22-ц/775/359/2015(м)
Головуючий у 1-й інстанції Іванченко А.М..
Суддя-доповідачСорокаГ.П. категорія 53
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

28 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді - Сороки Г.П.,

суддів - Баркової Л.Л., Гаврилової Г.Л.,

при секретарі - Бєльченко Б.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 листопада 2014 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

05 грудня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі за текстом ПАТ «ММК ім.Ілліча») про стягнення суми індексації заробітної плати та компенсації за період з 01.03.2003 року по 02.03.2012 року. Посилався на те, що з 17.07.1985 року по 02.03.2012 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем. В період його трудової діяльності, а саме у період з березня 2003 року відповідачем не проводилась передбачена діючим законодавством індексація заробітної плати, внаслідок чого порушено його права на оплату праці і при звільненні сума індексації з компенсацією не була виплачена (а.с.2-3).

В ході розгляду справи 07 квітня 2014 року позивач збільшив позовні вимоги, посилаючись на положення ст.ст.116,117 КЗпП України, просив також стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільнені за період з 02.03.2012 року по час постановлення рішення (а.с.13-14).

28 травня позивач звернувся до суду із заявою про зміну позовних вимог, посилаючись на те, що у березні 2014 року відповідач сплатив йому заборгованість по заробітній платі, тому просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 02.03.2012 року по 01.03.2014 року, а інші позовні вимоги залишити без розгляду (а.с.28).

Ухвалою Іллічвського районного суду м.Маріуполя від 27 жовтня 2014 року позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «ММК ім. Ілліча» в частині стягнення заборгованої індексації та компенсації по заробітній платі залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 листопада 2014 року ( з урахуванням ухвали цього ж суду від 24 березня 2015 року про виправлення описки) позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «ММК ім. Ілліча» про стягнення заборгованої суми індексації заробітної плати з компенсацією та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «ММК ім.Ілліча» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати індексації заробітної плати з компенсацією в розмірі 2500 грн. з утриманням ПАТ «ММК ім. Ілліча» з цих сум передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Також стягнуто з ПАТ «ММК ім. Ілліча» на користь держави судовий збір в розмірі 229,40 грн.

Не погодившись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення змінити та ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість рішення та неправильне застосування судом норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, який доводи апеляційної скарги підтримав, просив скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, заперечення представника відповідача ПАТ «ММК ім. Ілліча» - Новгородської В.В., яка просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно вимог ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання рішення не тим суддею, який розглянув справу.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак, таким вимогам рішення суду не відповідає.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач в період з 17.07.1985 року по 02.03.2012 року перебував у трудових відносинах з ПАТ "ММК ім. Ілліча". За цей період йому нараховувалась і виплачувалась заробітна плата. В ході розгляду справи відповідачем у березні 2014 року на користь позивача була сплачена заборгованість з індексації заробітної плати з компенсацією, яка утворилась за період з березня 2003 року по липень 2006 року та склала 1070,60грн., а з відрахуванням податків та обов'язкових платежів позивач фактично отримав 893,89грн. З вказаною сумою та періодом утворення заборгованості позивач погодився та не оспорював її розмір. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що між позивачем та відповідачем мав місце спір щодо періоду нарахування суми індексації заробітної плати з компенсацією, оскільки позивач в позовній заяві просив стягнути заборговану суму індексації заробітної плати з компенсацією за період з березня 2003 року по 02.03.2012 року, тому дійшов до висновку, що спір вирішений на користь позивача частково.

З урахуванням наведеного, керуючись положеннями ст.ст.116,117 КЗпП України, виходячи з того, що в день звільнення позивача з ним не був проведений повний розрахунок, враховуючи що середньоденний заробіток згідно довідки відповідача складає 202,40грн., суд визначив розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.03.2012 року по 01.03.2014 року, за 500 робочих днів, у сумі 101200,00грн.

Визначаючи розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, враховуючи спірну суму, на яку мав право позивач, частку, яку вона становить в заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи і, керуючись принципами справедливості, співмірності та розумності, суд дійшов до висновку про стягнення відшкодування в розмірі 2500 грн.

З таким висновком суду колегія суддів погодитись не може.

Відповідно вимог ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наведеними в п.20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Відповідно до п.п.2,5 Порядку обчислення середньої заробітної, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1992 року №100 (з наступними змінами та доповненнями) у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Зі справи вбачається, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем у період з 17.07.1985 року, був звільнений 02.03.2012 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.5).

В день звільнення позивач не працював, перебував у відпустці без збереження заробітної плати, що вбачається з табелю обліку робочого часу за березень 2012 року (а.с.88-90).

11.11.2013 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «ММК ім. Ілліча» із письмовою заявою про надання йому довідки щодо заробітної плати за період його роботи та виплати сум індексації заробітної плати (а.с.84).

Згідно довідки відділу обліку заробітної плати від 02.04.2015 року та відомості на виплату грошей за березень 2014 року ОСОБА_1 у березні 2014 року була нарахована індексація заробітної плати в розмірі 527,04грн., компенсація в розмірі 543,56грн., а всього 1070,60грн. за період з березня 2003 року по липень 2006 року, що підтверджується розрахунком сум індексації з компенсацією, яка за вирахуванням податків та інших обов'язкових платежів була йому виплачена 19.03.2014 року в сумі 895грн. (а.с.32,85-87).

З урахуванням наведеного, виходячи з того, що при звільненні позивача відповідачем з ним не був проведений повний розрахунок і що такий розрахунок за заявою позивача від 11.11.2013 року відповідно до вимог ст.116 КЗпП України відповідачем не був проведений, а був проведений 19.03.2014 року, згідно положень ст.117 КЗпП України позивач має право на отримання компенсації середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні з дня подачі заяви про проведення розрахунку, оскільки в день звільнення він не працював, по день фактичного розрахунку.

Разом з тим, переглядаючи справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог, виходячи з того, що в своїй позовній заяві ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по 01.03.2014 року (а.с.28), з відповідача на його користь підлягає стягненню відшкодування середнього заробітку за період з 11.11.2013 року по 01.03.2014 року включно, що з урахуванням графіку роботи позивача (три зміни, чотири робочих дні, п'ятий день вихідний) становить 83 робочих дні та складає 16799,20грн. (202,4Х83).

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають частковому задоволенню.

При цьому підстав для зменшення відшкодування середнього заробітку відповідно до ч.2 ст.117 КЗпП України та п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», у справі не вбачається, оскільки судом не вирішувався спір про стягнення заборгованості по заробітній платі у виді сум індексації заробітної плати з компенсацією, дані вимоги позивача ухвалою суду від 27.10.2014 року залишено без розгляду за заявою позивача, що слідує з правових позицій Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наведених в ухвалі від 25.03.2015 року по аналогічній справі, а також правових позицій Верховного Суду України, наведених постановах по справах №6-41цс15, №6-195цс14, №6-39цс11.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції на наведене належної уваги не звернув, обставини, що мають значення для справи, в повному обсязі не з'ясував та не встановив і, виходячи з того, що позивач звертався до підприємства із заявою про виплату індексації заробітної плати за весь період роботи, а відповідач виплатив йому суму індексації заробітної плати з компенсацією за період з березня 2003 року по липень 2006 року, дійшов помилкового висновку про доцільність часткового задоволення позову про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням розміру частки основної спірної суми по індексації та компенсації в сумі 1070,60грн., на яку позивач мав право, істотності спірної суми порівняно із середнім заробітком, принципів справедливості, співмірності та розумності, оскільки судового спору щодо розміру заборгованості по заробітній платі не було.

Тому, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 16799,20грн. з урахуванням податків та інших обов'язкових платежів, які підлягають відрахуванню роботодавцем при виплаті заробітної плати.

З урахуванням наведеного апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір» у зв'язку із скасуванням рішення суду першої інстанції та ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову судовий збір, від сплати якого позивач був звільнений при подачі позову до суду в розмірі 243,60грн. та при подачі апеляційної скарги в розмірі 121,80грн., підлягає стягненню в дохід держави з відповідача.

Керуючись ст.ст.307,309,313,314 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 листопада 2014 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11 листопада 2013 року по 01 березня 2014 року у розмірі 16799 (шістнадцять тисяч сімсот дев'яносто дев'ять) гривень 20 копійок з урахуванням податків та інших обов'язкових платежів, які підлягають відрахуванню із зазначеної суми при виплаті Публічним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» в дохід держави судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) гривень 60 копійок за подачу позову до суду та у розмірі 121 (сто двадцять одна) гривня 80 копійок за подачу апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Сорока Г.П.

Судді: Баркова Л.Л.

Гаврилова Г.Л.