АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/958/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 2 Смоляр О. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоСіренка Ю. В.
суддівМагди Л. Ф. , Міщенка С. В.
при секретаріРибасюк О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 4 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6, Леськівської сільської ради Черкаського району, третя особа Черкаська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, заслухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_8 звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що в 1956 році її батьки - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зареєстрували шлюб. Від спільного проживання у шлюбі у них народились вона та її сестра - ОСОБА_6 Під час спільного проживання у шлюбі батьки за спільно зібрані грошові кошти, використовуючи власну та найману працю побудували жилий будинок з господарськими спорудами в АДРЕСА_1. Вказане домоволодіння було зареєстровано на ім'я батька - ОСОБА_9

Таким чином, її матері - ОСОБА_10 має належати 1/2 частина домоволодіння АДРЕСА_1, як частка в спільному сумісному майні подружжя.

ІНФОРМАЦІЯ_3. помер її батько ОСОБА_9

Після його смерті спадщину прийняла відповідачка по справі ОСОБА_6

Її мати - ОСОБА_10 від прийняття спадщини відмовилась.

Відповідачка свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька не отримувала. Після смерті батька, мама свідоцтво про право власності на належну їй 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1, як частку в спільному майні подружжя також не отримувала.

ІНФОРМАЦІЯ_4. померла, її та відповідачки мати - ОСОБА_10, яка заповіту не залишила, та після смерті якої відкрилась спадщина до складу якої ввійшла 1/2 частина домоволодіння по АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 1,28га, яка розташована та території Леськівської сільської ради, та передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлій.

14.12.2011р. вона звернулась до Черкаської районної державної нотаріальної контори та їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,28 га, розташовану та території Леськівської сільської ради, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

У зв'язку із відсутністю у неї правовстановлюючих документів на належну її матері 1/2 частину домоволодіння, яка увійшла до складу спадщини, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та роз'яснено право на звернення до суду за визнанням права власності на спадкове майно у порядку спадкування.

Тому вона була змушена звернутися до суду із даним позовом та просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на 1/4 частину домоволодіння АДРЕСА_1, після ОСОБА_11, померлої ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 4 березня 2015 року позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6, Леськівської сільської ради Черкаського району, третя особа Черкаська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 оскаржила його в апеляційному порядку, де посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 4 березня 2015 року у даній справі і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_8 відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженій наявних, у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Районний суд повно та всебічно дослідив та оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, постановив правильне по суті і справедливе рішення.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_8 та ОСОБА_6 є спадкоємцями за законом першої черги після померлої ОСОБА_10 та мають право на спадкування за законом в рівних частках. До спадкового майна після смерті ОСОБА_10 належала в тому числі і 1/2 частина житлового будинку за адресою АДРЕСА_1, яку вона набула під час перебування у шлюбі з ОСОБА_9, проте після його смерті не оформила належну їй 1/2 частину вказаного будинку, та не припинила право власності на частину будинку у встановленому законом порядку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважаючи їх обґрунтованими та такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 перебували в зареєстрованому шлюбі з 1956 року, від якого мають дочок ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 25.02.1987 року ОСОБА_13 уклала шлюб з ОСОБА_14 та змінила прізвище на ОСОБА_14.

Відповідно до актового запису від 14.03.1981 року № 10 ОСОБА_12 уклала шлюб з ОСОБА_15 та змінила прізвище на ОСОБА_15.

За час спільного проживання у шлюбі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 побудували жилий будинок з господарськими спорудами в АДРЕСА_1, яке було зареєстровано на ім'я - ОСОБА_9

Відповідно до довідки Леськівської сільської ради Черкаського району від 21.07.2014 року за № 516 ОСОБА_16, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, на день смерті належало домоволодіння по АДРЕСА_1 та не приватизована земельна ділянка площею 0,25 га.

Відповідно до ст. 22 КЗпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 28 КЗпШС та в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Таким чином, ОСОБА_10 належала 1/2 частина домоволодіння по АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_9 із заявою про відмову від спадщини звернулась ОСОБА_10, та із заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_6

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 25.04.2011 року ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.І ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки

Позивачка ОСОБА_8 та відповідачка ОСОБА_6, як рідні діти спадкодавця, належать до першої черги спадкоємців за законом після смерті їх матері - ОСОБА_10 Інших спадкоємців першої черги немає.

За правилами ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 5 ст. 1269 ЦК України особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

Установлено, що 23.05.2007 року ОСОБА_10 відмовилася від спадщини після смерті чоловіка та на виділ частини майна по ст. 60 СК України вона не претендувала, про що подала відповідну заяву.

Відмова від отримання свідоцтва про право власності не є підставою для відмови від належного майна.

Зі змісту заяви, поданої до державного нотаріуса у встановлений законом 6-місячний строк, вбачається, що ОСОБА_10 відмовилась від отримання свідоцтва про право власності згідно ст. 60 СК України (як правовстановлюючого документа), а не від права власності.

Так, приписами ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Перелік підстав, настання яких призводить до припинення права власності, встановлений у ст. 346 ЦК України.

Право власності на 1/2 частину спірного будинковолодіння ОСОБА_10 було набуте за життя чоловіка ОСОБА_9, під час спільного проживання у шлюбі . У зв'язку з цим належна їй 1/2 частина у спільному майні подружжя не є спадковим майном після смерті ОСОБА_9

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Обов'язок доказування та подання доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Посилання апелянта, що рішення суду першої інстанції є незаконним не підтверджено доказами та не наведено підстав, визначених ст. 309 ЦПК України, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Виходячи з викладеного, доводи апелянта носять суб'єктивний характер, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином судова колегія приходить до висновку, що судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - відхилити, а рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 4 березня 2015 року у даній справі - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :