Номер провадження: 22-ц/785/522/15
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Сватаненка В.І.,

Черевка П.М.,

при секретарі Фабіжевській Т. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановила:

У листопаді 2013 року Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк" (далі Банк) звернулося до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_3 та просило стягнути з неї заборгованість за кредитним договором № СL33654 від 16 квітня 2008 року у розмірі 261102,77 грн..

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16.04.2008 року між Банком та ОСОБА_3 був укладений договір кредиту, відповідно до якого остання отримала кредит у сумі 7368,42 долара США строком користування до 15.04.2011 року зі сплатою 24% річних на споживчі цілі. Оскільки відповідачка взяті на себе зобов'язання не виконує утворилася заборгованість у сумі 261102,77 грн., яку позивач просив стягнути у судовому порядку.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2014 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" 261102,78 грн., з яких борг за тілом кредиту - 52066,72 грн., заборгованість за відсотками - 39023,51 грн., підвищені відсотки - 170012,55 грн.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3 подала до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк", суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, не сплачує заборгованість за кредитом, відсотками, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 261102,78 грн..

Однак колегія суддів повністю не може погодитися з висновками суду першої інстанції, оскільки висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2014 року зазначеним вимогам не відповідає.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що 16 квітня 2008 року між Банком та ОСОБА_3 був укладений договір кредиту, відповідно до якого остання отримала кредит у сумі 7368,42 долара США строком користування до 15.04.2011 року зі сплатою 24% річних на споживчі цілі.

Оскільки відповідачка взяті на себе зобов'язання не виконує, то станом на 01.10.2013 року утворилася заборгованість за договором кредиту у сумі 261102,77 грн., яка складається з:

- борг за тілом кредиту - 52066,72 грн.,

- заборгованість за відсотками - 39023,51 грн.,

- підвищені відсотки - 170012,55 грн..

За правилами ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець), зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 ЦК України.

Відповідно до положень 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Згідно ст.ст. 554, 610-612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання, при якому настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки.

Відповідно до умов кредитного договору до обов'язків відповідача (позичальника) було покладено точно в строки, обумовлені в кредитному договорі, повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов'язання за кредитним договором. У разі порушення умов договору достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами, сплатити штрафні санкції та інші належні до сплати платежі тощо.

Проте ОСОБА_3 у порушення умов кредитного договору своєчасно і в повному обсязі не погашала кредит, та не сплачувала відсотки за користування коштами.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідачка підписала договір кредиту добровільно, що свідчить про те, що всі умови кредитного договору сторонами визначено як обов'язковими для виконання, та ніяких заперечень щодо них відповідачами не висловлювалось.

Згідно ст.ст. 10, 27, 60 ЦПК України сторони, які приймають участь у справі, користуються рівними правами відносно надання доказів, їх дослідження та доведення до суду їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_3 в частині стягнення боргу за тілом кредиту та заборгованості за відсотками, але колегія суддів не погоджується з висновками суду щодо стягнення з відповідачки підвищених відсотків у розмірі 170012,55 грн., з наступних підстав.

Згідно з п. 2.4 кредитного договору та додатку до нього № 1, у разі прострочення сплати щомісячного платежу, встановлюється підвищена процентна ставка у розмірі 72% (а.с.12).

Встановлена процента ставка є нічим іншим як неустойкою.

Відповідно до ст. 549 ЦК Українинеустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Крім того, це також підтверджується п. 1.6 кредитного договору, відповідно до якого сторони домовились, що порушення позичальником термінів сплати будь-яких грошових зобов'язань за цим договором є істотним порушенням умов договору, яке може мати наслідком застосування санкцій, в тому числі у вигляді пені та/або застосування інших процедур, що обумовлені в договорі, тобто, як вже було зазначено, застосування підвищеної відсоткової ставки.

У наданому до суду розрахунку заборгованості за кредитним договором розрахунок підвищених відсотків здійснено за відсотковою ставкою 90% річних, що не зазначено ні в позові, ні в кредитному договорі.

Згідно з ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг позовної давності, відповідно до вимог ст. 261 ЦПК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

З заяви, поданої позивачем до суду апеляційної інстанції, вбачається, що розрахунок заборгованості виконано на 30.10.2013 року, а сума заборгованості по даному кредитному договору нарахована виключно тільки по дату - 15.04.2011 року, після цієї дати заборгованість не нараховувалася.

Таким чином станом на дату подання позову, а саме на 22.11.2013 року строк позовної давності щодо стягнення неустойки сплинув, що є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що вимога позивача щодо стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за підвищеними відсотками у сумі 170012,55 грн., яка є неустойкою, задоволенню не підлягає.

Враховуючи, що в даному випадку до суми неустойки застосовується строк спеціальної позовної давності, то фактично заборгованість відповідачки складається з заборгованості по тілу кредиту у розмірі 52066,72 грн. та суми відсотків у розмірі 39023,1 грн., а усього на суму 91090,23 грн., яку суд першої інстанції правомірно стягнув.

На підставі зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні - в частині стягнення підвищених відсотків слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2014 року змінити.

Викласти резолютивну частину рішення наступним чином: "Позов Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНН НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 91090,23 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 52066,72 грн., заборгованість за відсотками - 39023,51 грн..

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" судовий збір у розмірі 910,90 грн.. У задоволенні іншої частини позову відмовити".

Рішення колегії судів набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення колегії суддів може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

І.А. Артеменко

П.М. Черевко

В.І. Сватаненко