Ухвала

іменем україни

18 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Савченко В.О., Гончара В.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 23 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини.

Позовні вимоги мотивувала, що з жовтня 1998 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У вересні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу та поділ спільного майна.

Посилаючись на те, що після припинення стосунків, син проживає разом з нею, проте відповідач, маючи таку можливість, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, вона за станом здоров'я не працює займається домашнім господарством та вихованням дитини, й відповідно має потребу в матеріальній допомозі, ОСОБА_4 просила позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_5 на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 30% від усіх видів заробітку, тобто в сумі 1 138, 90 євро, щомісячно й на її утримання в розмірі 20% від усіх видів заробітку - 750,20 євро.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 11 000 грн, щомісячно починаючи з 24 січня 2014 року й до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням цього ж суду від 19 червня 2014 року вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 жовтня 2014 року зазначене рішення районного суду змінено, а саме зменшено розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на утримання дитини до 5 000 грн, щомісячно починаючи з 20 січня 2014 року і до повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_2.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України).

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не встановлено.

Так, встановивши, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, суди попередніх інстанцій дійшли правильного й обґрунтованого висновку про стягнення з нього аліментів на користь дружини на утримання дитини в твердій грошовій сумі.

При цьому, з урахуванням віку, стану здоров'я, матеріального становища дитини і платника аліментів, апеляційний суд дійшов вірного висновку про зменшення розміру аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_5, зазначивши про його достатність для фізичного, духовного, морального й соціального розвитку дитини.

Також є правильними висновки судів першої та апеляційної інстанції щодо відсутності правових підстав для стягнення аліментів на утримання дружини, оскільки позивач ОСОБА_4 не є непрацездатною, сторони до теперішнього часу перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Судами попередніх інстанцій правильно визначено характер спірних правовідносин й вірно застосовані положення норм матеріального закону.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 на увагу не заслуговують та висновків судів не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 23 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Савченко

В.П. Гончар

Д.О. Остапчук