Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/889/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Циганаш І. А.
Доповідач Черненко В. В.
УХВАЛА

Іменем України

22.04.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Черненко В.В.

суддів: Потапенка В.І., Кодрула М.А.

за участю секретаря: Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24.02.2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні двором та знесення самовільних споруд,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_2, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні двором та знесення самовільних споруд.

Позивач зазначив, що згідно договору дарування від 10.04.1973 року та свідоцтва про право на спадщину від 21.02.1973 року їй належить 17/50 частин житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.06.2012 року належить 33/50 частин вказаного житлового будинку, якими вона володіє після смерті своєї матері ОСОБА_6.

Позивач зазначив, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.04.1998 року був визначений порядок користування земельною ділянкою, двір, ворота та калитка залишені в загальному користуванні, також суд зобов'язав не перешкоджати один одному в користуванні двором загального користування.

ОСОБА_3 зазначила, що згідно державного акту на право приватної власності на землю від 01.06.1999 року їй передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,04834 га., а також землі спільного користування площею 300,6 кв.м. - ? частина. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.06.2012 року відповідачу належить земельна ділянка площею 0,6986 га., землі спільного користування - 300,6 кв.м.

Позивач зазначив, що з часу, коли ОСОБА_2 отримала спадщину, вона не мала можливості користуватися воротами для в'їзду в двір загального користування, так як замок воріт був замінений , а ключ на її прохання відповідач відмовилася надавати, при цьому внук відповідача, ОСОБА_5, який постійно проживає в даному будинку разом зі своєю матір'ю ОСОБА_4, не тільки забороняє їздити через ворота, а і відкрито погрожує.

Позивач зазначив, що в липні 2013 року відповідач разом зі своєю дочкою самовільно збудувати в дворі загального користування зі сторони в'їзних воріт огороджену споруду з навісом - «альтанку», розміром 2,7 на 2,1 м., між душем та погребом, яка перешкоджає в'їзду до двору, так як зменшений проїзд. Прохання перенести споруду, яка заважає проїзду, відповідачем були проігноровані.

ОСОБА_3 зазначила, що 27.08.2014 року відповідач разом з своєю донькою та внуком самовільно перегородили двір, встановивши паркан з металевої сітки від межі, що розділяє навпіл земельні ділянки сторін, що перешкоджає обслуговувати її частину будинку.

Позивач просив суд зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні двором загального користування по АДРЕСА_1 шляхом знесення огородженої споруди з навісом «бесідки» та паркану з металевої сітки, зобов'язати відповідача не чинити перешкод в користуванні воротами, загальним в'їздом в двір та передати ключі від воріт позивачу.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24.02.2015 року позов задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до ст.. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що згідно договору дарування від 10 квітня 1973 року та свідоцтва про право на спадщину від 21 лютого 1973 року ОСОБА_3 належить 17/50 частин житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 - 33/50 частин вказаного будинку згідно свідоцтва про право на спадщину від 15.06.2012 року (а.с.6-9,10 ).

Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 на підставі рішення сесії Кіровоградської міської ради від 15 квітня 1999 року № 242, площею 0,04834 гектарів в межах згідно з планом, землі спільного користування площею 300,6 кв.м. - 1/2 частина, державний акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за НОМЕР_2 від 01 червня 1999 року ( а.с.16).

У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.06.2012 року ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,6986 га в межах згідно з планом, землі спільного користування площею в 300,6 кв.м. - 1/2 частка у спільній власності, переданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою АДРЕСА_1, державний акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за НОМЕР_3 (а.с.11).

Суд першої інстанції зазначив, що згідно рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 квітня 1998 року позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про розподіл земельної ділянки та двора, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні двором та розподілі земельної ділянки задоволені. Встановлено порядок користування земельною ділянкою та двором по АДРЕСА_1. Виділено ОСОБА_6 в користування земельну ділянку площею 821,45 кв. м, з них під будівлями 117,7 кв. м., під двором 166,45 кв. м., під городом 537,3 кв. м., як вказано на плані додаткової технічної експертизи Кіровоградського ООБТІ від 19 березня 1998 року, схемі № 4 варіанту № 3. Виділено ОСОБА_3 в користування земельну ділянку площею 625,45 кв. м, з них під будівлями 92,3 кв. м., під двором 166,45 кв. м., під городом 366,7 кв. м., як вказано на плані додаткової технічної експертизи Кіровоградського ООБТІ від 19 березня 1998 року, схемі № 4 варіанту № 3. Двір, ворота та хвіртка залишені в загальному користуванні ОСОБА_6 та ОСОБА_3. Зобов'язано ОСОБА_3 не перешкоджати в користуванні двором ОСОБА_6, а ОСОБА_6 не перешкоджати в користуванні двором загального користування ОСОБА_3

Суд першої інстанції зазначив, що згідно акту судового виконавця Ленінського районного суду від 25.06.1998 року видно, що рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.04.1998 року виконано в присутності сторін, проведено розподіл земельної ділянки та двору, з розподілом сторони згодні (а.с.135, цивільна справа № 2-49-98).

Суд першої інстанції зазначив, що у відповідності зі схемою №1 та №2 висновку технічної експертизи Кіровоградського ООБТІ від 15 січня 1997 року ( а.с.12-19 цивільної справи № 2-49-98), схемою № 1 та № 2 висновку технічної експертизи Кіровоградського ООБТІ від 01.07.1997 року ( а.с.36-41, 42-45 цивільної справи № 2-49-98) вбачається, що на земельній ділянці знаходиться самовільно побудований душ літ. «Р», сарай літ. «П», які належать ОСОБА_3 та які не перешкоджають встановленню порядку користування земельною ділянкою, а також сарай літ. «Д» та душ літ. «С», які належать ОСОБА_6, душ літ. «С» і малоцінний ящик біля погребу літ. «Г» перешкоджають в'їзду у двір загального користування.

Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок станом на 25 березня 2014 року за адресою АДРЕСА_1 видно, що 1) споруда - альтанка літ. «Р» побудована в 2012 році з металевих стовпів, покрівля має металевий профіль, підлога - цемент, має висоту 2,14 м, площу - 7 кв. м., об'єм 15 куб. м., вартістю 2806 грн.; 2) ворота металеві літ. «N-1» побудовані в 1980 році, хвіртка металева літ « N2» побудована в 1980 році ( а.с.91-95) .

Суд першої інстанції зазначив, що з фото, які відображають житловий будинок та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1, вбачається, що на фото відображені: навісний замок на в'їзних воротах до двору зі сторони частини будинку ОСОБА_2, споруда - альтанка літ. «Р», яка розташована зі сторони в'їзних воріт між погрібом літ. «Г», літнім душем літ. «О». та частиною будинку ОСОБА_2, паркан із сітки, який встановлений від кута частини будинку ОСОБА_3 до розмежування городу між співвласниками згідно рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 квітня 1998 року та перегороджує двір загального користування на дві частини (а.с.43-55, 75-90).

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 статті 86 Земельного кодексу України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Згідно ч.1 ст.88 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

У відповідності до ч.2 ст.90 Земельного Кодексу України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.1 ст.91 Земельного Кодексу України власники земельних ділянок зобов'язані: г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно ч.1 п.п. «г», ч.2 ст.96 Земельного Кодексу України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Законом можуть бути встановлені інші обов'язки землекористувачів.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки згідно акту судового виконавця Ленінського районного суду від 25.06.1998 року видно, що рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.04.1998 року виконано в присутності сторін, проведено розподіл земельної ділянки та двору, з розподілом сторони згодні, ч. 1 ст. 14 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, та у відповідності до ч. 2 ст.120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача, а тому позов підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі зазначається, що судом першої інстанції при винесені рішення були порушені норми матеріального та процесуального права. Зокрема зазначається, що суд першої інстанції не встановив дійсні обставини по справі і як наслідок ухвалив не обґрунтоване рішення.

Колегія суддів перевірила зазначені доводи і дійшла висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього Кодексу.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з чим погодилась і колегія суддів, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що згідно договору дарування від 10 квітня 1973 року та свідоцтва про право на спадщину від 21 лютого 1973 року ОСОБА_3 належить 17/50 частин житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1, а ОСОБА_2 - 33/50 частин вказаного будинку згідно свідоцтва про право на спадщину від 15.06.2012 року (а.с.6-9,10 ).

Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 на підставі рішення сесії Кіровоградської міської ради від 15 квітня 1999 року № 242, площею 0,04834 гектарів в межах згідно з планом, землі спільного користування площею 300,6 кв.м. - 1/2 частина, державний акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за НОМЕР_2 від 01 червня 1999 року ( а.с.16).

У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.06.2012 року ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,6986 га в межах згідно з планом, землі спільного користування площею в 300,6 кв.м. - 1/2 частка у спільній власності, переданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою АДРЕСА_1, державний акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за НОМЕР_3 (а.с.11).

З плану державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 вбачається, що двір домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 відноситься до земель загального користування сторін по справі, відповідно ворота та хвіртка, які розташовані на зазначеній частині земельної ділянки даного домоволодіння знаходяться в загальному користуванні сторін , що також не заперечується сторонами.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, станом на 25 березня 2014 року за адресою АДРЕСА_1 споруда - альтанка літ. «Р» побудована в 2012 році з металевих стовпів, покрівля має металевий профіль . Зазначена споруда збудована відповідачем по справі на земельній ділянці яка знаходиться в загальному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Згоду на будівництво зазначеної альтанки ОСОБА_3 не надавала.

З матеріалів справи також вбачається, що двір домоволодіння в тому числі і загального користування розділений металевою сіткою. Зазначений розподіл двору сторонами по справі не узгоджувався.

Згідно ч.1 ст.88 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Встановленні обставини дають підстави зробити висновок, що на території домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 відповідачем по справі збудована «альтанка» та проведено розподіл двору металевою сіткою без погодження з позивачем по справі в порушення діючого законодавства.

Також матеріалами справи підтверджено , що ворота та хвіртка даного домоволодіння знаходяться на земельній ділянці домоволодіння яка перебуває у загальному користуванні сторін, відповідно позивач по справі може без перешкодо користуватись ними.

Встановлені обставини дають підстави зробити висновок, що відповідачем порушуються права позивача в частині користування земельною ділянкою яка перебуває у загальному користуванні сторін.

Доводи викладені в апеляційній скарзі , що представник позивача по справі, Мазуренко Н.Ю. в порушення діючого законодавства звернулась до суду з даним позовом не знайшли свого підтвердження і спростовуються матеріалами справи , зокрема договором від 21.10.2014 року про надання правової допомоги по даній справі, в якому визначені повноваження адвоката Мазуренко Н.Ю.

Колегія суддів, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшла висновку, що суд першої інстанції розглянув справу в межах доводів позовної заяви та наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24.02.2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: