Справа № 459/5113/14 Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/783/2445/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючий: суддя Бакус В.Я.,

судді: Гірник Т.А., Левик Я.А.,

секретар: Глинський О.А.,

з участю: представника Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області - Фарович Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області про стягнення моральної шкоди завданої професійним захворюванням та трудовим каліцтвом, -

встановила:

рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 23 грудня 2014 року вищевказаний позов задоволено частково. Постановлено стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Червонограді Львівської області на користь ОСОБА_3 8 тисячі грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржило Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області, просить його скасувати й ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені вимог позивача, посилаючись на те, що судом першої інстанції не враховано те, що спричинення моральної шкоди у спірних правовідносинах згідно з вимогами законодавства не є матеріально-правовою презумпцією, а отже має доводитись як і сам факт спричинення моральної шкоди, так і її розмір. Одночасно зазначає, що районним судом було постановлено рішення без жодних підтверджуючих доказів факту моральних страждань позивача; не було враховано, що на дату збільшення відсотків втрати професійної працездатності позивачу у 2007 р. відшкодування моральної шкоди Фондом не було передбачено.

Позивач у судове засідання не з'явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності, апеляційну скаргу заперечує.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу на підтримання апеляційної скарги, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи з наступного.

Встановлено, що протягом 14-ти років позивач працював на підприємствах вугільної промисловості у шкідливих умовах праці, що не заперечується сторонами.

З актів № 2 від 07.08.1987 р. та № 33 від 26.08.1988 р. про нещасний випадок на виробництві, слідує, що, відповідно, 06.08.1987 р. та 22.06.1988 р. з позивачем на шахтах трапились нещасні випадки, внаслідок яких позивач отримав травми руки та ноги (а.с.5-6, 18-19).

З акту розслідування професійного захворювання від 29 січня 2004 року слідує, що професійне захворювання у позивача виникло внаслідок праці в підземних умовах шахти в умовах запиленості повітря робочої зони з перевищенням ГДК і в результаті невиконання в повному об'ємі протипилових заходів; періодичної відсутності пилезмочувача типу ДВ; невиконання графіків обмивок гірничих виробок; недосконалості технічних процесів та несприятливих параметрів мікроклімату, невиконання вимог ДСП 3.3.1.005 - 2002, пп.1.12, 5.1.1, 5.2.3, 5.3.1 (а.с.16-17).

У зв'язку із тривалою роботою в шкідливих та тяжких умовах праці в позивача погіршився стан здоров'я, внаслідок чого неодноразово був змушений звертатись за медичною допомогою, що стверджується медичними документами (а.с.24-32).

Встановлено, що 17.03.2004 року Львівською обласною МСЕК № 3 позивачу вперше встановлено 25% втрати професійної працездатності по професійному захворюванні, що підтверджується копією довідки серії ЛВА-2 № 008414 від 17.03.2004 року (а.с.12).

17 березня 2005 року оглядом міжрайонної спеціалізованої профпатологічної МСЕК від 17.03.2005 р. позивачу встановлено 40% втрати професійної працездатності, а саме: підтверджено 25% втрати професійної працездатності по профзахворюванні - антракосилікоз та встановлено вперше 5% - по трудовому каліцтву від 05.08.1987 року і 10% - по трудовому каліцтву від 23.06.1988 р. (а.с.11).

15 березня 2007 року міжрайонною спеціалізованою профпаталогічною МСЕК позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності, з яких 35% - по професійному захворюванні антракосилікоз, 5% - по трудовому каліцтву від 05.08.1987 року, 10% - по трудовому каліцтву від 23.06.1988 р., що підтверджується копією довідки серії ЛВА-2 №020292 від 15.03.2007 року (а.с.10).

Згодом, а саме 10 березня 2011 року позивачу встановлено 60% втрати професійної працездатності, з них: 45% - антракосилікоз, 5% - трудове каліцтво від 05.08.1987 року, 10% - трудове каліцтво від 23.06.1988 р. та рекомендовано санітарно-курортне лікування, відшкодування витрат на ліки, що стверджується випискою з акту огляду у МСЕК серії ЛВА-2 № 029633 (а.с.8).

Висновком міжрайонної спеціалізованої МСЕК від 14.03.2013 р. позивачу безтерміново встановлено ІІІ групу інвалідності та 60% втрати професійної працездатності, з них: 45% - по профзахворюванні антракосилікоз, 5% - по трудовому каліцтву від 05.08.1987 року, 10% - по трудовому каліцтву від 23.06.1988 р., що підтверджується копією довідки серії 10 ААА № 108284 від 14.03.2013 року (а.с.7).

Таким чином, встановлено, що позивачу17.03.2004 р. вперше встановлено 25% втрати професійної працездатності по професійному захворюванні; 17 березня 2005 р. вперше встановлено 5% - по трудовому каліцтву від 05.08.1987 року і 10% - по трудовому каліцтву від 23.06.1988 р.; 10 березня 2011 року позивачу встановлено 60% втрати професійної працездатності, з них: 45% - антракосилікоз, що порівняно з 2004 р. збільшилось на 20 відсотків.

Таким чином, зазначені обставини дають підстави для висновку про те, що право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку із втратами професійної працездатності у зв'язку із професійним захворюванням та виробничими травмами ( в загальному 40%) виникло у позивача вперше у зазначені роки 2004, 2005, а відтак обов'язок щодо відшкодування моральної шкоди позивачу повинно в цій частині нести Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді Львівської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно ч. 1 ст. 9 даного закону, відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Укладаючи з роботодавцем угоду про обов'язкове страхування від нещасного випадку страховик (Фонд соціального страхування від нещасних випадків) тим самим бере на себе зобов'язання надати застрахованим особам передбачені Законом соціальні послуги та виплати.

Це підтверджується також роз'ясненням Конституційного Суду України, наданим у рішенні від 27.01.2004 року № 1-рп/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення ч. 3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Зокрема, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Встановлення Законом обов'язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків відшкодовувати моральну шкоду є засобом реалізації потерпілим гарантованого державою усім застрахованим громадянам забезпечення прав у страхуванні від нещасного випадку та професійного захворювання.

Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

У своїй постанові № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику по стравах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що моральна шкода може складатися, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного способу життя, при настанні інших негативних наслідків.

З досліджених судом матеріалів справи, в тому числі і медичних, вбачається, що позивачу заподіяно моральну шкоду, яка обумовлена моральним та фізичним стражданням з приводу ушкодження здоров'я, внаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва при виконанні своїх трудових обов'язків. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Посилання апелянта на те, що для встановлення факту наявності моральної шкоди, позивачу слід було звернутись на обстеження у МСЕК є помилковим, оскільки відповідно до п. 2 наказу МОЗ № 420 від 05.06.2012 р. «Про затвердження порядку та критеріїв встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.08.2012 року, визнано таким, що втратив чинність наказ МОЗ України від 22.11.1995 року, яким затверджено Порядок встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, у п. 3.8 якого передбачалося, що на МСЕК покладено обов'язок встановлення факту спричинення моральної шкоди.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, міський суд обґрунтовано виходив з того, що з моменту первинного встановлення позивачу МСЕК втрати професійної працездатності у зв'язку з професійними захворюванням та трудових каліцтв в останнього виникло право, відповідно до чинних на цей момент положень закону, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду.

При цьому, апеляційним судом враховується той факт, що відповідач у справі не заявляв клопотання про призначення по справі відповідної експертизи на предмет визначення підстав та/або розміру заподіяної позивачу моральної шкоди.

Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди з відповідача, суд навів у рішенні відповідні мотиви - характер та обставини отриманого позивачем професійного захворювання, глибини моральних страждань та інші доводи та докази, надані позивачем на підтвердження перенесених ним страждань, а відтак, визначив розмір моральної шкоди частково з урахуванням принципів виваженості та розумності.

Колегія суддів погоджується з даним висновком та не вбачає підстав для скасування чи зміни такого рішення, тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення міського суду залишити без змін.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення.

Враховуючи, що судом правильно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, то за таких обставин підстав для задоволення апеляційних скарг немає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Червонограді Львівської області відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 23 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: Бакус В.Я.

Судді: Гірник Т.А.

Левик Я.А.