Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Дербенцевої Т.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до державного науково-виробничого підприємства інженерної геодезії «Укрінжгеодезія» про стягнення безпідставно набутого майна

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 16 квітня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2004 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до державного науково-виробничого підприємства інженерної геодезії «Укрінжгеодезія» (далі - ДНВПІГ «Укрінжгеодезія») про стягнення безпідставно набутого майна.

Вимоги обґрунтовувала тим, що наприкінці 2001 року між нею та ДНВПІГ «Укрінжгеодезія» була досягнута домовленість про продаж на користь відповідача належного їй на праві власності житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 275, 5 кв. м, ціну якого було визначено у 185 000 грн. На виконання цієї домовленості між нею та ДНВПІГ «Укрінжгеодезія» було укладено договір завдатку від 12 січня 2002 року та додаткові угоди до нього від 27 лютого 2002 року та 5 вересня 2002 року, відповідно до яких вона отримала від ДНВПІГ «Укрінжгеодезія» у якості завдатку суму грошових коштів у розмірі 179 810,00 грн.

30 квітня 2002 року внаслідок погроз та морального тиску з боку представників ДНВПІГ «Укрінжгеодезія», які почалися у березні 2002 року, та із розрахунком на те, що сума грошових коштів за будинок буде сплачена, вона була вимушена передати представникам відповідача указаний будинок. Внаслідок фактичної відмови ДНВПІГ «Укрінжгеодезія» від домовленості договір купівлі-продажу будинку не був укладений.

У січні 2003 року ДНВПІГ «Укрінжгеодезія» звернулося до суду із позовом до неї про стягнення подвійної суми завдатку у розмірі 359 620,00 грн, який рішенням апеляційного суду Запорізької області від 27 травня 2004 року задоволено частково та з неї стягнуто грошові кошти у розмірі 186 655,00 грн, виграти на послуги адвоката та судові витрати. У межах виконавчого провадження щодо виконання указаного рішення суду будинок АДРЕСА_1 реалізовано з прилюдних торгів, переможцем якого став відповідач. 22 грудня 2004 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу видано ДНВПІГ «Укрінжгеодезія» свідоцтво про право власності на будинок № 4408.

Посилаючись на те, що в період часу з 30 квітня 2002 року до грудня 2004 року відповідач безпідставно користувався належним їй будинком, не сплачував їй орендну плату, фактично отримуючи за її рахунок дохід у вигляді незаконної економії видатків за орендою у розмірі 148 770 грн, ОСОБА_3 просила стягнути указану суму із ДНВПІГ «Укрінжгеодезія» як безпідставно набуте майно.

З урахуванням остаточних уточнень до позову, просила стягнути із відповідача 315 392, 4 грн заборгованості із орендної плати як безпідставно набуте майно, 3 % річних у розмірі 69 386, 32 грн та інфляційні втрати у розмірі 275 968, 35 грн (Т. 3, а. с. 118).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ДНВПІГ «Укрінжгеодезія» на користь ОСОБА_3 безпідставно отримане майно (грошові кошти) за період з 30 квітня 2002 року по 16 грудня 2004 року у розмірі 256 215 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 16 квітня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове про відмову у позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

У справі встановлено, що між сторонами була досягнута домовленість про продаж на користь ДНВПІГ «Укрінжгеодезія» належного ОСОБА_3 на праві власності житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 275, 5 кв. м, ціну якого було визначено у 185 000 грн. На виконання цієї домовленості між ОСОБА_3 та ДНВПІГ «Укрінжгеодезія» було укладено договір завдатку від 12 січня 2002 року та додаткові угодо до нього від 27 лютого 2002 року та 5 вересня 2002 року, відповідно до яких позивач отримала від ДНВПІГ «Укрінжгеодезія» у якості завдатку суму грошових коштів у розмірі 179 810,00 грн. Договір купівлі-продажу будинку укладений не був.

У січні 2003 року ДНВПІГ «Укрінжгеодезія» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення подвійної суми завдатку у розмірі 359 620,00 грн, який рішенням апеляційного суду Запорізької області від 27 травня 2004 року задоволено частково та з неї стягнуто грошові кошти у розмірі 186 655,00 грн, виграти на послуги адвоката та судові витрати. У межах виконавчого провадження щодо виконання указаного рішення суду будинок АДРЕСА_1 реалізовано з прилюдних торгів, переможцем якого став відповідач. 22 грудня 2004 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу видано ДНВПІГ «Укрінжгеодезія» свідоцтво про право власності на будинок № 4408.

Відповідно до ст. 469 ЦК Української РСР 1963 року, особа, яка одержала майно за рахунок іншої особи без достатньої підстави, встановленої законом або договором, зобов'язана повернути безпідставно придбане майно цій особі. Такий же обов'язок виникає, коли підстава, на якій придбано майно, згодом відпала. В разі неможливості повернути безпідставно придбане майно в натурі повинна бути відшкодована його вартість, що визначається на момент придбання.

Особа, яка безпідставно одержала майно, зобов'язана також повернути або відшкодувати всі доходи, які вона мала або повинна була мати з цього майна з того часу, коли вона дізналася або повинна була дізнатися про безпідставність одержання майна. З свого боку ця особа має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно з того часу, з якого вона зобов'язана повернути доходи. Ці правила поширюються на випадок збереження майна за рахунок іншої особи без достатніх підстав, встановлених законом або договором.

Така норма закріплена у ст. 1212 ЦК України, який набув чинності із 1 січня 2004 року.

Отримання доходів з безпідставно одержаного майна передбачає збагачення набувача, тобто збільшення на стороні набувача у вигляді прибутку. У такому разі у межах предмета доказування позивач має доводи як факт безпідставного одержання майна відповідачем, так і отримання ним доходів із цього майна.

Обґрунтовуючи виникнення у відповідача зобов'язання щодо набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, позивач зазначала, що ДНВПІГ «Укрінжгеодезія» не сплачував орендну плату за користування належним їй будинком, фактично отримуючи за її рахунок дохід у вигляді незаконної економії видатків за орендою.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, з метою його зберігання та придбання у майбутньому як предмета за договором купівлі-продажу.

Разом з тим, із такими висновками погодитися не можна.

За висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові № 6-88цс13 від 2 жовтня 2013 року, під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За змістом ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося у не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Таким чином, поведінка учасників цивільних правовідносин, зокрема потерпілого, має свідчити про згоду на передачу майна у рахунок виконання зобов'язання, що виникне за договором, який сторони домовилися укласти у майбутньому, до моменту його юридичного оформлення.

Угода про задаток від 12 січня 2002 року з урахуванням додатково внесених до неї 27 лютого 2002 року та 5 вересня 2002 року положень (Т. 2, а. с. 101-103) не містить умов щодо передачі житлового будинку АДРЕСА_1 покупцеві відразу після сплати суми завдатку до оформлення договору купівлі-продажу у встановленому законом порядку.

В акті вселення в будинок АДРЕСА_1 від 30 квітня 2002 року зазначено, що ОСОБА_3 як продавець надає згоду на вселення працівників ДНВПІГ «Укрінжгеодезія» у будівлю до укладення договору купівлі-продажу (Т. 2, а. с. 104-105).

За висновками криміналістичної почеркознавчої експертизи № 1802-09 від 1 грудня 2009 року (Т. 2, а. с. 136-159) підпис у вказаному акті від імені ОСОБА_3 виконано не позивачем, а іншою особою із наслідуванням її підпису.

Апеляційний суд не дав оцінки наведеним обставинам та не з'ясував, на якій правовій підставі відповідач набув спірне майно та безоплатно користувався ним у період із 1 травня 2002 року по 24 грудня 2004 року.

За таких обставин, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 16 квітня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук