Ухвала

іменем україни

02 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Креді Агріколь Банк» (далі - ПАТ «Креді Агріколь Банк») до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ПАТ «Креді Агріколь Банк» звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 07 серпня 2008 року між ним та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній надано кредит у розмірі 20 916,73 доларів США зі сплатою 11,6% річних зі строком повернення 06 серпня 2018 року. Посилаючись на неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь заборгованість у розмірі 104 099 грн 15 коп.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року, позов ПАТ «Креді Агріколь Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 104 099 грн 15 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати зазначені судові рішення справу та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із наявності простроченої заборгованості та права банка достроково вимагати повернення кредитної заборгованості у повному обсязі.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що само по собі усунення позичальником порушень не позбавляє кредитора права, передбаченого ст. 1050 ЦК України.

Проте погодитися з такими висновками апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 313 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справ судом першої інстанції, за результатами якого апеляційний суд ухвалює рішення або постановляє ухвалу за правилами ст. 19 і гл. 7 розд. ІІІ цього Кодексу.

За змістом ухвала суду апеляційної інстанції повинна відповідати вимогам ст. 315 ЦПК України. Зокрема, у ній повинні бути зазначені мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, зазначеним вимогам ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає. Суд належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги; не перевірив законність і обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення; не навів достатніх мотивів прийнятого ним рішення; не зазначив обставини, якими б спростовувалися доводи апеляційної скарги.

Відповідно ст. 1054 ЦК України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судами установлено, що 07 серпня 2008 року між ПАТ «Індустріально-Експортний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого останній було надано кредит в розмірі 20 916,73 доларів США зі сплатою 11,6 % річних строком до 06 серпня 2018 року, для придбання автомобіля.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором у той же день між сторонами укладено договір застави, предметом якого є автомобіль Nissan Noteдержавний реєстраційний номер НОМЕР_1.

07 липня 2009 року між сторонами було укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до кредитного договору та договір про внесення змін № 1 до договору застави.

Погашення кредиту сторони передбачили шляхом внесення щомісячних платежів відповідно до графіку погашення кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно з наданим банком розрахунком прострочена заборгованість по кредиту складає 280, 40 доларів США, загальна заборгованість по кредиту - 12 506,47 доларів США, прострочена заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 133,58 доларів США, заборгованість по відсоткам 103,34 доларів США, що разом у гривневому еквіваленті складає 104 099, 55 грн.

23 вересня 2013 року та 24 жовтня 2013 року позичальнику було направлено письмові вимоги про погашення заборгованості за кредитом, які останньою були отримані, що підтверджується зворотними поштовими повідомленнями.

Відповідно до п. 3.2.5 кредитного договору у разі несплати позичальником заборгованості за кредитним договором (частиною кредиту) згідно з п. 1.1 цього договору та/або процентів за користування кредитом згідно п. 2.4 цього договору протягом 30 днів банк направляє позичальнику письмове повідомлення про наявність простроченої заборгованості, в якому вказуються розмір заборгованості з урахуванням належних до сплати процентів та штрафних санкцій.

Невиконання зобов'язання по повному погашенню заборгованості в строк до 30 днів з дня направлення повідомлення, дає право банку вимагати дострокового повернення кредиту в повній сумі, нарахованих процентів за користування кредитом штрафу та пені. У цьому випадку банк направляє вимогу про дострокове погашення кредиту в повній сумі та нарахованих процентів за користування кредитом, штрафу та пені.

Заперечуючи проти позову та не погоджуючись з наданим банком розрахунком розміру заборгованості, відповідач надала суду докази сплати нею простроченої заборгованості після отримання вимоги банку, з яких вбачається, що на виконання умов кредитного договору та повідомлень банку про наявність простроченої заборгованості на рахунок банку нею були внесені наступні платежі: 30 вересня 2013 року - 85 доларів США, 16 жовтня 2013 року - 201 долар США, 23 жовтня 2013 року - 732 долари США, 08 листопада 2013 року - 150 доларів США, 27 листопада 2013 року - 240 доларів США, 23 грудня 2013 року - 265 доларів США.

Вирішуючи спір, апеляційний суд на зазначене увагу не звернув, у порушення ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України обставини справи з'ясував неповно; доводи апеляційної скарги належним чином не перевірив; не звернув уваги на умови кредитного договору щодо підстав дострокового повернення кредитної заборгованості, не перевірив чи дотримані банком умови договору в цій частині; не взяв до уваги сплату відповідачкою простроченої заборгованості після отримання вимоги банку та не перевірив, чи покривають ці оплати прострочену заборгованість; з урахуванням заперечень відповідача щодо наданого банком розрахунку заборгованості не навів у рішенні свій розрахунок заборгованості; у порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не усунув суперечності в наданих банком розрахунках розміру заборгованості (а.с. 137, 145-147), які не відповідають сумі, що стягнута судом на користь банку та дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Ураховуючи, що допущені апеляційним судом порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для її скасування із направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян Головуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук В.О. Савченко Судді: В.І. Амелін