Справа № 166/503/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Лях В.І.
Провадження № 22-ц/773/331/15 Категорія: 30 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Карпук А.К., Здрилюк О.І.,

при секретарі - Шугаловій О.М.,

з участю позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії (далі - НАСК) "Оранта" про стягнення заподіяної майнової та моральної шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 18 грудня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 18 грудня 2014 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, НАСК "Оранта" про стягнення майнової та моральної шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою у даній справі задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 112964 грн. 64 коп. - вартість ремонту автомобіля, моральну шкоду у розмірі 15000 грн., витрати за надання правової допомоги у розмірі 450 грн., а всього 128414 грн. 37 коп.

Стягнуто з НАСК "Оранта" на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 25000 грн. - вартість ремонту автомобіля, 144 грн. 98 коп. - вартість лікування.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із зазначеним рішенням, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій, покликаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені заявлених до нього вимог.

Рішення оскаржене відповідачем ОСОБА_3 лише в частині задоволених вимог щодо нього, а відтак апеляційним судом переглядається лише в зазначеній частині.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля марки Дачія-Логан р/н НОМЕР_1 2007 року випуску, який ним був застрахований в страховій компанії "Княжа" з 29.12.2009 року по 28.12.2010 року, поліс ВС/1962927 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідач ОСОБА_3 є власником автомобіля марки Опель-Вектра р/н НОМЕР_2 1989 року випуску, який ним був застрахований в НАСК "Оранта" з 05.01.2010 року по 04.01.2011 року, поліс ВС/6531957 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а. с. 87).

31 березня 2010 року о 15 год. 30 хв. на 27 км. на автодорозі сполученням Ковель - Львів, між населеними пунктами Мокрець - Соловичі в Турійському районі Волинської області, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю вищезгаданих транспортних засобів.

Внаслідок даної ДТП позивач ОСОБА_1 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження та йому було спричинено майнову шкоду у зв'язку із пошкодженням належного йому транспортного засобу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на правовій основі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною собою, 2) за наявності вини лише особи, якій було завдано шкоди, вона їй не відшкодовується, 3) за наявності вини осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Умовами для покладення на особу обов`язку відшкодувати шкоду є: протиправна поведінка (дія або бездіяльність) особи; шкода як наслідок такої протиправної поведінки; причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою; вина особи, яка заподіяла шкоду

Ухвалою Турійського районного суду Волинської області від 07.07.2014 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 26.09.2014 року ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності, в порядку п.2 ч.1 ст.49 КК України, у зв'язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження за підозрою ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрито (а. с. 46-49). При цьому судами першої та апеляційної інстанцій констатовано про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, яка підтверджується висновками судово-автотехнічних експертиз від 30 вересня 2011 року № 7787/124, від 18 червня 2012 року № №7233, від 22 червня 2012 року № 7232/55.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України).

Поняття непереборної сили розкривається у ч. 1 ст. 263 ЦК України, відповідно до якої непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Всупереч вищенаведеним нормам, відповідач ОСОБА_3 не надав жодних доказів які б спростували його вину у вчиненні дорожньо - транспортної пригоди і як наслідок заподіянні позивачу майнової та моральної шкоди.

Заперечення ОСОБА_3 в суді першої інстанції щодо заявлених вимог так як і доводи апеляційної скарги зводились лише до пропущення позивачем позовної давності. Зокрема ОСОБА_3 вважав, що перебіг позовної давності для позивача розпочався з 31 березня 2010 року, коли мала місце дорожньо-транспортна пригода.

Однак, доводи відповідача ОСОБА_3 про порушення позивачем строків позовної давності не ґрунтуються на вимогах Закону та встановлених обставинах справи.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З матеріалів даної цивільної справи та кримінальної справи №27-039-10 вбачається, що у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, що мала місце 31 березня 2010 року о 15 год. 30 хв. на 27 км. на автодорозі сполученням Ковель - Львів, між населеними пунктами Мокрець - Соловичі в Турійському районі Волинської області 23 квітня 2010 року було порушено кримінальну справу по факту ДТП за ч. 1 ст. 286 КК України (а. с. 1 кримінальна справа).

В силу ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред'явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи (а. с. 275-275) про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України ОСОБА_3 було повідомлено 21 червня 2013 року. Саме з даного моменту він набув процесуального статусу підозрюваного у кримінальному провадженні.

Таким чином лише починаючи з 21 червня 2013 року ОСОБА_5 достовірно стало відомо про особу, яка порушила його право, а відтак надало можливість позивачу подати позовну заяву з дотриманням вимог п.2. ч.2 ст.119 ЦПК України.

З врахуванням положень ст.128 КПК України ОСОБА_5 до повідомлення ОСОБА_3 про підозру позбавлений був можливості пред'явити цивільний позов у кримінальному провадженні.

За таких обставин, аналізуючи норми матеріального права щодо позовної давності та обставини справи, позивачем ОСОБА_5 не пропущено строків позовної давності для звернення з позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що саме в причинному зв'язку з вчиненням дорожньо-транспортної пригоди, а відповідно пошкодженням автомобіля ОСОБА_1 стали винні дії водія транспортного засобу "Опель Вектра" ОСОБА_3

Розмір майнової шкоди, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 визначений судом першої інстанції з врахуванням висновку експертного дослідження №0102/546 від 02.12.2014 року, за виключенням ліміту відповідальності НАСК "Оранта" та жодною із сторін не заперечувався, та не спростовувався (а. с. 114-119).

Обґрунтовано судом першої інстанції вирішено вимогу щодо стягнення моральної шкоди.

При визначенні розміру моральної шкоди судом враховано вину відповідача, глибину фізичних та душевних страждань, яких зазнав позивач ОСОБА_1 у зв'язку з ушкодженням здоров'я, та пошкодженням належного йому майна, враховуючи вимоги розумності і справедливості, правильно встановив суму відшкодування моральної шкоди.

Також при визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача в користь позивача, суд враховував, що з моменту дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_3 всіляко намагався уникнути можливої відповідальності, жодного разу не поцікавився станом здоров'я ОСОБА_1, не спробував надати матеріальну допомогу в добровільному порядку та врегулювати спір шляхом переговорів, домовленостей та взаємних уступок. ОСОБА_1 змушений був захищати свої порушені права шляхом як оскарження дій та процесуальних рішень органів досудового розслідування так і в судовому порядку, що також в значній мірі спричиняло моральні страждання.

Підставно та правомірно судом першої інстанції стягнуто витрати на правову допомогу, які понесенні позивачем та підтвердженні належними доказами (а. с. 8-9, 142-143).

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права (п. 2 Постанов, Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009, № 14 "Про судове рішення у цивільній справі").

З врахуванням викладеного суд першої інстанції у повній мірі забезпечив права ОСОБА_1 гарантовані йому Конституцією України, з врахуванням норм права, які регулюють дані правовідносини.

Висновки суду ґрунтуються на повно і всебічно з'ясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є покликання в рішенні суду і яким суд дав правильну юридичну оцінку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на законність ухваленого ним рішення, яке постановлено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити, а рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 18 грудня 2014 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: