Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/2395/15 Головуючий у 1-й інстанції Ревуцький С.І.
Суддя-доповідач Панкеєв О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухаря С.В., Панкеєва О.В.,

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання втратившою право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання такою, що втратила право користування ? частини житлового будинку АДРЕСА_1 та зняти її з реєстрації за вказаною адресою. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що у вказаному будинку, крім нього, зареєстровано місце постійного проживання колишньої його дружини ОСОБА_3. Але у цьому будинку ані позивач, ані його колишня дружина ніколи не проживали, особистих речей відповідачки у будинку немає, участі в утриманні будинку та сплаті комунальних платежів з моменту розлучення 11.09.2012 року вона не приймає.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Визнано ОСОБА_3 такою, що втратила право користування частиною АДРЕСА_1

На зазначене рішення суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального в або процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що ОСОБА_3, яка зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 ніколи не проживала у вказаному будинку. Вона постійно проживає в іншій країні і це не дає їй право на користування житлом в Україні та будь яких доказів створення перешкод у проживанні у спірному будинку відповідач не надала.

Однак з такими висновками судів повністю погодитися не можна.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

За вимогами ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Між тим вказані вимоги закону залишилися поза увагою суду.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому така особа, згідно вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

У порушення вимог ст. 212,213 ЦПК України суд першої інстанції не встановив фактичних обставин справи та не надав оцінки усім доказам, які надані сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знаходилися у шлюбі з 17.09.2003 року по 22.09.2012 року (а.с.9).

ОСОБА_3 є громадянкою Болгарії, має посвідку на постійне проживання в Україні та з 22.04.2006 року зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.16, 56)

У 2012 році ОСОБА_2 звертався із позовом до ОСОБА_3 про визнання втратившою право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання. В обґрунтування своїх вимог зазначав, що йому належить ? житлового будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування. Фактично він є власником 1/2 житлового будинку АДРЕСА_1 яка складається із квартири НОМЕР_1 . У квартирі НОМЕР_1 зареєстрована його колишня дружина ОСОБА_3, яка за даною адресою ніколи не проживала без поважних причин, а проживала по АДРЕСА_2. На підставі ст. 405 ЦК України, оскільки його колишня дружина ОСОБА_3, ніколи не проживала без поважних причин за місцем реєстрації просив визнати її такою, що втратила право користування квартирою НОМЕР_1 житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.75-76)

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25.11.2012 року було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2. При цьому судом зазначено, що садиба по АДРЕСА_1 є у спільній частці позивача та третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6 Частки кожного в натурі не виділені і домоволодіння між співаниками не поділено . Отже позивач є власником ідеальної частки . За таких обставин які конкретно приміщення , які належать позивачу неможливо. Довідка вуличного комітету проте, що ОСОБА_3 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 але там не проживає з моменту реєстрації не є допустимим доказом, оскільки не містить відомостей з яких підстав зроблений такий висновок. Отже позивач не надав належних та допустимих щодо відсутності ОСОБА_3 за місцем реєстрації з часу її реєстрації (а.с.76)

За поясненнями свідків у судовому засіданні від 11.11.2014 року ОСОБА_5, яка є сусідкою , позивач лише інколи приїжджав в гості до батьків, постійно там ніколи з дружиною не проживав. Свідок ОСОБА_7 пояснила, що знімає у позивача квартири НОМЕР_1 у спірному будинку, Відповідачку ОСОБА_3 бачила лише один раз у 2012 році.

За довідкою вуличного комітету від 14.04.2014 року ОСОБА_3 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 але за поясненнями сусідів там не проживає. (а.с.10)

Суд взагалі не надав оцінки посвідки на постійне проживання безстроково в Україні ОСОБА_3, зареєстрованої з 22.04.2006 року у квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 56), копії паспорту ОСОБА_3, (57-61) за яким вона на протязі 2012-2014 років систематично (більше трьох разів) приїжджала в Україну.

При цьому 01.06.2013 року, 22.04.2014 року, 05.05.2014 року ОСОБА_3 зверталася до Бердянського МВ ГУМВС України зі скаргами проте, що її колишній чоловік не пускає її в будинок та не дає побачитись з дитиною . Опитаний міліцією ОСОБА_2 повідомив, що він розірвав шлюб з дружиною, за рішенням опікунської ради дитина проживає з ним. До будинку він ОСОБА_3 не пускав. 17.04.2014 року ОСОБА_3 , щоб проникнути у будинок навіть пошкодила двері (68-70)

Суд першої інстанції дійшов висновку проте, що відповідач ніколи не проживала у вказаному будинку, між тим не взяв до уваги рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25.11.2012 року , яким вже було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2. про визнання втратившою право користування житловим приміщенням квартири № АДРЕСА_1. А тому він мав право звернутися до суду за захистом своїх прав про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням спірного будинку щодо не проживання без поважних причин після 07.12.2012 року (набрання законної сили рішення суду від 25.11.2012 року, яким йому було відмовлено у задоволені позову).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач просив визнати відповідача ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням у зв'язку із тим, що вона без поважних причин не проживає за місцем постійного проживання (реєстрації) понад один рік.

Згідно до вимог ч.2 ст. 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік,якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином за законом умовою для визнання особи - члена сім"ї власника жилого приміщення - є відсутність члена сім"ї у цьому приміщенні понад один рік без поважних причин.

Між тим, суд не взяв до уваги рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25.11.2012 року яким відмовлено у задоволені позову ОСОБА_2. про визнання ОСОБА_3 втратившою право користування житловим приміщенням квартири № АДРЕСА_1 (а.с.75-76), посвідки на постійне проживання безстроково в Україні ОСОБА_3, зареєстрованої з 22.04.2006 року у квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 56) та доказів про звернення ОСОБА_3 від 01.06.2013 року, 22.04.2014 року, 05.05.2014 року до органів міліції проте, що її колишній чоловік не пускає її в будинок за місцем постійного проживання. І в висновках міліції щодо результатів розгляду звернення, зазначається, що опитаний міліцією ОСОБА_2 не заперечував проте, що він не пускав колишню дружину ОСОБА_3 до будинку та вона навіть щоб проникнути у будинок пошкодила двері (68-70)

Оскільки висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3, яка зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 ніколи не проживала у вказаному будинку, постійно проживає в іншій країні і це не дає їй право на користування житлом в Україні , та відсутності доказів створення перешкод у проживанні у спірному будинку зі сторони відповідача суперечать матеріалам справи, та вищевказаним доказам, нормам матеріального та процесуального права, колегія судів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позову з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову.

Керуючись ст. ст. 303,307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 грудня 2014 року у цій справі в частині задоволення позову про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування частиною АДРЕСА_1 скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування ? частиною житлового будинку АДРЕСА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді