Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 22-ц-778/1756/15 Головуючий у 1 інстанції: Притуло Л.В.
Суддя-доповідач: Бабак А.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів Бабак А.М.

Полякова О.З.

При секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 січня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном.

В обґрунтування позову позивач зазначала, що вона є власником 19/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1, які вона успадкувала після смерті ОСОБА_5 Інші 31/50 частин будинку належать ОСОБА_4 На земельній ділянці будинку розташований гараж «Б-1», який побудований з дозволу управління головного архітектора м. Мелітополя від 08 серпня 1981 року попереднім власником.

Відповідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом нею успадковані 19/50 частин будинку з гаражем. Проте, користуватись гаражем не має можливості, оскільки в ньому знаходяться речі ОСОБА_4, яка у добровільному порядку відмовляється забирати свої речі.

Посилаючись на зазначені обставини позивач просила усунути перешкоди з боку ОСОБА_4 у користуванні гаражем «Б-1» будинку АДРЕСА_1 та зобов'язати ОСОБА_4 звільнити зазначений гараж від речей належних їх. Стягнути судові витрати.

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання права власністю на нерухоме майно, в якому зазначала, що вона є власником 31/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_6 у 2003 році, якій належало 19/50 частин цього житлового будинку її син ОСОБА_5 прийняв спадщину, проте не оформив свої спадкові права.

За життя ОСОБА_5 після повного руйнування гаража у 2008 році, не бажав його відновлювати та запропонував ОСОБА_4 відновити гараж власними силами, а він в подальшому не буде на нього претендувати, за умови, що самостійно продасть будівельні матеріали, які залишилися від гаражу.

23 травня 2008 року ОСОБА_5 звернувся до Комунального підприємства «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації з заявою про належність гаражу ОСОБА_4

ОСОБА_4 за власні кошти провела реконструкцію гаража, повністю його відновила.

Посилаючись на ці обставини, просила суд визнати за нею право власності на гараж «Б-1» згідно технічного паспорта, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 січня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на гараж «Б-1», розташованого за адресою: АДРЕСА_1, згідно технічного паспорта.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки судом залишено поза увагою, що нею 19/50 частин житлового будинку успадковані разом з гаражем «Б-1», тому має право ним користуватися. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким її позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_4 та визнаючи за нею право власності на гараж «Б-1», що розташований по АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з того, що за життя ОСОБА_5 розпорядився своєю часткою у гаражі, відмовившись від неї на користь ОСОБА_4, тому до ОСОБА_3 право спільної часткової власності на гараж за заповітом не перейшло.

Судова колегія з таким висновком суду першої інстанції погодитися не може виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що власниками житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_4, якій належить 31/50 частин та ОСОБА_3, якій належить 19/50 частини житлового будинку (а.с. 15-16, 26-30).

Ідеальні частки співвласників не визначені, тому будинок є у спільній частковій власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Відповідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Вирішуючи спір на користь ОСОБА_4, суд першої інстанції, дійшовши висновку про те, що попередній власник ОСОБА_5 відмовився від своєї частки гаражу, а тому ОСОБА_3 не успадковувала цю частку, залишив поза увагою, що відповідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.06.2011 року, ОСОБА_3 успадковані 19/50 частин житлового будинку АДРЕСА_1 разом з господарчими спорудами: Б-1 гараж, Д убиральня, Е-1 літня кухня, 1 огорожа (а.с.15), які зареєстровані за нею в КП «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» 23.06.2011 року (а.с.16).

Із наявного в матеріалах справи договору купівлі-продажу частки будинку від 17.11.2000 року та технічного паспорту на житловий будинок вбачається, що ОСОБА_4 придбана 31/50 частина житлового будинку АДРЕСА_1 разом із гаражем Б-1, сараєм В.-1,сараєм Г-1, вбиральнею, огорожею № 2, відмосткою № 1.

Відповідно роз'ясненням, що містяться в п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Тому при відчуженні жилого будинку вони переходять до нового власника разом з будинком, якщо при укладенні договору про відчуження не було обумовлено їх знесення або перенос попереднім власником.

Суд першої інстанції встановивши, що попередній власник ОСОБА_5 відмовився від своєї частки у гаражі на користь ОСОБА_4 залишив поза увагою, що в свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 21.06.2011 року це майно значиться. Таким чином, не можна вважати, що право власності на гараж «Б-1» не перейшло до ОСОБА_3 відповідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.06.2011 року.

Оскільки, сторони є співвласниками спільної часткової власності на будинок, вони є співвласниками спільної часткової власності і на господарські будівлі, а тому мають право на їх володіння та користування відповідно своїх часток у праві власності.

Визнавши право власності на гараж в цілому за ОСОБА_4, суд таким чином позбавив права власності на володіння та користування 19/50 частин гаражем ОСОБА_3

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню із ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні гаражем, то судова колегія також не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки спірний гараж знаходиться у спільній частковій власності сторін, порядок користування між ними не визначений, тому кожен із них має право на його володіння та користування для своїх особистих потреб за їх згодою.

Враховуючи наведене, судова колегія дійшла висновку про скасування рішення суду і частині задоволення позову ОСОБА_4 із ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.307,309,313,314,316,317 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 січня 2015 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: