. по 01.02.2013 р. (період, визначений позивачем) нарахована пеня на підставі п. 5.2 договору складає 39683,22 грн. (за курсом НБУ України на 25.03.2015 р.)

Отже, заборгованість ОСОБА_3 перед банком станом на 01.02.2013р.: за кредитом - 40 905 доларів США, за відсотками - 11 220,73 доларів США, а загалом за основним боргом - 52 125,73 доларів США, пеня - 39683,22 грн.

Згідно зі ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також вимог, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 33, ст. 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.

Отже, банк вправі задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки - трикімнатної квартири АДРЕСА_1

Заява представника ОСОБА_3 про застосування Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не підлягає задоволенню.

Так, за змістом Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (далі Закон), протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Із матеріалів справи вбачається, що у ОСОБА_3 наявне інше нерухоме майно, в тому числі і житлове (а.с. 170-172 т.1). Також є неприйнятними і доводи щодо використання предмету іпотеки як місця постійного проживання позичальника, з огляду на те, що відповідачка як власник предмету іпотеки зареєстрована за іншою адресою: квартира АДРЕСА_1.

Отже, відсутні критерії, викладені у статті 1 вищезазначеного Закону.

Неповнолітні діти право власності на предмет іпотеки не мають, і іпотекодавець стосовно дітей не є особою, визначеною п. 1 ч. 2 ст. 177 СК України, ч. 3 ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства". Договір іпотеки у судовому порядку недійсним не визнано.

Таким чином, відсутні перешкоди для звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, в рахунок погашення боргу ОСОБА_3 за договором відновлюваної кредитної лінії № 1090-Ф від 19.08.2008р.

У відповідності до п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог банку.

Згідно з ч.5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України банк має право на компенсацію за рахунок відповідача понесених ним судових витрат в сумі 1720,50 грн. (а.с. 235 т.1), Банк при поданні позовної заяви до суду судовий збір не сплатив, на що не звернув уваги суд першої інстанції при відкритті провадження у справі. Отже, судовий збір в сумі 3 654 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_3 в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 307,309 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк" в особі територіально відокремленого безбалансового відділення №10007/0325 філії - Запорізьке обласне управління задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2013 року в частині відмови банку про звернення стягнення на майно скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 1Z/1090-Ф, укладеним 19 серпня 2008р. між ОСОБА_3 та ВАТ "Державний ощадний банк України" (правонаступник ПАТ "Державний ощадний банк України"), а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 81,3 кв. м, житловою площею 51,9 кв. м, яка належить ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 27 грудня 2007р., зареєстрованого в реєстрі за № 6603, в рахунок погашення заборгованості за договором відновлюваної кредитної лінії № 1090-Ф від 19 серпня 2008 р., укладеним між ОСОБА_3 та ВАТ "Державний ощадний банк України" (правонаступник ПАТ "Державний ощадний банк України"), яка становить 40905 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 11220,73 доларів США - заборгованість за процентами, 39683,22 грн. - пеня, шляхом його реалізації на прилюдних торгах за початковою ціною продажу на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

В решті позову ПАТ "Державний ощадний банк України" - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір на користь держави в сумі 3 654 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ "Державний ощадний банк України" судовий збір у сумі 1720,50 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: