АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3456/15 Справа № 2-138/11 Головуючий у 1 й інстанції - Підберезний Г. А. Доповідач - Варенко О.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: П'ята Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про розірвання договору довічного утримання,

в с т а н о в и л а:

У липні 2007 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просила розірвати укладений між ними договір довічного утримання, посвідчений 09 червня 1999 року П'ятою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, зареєстрований в реєстрі за №1-3782; повернувши сторони в первісний стан, зобов'язати БТІ анулювати у технічному паспорті право власності ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 померла, її донька - ОСОБА_6 була залучена до участі у справі як правонаступник померлої.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_6, її чоловік - ОСОБА_2 залучений до участі у справі як правонаступник померлої ОСОБА_5, в обґрунтування вимог посилався на те, що 09 червня 1999 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був укладений договір довічного утримання, відповідно до умов якого ОСОБА_4 зобов'язалася довічно утримувати ОСОБА_5, а та зобов'язалася передати у власність ОСОБА_4 ? частину квартири за адресою: АДРЕСА_1. Згідно пунктів 4 та 5 зазначеного договору ОСОБА_4 зобов'язувалася довічно утримувати ОСОБА_5, надаючи їй комплекс послуг згідно щомісячних замовлень, забезпечувати її одягом, їжею, медичною допомогою, іншою необхідною допомогою та зберігаючи її право довічного безкоштовного проживання у вказаній квартирі. Вартість матеріального забезпечення складала 50 грн. на місяць. 09 лютого 2001 року ОСОБА_5 на підставі особистої заяви була зарахована до відділення соціальної допомоги вдома Кіровського територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких громадян, і отримувала наступні послуги: закупівля та доставка продуктів з ринку та магазину; закупка та доставка промтоварів; виклик лікаря додому, доставка ліків та медикаментів з аптек міста; супроводження до лікарні за потребою та відвідування лікарні 1 раз на тиждень; сплата комунальних платежів; приготування їжі, годування та миття посуду; зміна постільної білизни; вологе прибирання 1 раз на тиждень; винос сміття; генеральне прибирання двічі на рік; прання дрібних речей. Відвідування відбувалось двічі на тиждень. За ініціативою Кіровського територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких громадян 20 жовтня 2006 року було проведено її медичне обстеження, за результатами якого є запис лікаря-терапевта з наступним діагнозом: "Церебральний атеросклероз, ИБС: дифузійний кардіосклероз. СН-1А. ФК 11. ДОА тазобедрених, колінних, г/стопних суглобів. Розповсюджений остеохондроз хребту". Наявність дефектів: сліпота, глухота, здатність до самообслуговування втрачена. Підлягає надомному обслуговуванню відділенням соціальної допомоги.

06 жовтня 2006 року ОСОБА_5 склала заповіт, за яким все своє майно заповіла в рівних частках своїм донькам ОСОБА_6 та ОСОБА_4

ОСОБА_4 не виконувала зобов'язання щодо надання ОСОБА_5 довічного безкоштовного користування квартирою про що свідчать фіскальні документи оплати за послуги газопостачання, житлово-комунальні послуги, електричну енергію, опалення, водопостачання та каналізацію, за якими саме ОСОБА_5 була платником. ОСОБА_4 не виконувала свої зобов'язання за договором довічного утримання в частині щомісячного грошового забезпечення у розмірі 50 грн., яке в подальшому збільшувалось згідно встановленого державою коефіцієнту індексації доходів населення.

На підставі викладеного просив розірвати укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 договір довічного утримання, посвідчений 09.06.1999 року державним нотаріусом П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 1-3781.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

З рішенням суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не погодилися ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3, звернулися до суду з апеляційною скаргою, в якій просили рішення суду першої інстанції скасувати, розірвати укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 договір довічного утримання, посвідчений 09.06.1999 року державним нотаріусом П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 1-3781.

Вислухавши учасників процесу, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09 червня 1999 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_4 був укладений договір довічного утримання, який посвідчений державним нотаріусом П'ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Вишневською Н.П., зареєстрований за № 1-3781 (а.с.6).

Відповідно до пункту 1 Договору ОСОБА_5 передала у власність, а ОСОБА_4 прийняла ? частину квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Пунктом 4 Договору зазначено, що ОСОБА_4 зобов'язалася довічно утримувати ОСОБА_5, надаючи їй комплекс послуг згідно щомісячних замовлень, забезпечувати її одягом, їжею, медичною допомогою, іншою необхідною допомогою, зберігаючи їй право довічного безкоштовного проживання у вказаній квартирі. Вартість матеріального забезпечення сторони визначили у розмірі 50 грн. на місяць, у випадку інфляції ця сума збільшується згідно встановленого державою коефіцієнту індексу доходів населення (т.1, а.с.6).

06 жовтня 2006 року ОСОБА_5 склала заповіт, за яким все своє майно заповіла в рівних частках своїм донькам ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (т.1 а.с.126).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 померла (т.1, а.с.121), її донька ОСОБА_6 була залучена до участі у справі як правонаступник померлої ОСОБА_5 (т.1 а.с. 150).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_6 (т.1, а.с.176), її чоловік ОСОБА_2 був залучений до участі у справі як правонаступник померлої ОСОБА_5

Надані позивачем квитанції про придбання для ОСОБА_5 ліків та продуктів харчування, які знаходяться на а.с.103 - 109 т.1, не містять жодного підтвердження, що такі придбання були здійснені саме для ОСОБА_5, і як наслідок не доводять факт порушення або неналежного виконання умов договору довічного утримання.

Наявні квитанції про оплату комунальних послуг (т.1, а.с.55-102), в яких прізвище платника зазначено ОСОБА_5, не свідчать про неналежне виконання ОСОБА_4 умов спірного договору довічного утримання, оскільки особовий рахунок було відкрито на ОСОБА_5, а вона в силу свого віку та стану здоров'я не могла особисто здійснювати оплату комунальних послуг.

Згідно акту № 395 амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 26.11.2007 року ОСОБА_5 на час його складання страждає хронічним стійким психічним розладом у формі церебрального атеросклерозу з вираженими змінами психіки. За своїм психічним станом в теперішній час не може розуміти значення своїх дій та керувати ними (т.1, а.с.21-24).

Перебування ОСОБА_5 на обслуговуванні Територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян, також не доводять факту неналежного виконання ОСОБА_4 своїх обов'язків, тому як дане право передбачено законодавством України.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 пояснили, що ОСОБА_4 дійсно доглядала за ОСОБА_5 і належно виконувала умови договору довічного утримання, а після її смерті здійснила поховання померлої ОСОБА_5 (т. 2 а.с. 141-142).

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст.ст. 744, 745, 755, 756 ЦК України, обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_4 не виконувала своїх зобов'язань щодо безкоштовного проживання ОСОБА_5 у квартирі, що підтверджується квитанціями про оплату послуг газопостачання, житлово-комунальні послуги, електричної енергії, опалення, водопостачання, в яких платником вказана ОСОБА_5, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки наявність в квитанціях прізвища платника ОСОБА_5 не свідчить про неналежне виконання ОСОБА_4 умов спірного договору довічного утримання. ОСОБА_5 була зареєстрована в даній квартирі і на її прізвище було відкрито особовий рахунок. В матеріалах справи відсутні відомості про зміни в особовому рахунку після укладення договору довічного утримання.

Посилання апелянтів на те, що ОСОБА_5 перебувала на обслуговуванні Територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян, як на доказ невиконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань за договором довічного утримання також не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки не доводять факту неналежного виконання останньою своїх обов'язків за договором довічного утримання. Дане право передбачено законодавством і кожен пенсіонер, за певних умов, може ним скористатися.

Доводи апеляційної скарги про ненадання відповідачем матеріального забезпечення ОСОБА_5 в розмірі 50 грн. в місяць, який би у випадку інфляції збільшувався згідно встановленого державою коефіцієнту індексації доходів населення також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки договором довічного утримання не передбачено порядок надання такого забезпечення, а в позовній заяві від 24 травня 2007 року сама ОСОБА_5 про ненадання відповідачем матеріального забезпечення навіть не зазначала (т.1 а.с.4-5).

Відповідно до ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивачем та його представником не надано належних та допустимих доказів щодо невиконання ОСОБА_4 зобов'язань за договором довічного утримання.

Решта доводів апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не спростовують висновки суду та встановлені ним обставини, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтами норм права.

Порушень матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова