Справа 635/2988/14-ц
Провадження 2/635/57/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

Головуючий суддя Бобко Т.В.,

секретар судового засідання - Щербак Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ», ОСОБА_2 про визнання договору поруки неукладеним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач за первісним позовом звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив та в остаточній редакції просив стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ» суму боргу за кредитним договором №4107-ФО/2011/126 від 14 грудня 2011 року у розмірі 130388,32 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 63056,29 гривень, процентів за користування кредитом у розмірі 20743,95 гривень, пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом у розмірі 40516,72 гривень та пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом у розмірі 6071,36 гривень, а також стягнути з відповідачів всі понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 14 грудня 2011 року між ПАТ «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 4107-ФО/2011/126, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати відповідачу кредитні кошти у розмірі 80000 гривень на поточні потреби, а відповідач зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі та сплатити за користування кредитними коштами проценти у розмірі 31% річних, при цьому останній зобов'язався сплачувати в рахунок погашення кредитної заборгованості відповідно до графіку, встановленому у Додатку №1 до кредитного договору, що є невід'ємною частиною з кінцевим терміном повернення до 13 грудня 2016 року. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. Однак відповідач ОСОБА_2, в порушення умов кредитного договору, не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, у зв'язку з чим, позивач, скориставшись своїм правом на дострокове повернення повної суми заборгованості, встановленим п. 8.3. зазначеного кредитного договору, надіслав ОСОБА_2 повідомлення-вимогу №176/5/57 від 30 липня 2013 року щодо повернення повної суми заборгованості за кредитним договором. Таким чином, станом на 06 лютого 2015 року заборгованість останнього по поверненню кредитних коштів, процентів, нарахованих за користування кредитом, а також пені за прострочення термінів повернення кредиту та за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами становить 130388,32 гривень. З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_3 14 грудня 2011 року був укладений договір поруки №4107-ФО/2011/126/S-, відповідно до умов якого останній зобов'язався відповідати перед позивачем за виконання своїх зобов'язань ОСОБА_2, які випливають з кредитного договору та можуть виникнути у майбутньому за кредитним договором, повернути кредит в сумі 80000 гривень згідно графіку та у строки, зазначені в кредитному договорі з кінцевим терміном повернення до 13 грудня 2016 року, а у випадках, передбачених законодавством України та/або кредитним договором поруки достроково, в строки та в порядку, які передбачені ст. 6 кредитного договору, а у випадках, передбачених законодавством України та/або кредитним договором поруки - до настання строків, зазначених в ст. 6 кредитного договору сплатити кредитору проценти за користування кредитом у розмірі 31% річних у гривнях, відшкодувати збитки, завдані кредитору невиконанням та/або неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором та сплатити кредитору штрафні санкції за невиконання та/або неналежне виконання зобов'язань по кредитному договору у строки та у розмірах, які визначаються в кредитному договорі. При цьому у разі допущення прострочення виконання зобов'язань позичальником, кредитор звертається до поручителя з письмовим повідомленням про невиконання позичальником зобов'язань, а останній протягом 10 днів з дня отримання повідомлення зобов'язаний погасити заборгованість позичальника. Таке повідомлення-вимогу було направлено поручителю 30 липня 20913 року за №180/5/53 щодо повернення повної суми заборгованості за кредитним договором.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ», ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, яку в подальшому уточнив та в остаточній редакції просив визнати договір поруки №4107-ФО/2011/126S- від 14 грудня 2011 року, укладений між ПАТ «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ» та ОСОБА_3 неукладеним, стягнути з ПАТ «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ» витрати по оплаті правової допомоги та судові витрати.

В обґрунтування своїх зустрічних вимог посилався на те, що 14 грудня 2011 року між ПАТ «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №4107-ФО/2011/126, умовами якого було передбачено забезпечення виконання зобов'язань позичальника порукою. Зазначив, що на час укладення зазначеного договору ОСОБА_2 був його безпосереднім керівником, та оскільки між ними за час роботи на одному підприємстві встановилися дружні стосунки, останній прийняв прохання ОСОБА_2 бути його поручителем та підписати договір поруки. Так, 14 грудня 2011 року він разом зі ОСОБА_2 прибули до Харківського відділення №9 ПАТ «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ» для підписання договору поруки. Весь час, коли тривала процедура оформлення документів, ОСОБА_3 мав сумнів щодо правильності свого поступку та необхідності підписання договору поруки. Однак ОСОБА_2 пригрозив позивачу закінченням товариських стосунків та влаштуванням проблем на роботі, в тому числі звільненням, у зв'язку з чим, не бажаючи мати проблеми на роботі та будучи єдиним годувальником у сім'ї, останній підписав один екземпляр договору поруки, після чого, усвідомивши суму кредитного договору, відмовився підписувати і укладати з банком договір поруки та покинув приміщення банку без будь-якої уваги на документи, які лишились в банку та які він частково підписав. Наступного дня ОСОБА_2 повідомив, що через відмову позивача підписати договір поруки, кредитні кошти надані не були. У 2012 році ОСОБА_2 звільнився і позивач взагалі забув про історію з кредитом. Однак, 03 липня 2013 року він отримав повідомлення із вимогою щодо виконання зобов'язання за кредитним договором відповідно до договору поруки та погашення простроченої заборгованості позичальника за кредитним договором, після чого він зателефонував ОСОБА_2 для отримання пояснень щодо зазначених обставин. Через деякий час працівник останнього передав позивачу його екземпляр договору поруки, в якому напроти його прізвища був підпис, який йому не належить. У травні 2014 року позивач отримав ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі про стягнення з нього заборгованості та звернувся повторно за поясненнями до ОСОБА_2, останній запевнив, що погасить заборгованість за кредитом у найближчий час, а на підтвердження відсутності участі позивача та інтересу у відносинах з банком написав на надав позивачу власноручно написану розписку від 13 травня 2014 року, в якій зазначив, що позивач, під час отримання грошей від банку був відсутнім та, що підпис останній на своєму екземплярі не ставив. Таким чином позивач вважає, що договір поруки №4107-ФО/2011/126/S- від 14 грудня 2011 року є недійсним з тих підстав, що на одному екземплярі договору поруки ним постановлений підпис під тиском ОСОБА_2, старшого як за віком, так і за посадою, а інший екземпляр він взагалі не підписував, крім того, в момент укладення оспорюваного договору не були додержані вимоги ст. ст. 203, 207, 547 ЦК України, що є підставою вважати такий договір недійсним, що не створює юридичних наслідків. Крім того ОСОБА_3 зазначив, що ним були понесені витрати на правову допомогу згідно з укладеним Договором про надання юридичних послуг №7/6/14 від 07 червня 2014 року та Додаткових угод №1, №2, №3 до нього, на підставі яких здійснено оплату юридичних послуг у розмірі 5400 гривень.

Представник позивача Гурєв М.В., який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні вимоги за первісним позовом в остаточній редакції підтримав у повному обсязі, пояснив про обставини, викладені вище в позовній заяві, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити, надав суду письмові заперечення проти зустрічного позову, в яких зазначив, що ОСОБА_3 самостійно, власноруч підписав два примірника договору поруки, що узгоджується з п. 6.8 договору поруки, крім того обидва примірника договору містять згоду дружини ОСОБА_3 - ОСОБА_5, яка також була присутня під час оформлення кредитного договору. Також зазначив, що надана ОСОБА_3 записка ОСОБА_2 не має юридичного значення у зв'язку з відсутністю засвідченого підпису останнього, разом з тим просив звернути увагу на те, що сам ОСОБА_2 у зазначеній записці визнав факт того, що ОСОБА_3 був його поручителем, а відсутність останнього під час отримання кредитних коштів ОСОБА_2 є зрозумілим, оскільки кошти видаються з каси банку лише позичальнику. Крім того, вимоги ПАТ «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ» про стягнення заборгованості були пред'явлені відповідачам в межах строків, визначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки, зазначаючи в договорі поруки, що він припиняється належним виконанням зобов'язання, сторони договору визначили його термін подією, яка має настати, а саме - погашення кредитної заборгованості, у зв'язку з чим порука не припинилася.

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 - ОСОБА_6, яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечувала з тих підстав, що по-перше позивачем не надано доказів виконання позичальником п. 2.5 кредитного договору №4107-ФО/2011/126 від 14 грудня 2011 року, що ставить під сумнів підстави виникнення у банку зобов'язань з надання позичальнику кредиту та достовірність укладеного кредитного договору, по-друге в матеріалах справи відсутня ліцензія на здійснення банківських послуг ПАТ «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ», по-третє відсутні будь-які докази щодо виконання банком вимог п. 7.1 ст. 7 кредитного договору щодо встановлення обставин, які впливають на зміну фінансового стану позичальника з метою уникнення концентрації ризиків тощо, з урахуванням того, що перше виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором відбулося ще 02 липня 2013 року, у зв'язку з чим сторонами основного кредитного договору не виконані особисті зобов'язання, передбачені як законодавством України, так і самим кредитним договором, що дає підстави для розгляду питання щодо недійсності цього кредитного договору, по-четверте у позивача взагалі відсутнє право пред'явлення вимоги до ОСОБА_3 у зв'язку з припиненням поруки. Зустрічний позов ОСОБА_3 підтримала у повному обсязі, пояснила про обставини, викладені вище у зустрічному позові.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення первісного позову, зустрічні позовні вимоги підтримав, зазначивши, що підписував лише один примірник в банку, другий примірний договору поруки він не підписував, з цього приводу він нікуди не звертався, оскільки вважав, що кредитного договору та договору поруки немає. У подальшому відповідач за первісним позовом ОСОБА_3, будучи належним чином та своєчасно повідомленим про розгляд справи, у судові засідання не з'являвся, брав участь у судовому засіданні через свого представника.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги ПАТ «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ» визнав у повному обсязі, не заперечував сплатити заборгованість за кредитним договором самостійно, а також зазначив, що припинив сплачувати платежі за кредитним договору у зв'язку з хворобою, на його прохання щодо ненарахування процентів, йому було відмовлено, про що мається письмова відповідь банку, проти задоволення зустрічного позову та обставин, викладених у ньому заперечував та пояснив, що погроз щодо звільнення ОСОБА_3 не висказував, оскільки рішення про звільнення приймає лише генеральний директор, а тому юридичного права щодо здійснення таких дій він не мав, зазначив, що оскільки його сім'я та сім'я ОСОБА_3 підтримували дружні стосунки, він звернувся до ОСОБА_3 за допомогою щодо отримання кредиту, на що останній погодився. У подальшому відповідач за первісним позовом ОСОБА_2, будучи належним чином та своєчасно повідомленим про розгляд справи, у судові засідання не з'являвся.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає первісний позов таким, що підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

14 грудня 2011 року між ПАТ «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №4107-ФО/2011/126, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти у сумі 80000 гривень на поточні потреби без обмеження цільового використання кредитних коштів за виключенням випадків, передбачених законодавство України, а позичальник зобов'язався своєчасно та в повному обсязі виплачувати Банку проценти за користування кредитом у розмірі 31% річних, використати його за цільовим призначенням, виконати інші умови договору і своєчасно повернути Банку кредит. Відповідно до п. 1.4 зазначеного кредитного договору, детальний опис загальної вартості платежів за договором, що включає в себе суму щомісячних платежів по поверненню кредиту, процентів, комісійних винагород, інших супутніх платежів та розрахунку сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки, а також графік повернення кредиту визначається у договорі та у Додтаку №1 до договору, що є невід'ємною його частиною. Строк дії договору до повного виконання зобов'язань позичальника за договором. У Графіку повернення Кредиту та визначення сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки,, який є Додатком №1 до кредитного договору №4107-ФО/2011/126 від 14 грудня 2011 року визначені дата погашення кредиту, сума платежу за розрахунковий період, погашення основної суми кредиту та проценти за користування кредитом, а також платежі за надані супутні послуги.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У зазначеному кредитному договір та додатку до нього визначені всі суттєві умови кредитного договору щодо виду банківських послуг, строку дії договору, валюти, процентної ставки, умов повернення кредиту, відповідальності за порушення зобов'язань та інші. Зі змісту зазначеного кредитного договору вбачається, що ОСОБА_2 підтвердив своїм особистим підписом, що ознайомився і згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також з Графіком повернення кредиту та визначення сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки, в якому останній також поставив свій підпис.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 9.2 кредитного договору, надання кредиту здійснюється шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на рахунок позичальника з наступною видачею кредитних коштів готівкою з поточного рахунку позичальника через касу банку.

На підставі заяви ОСОБА_2 від 14 грудня 2011 року щодо надання кредитних коштів, 14 грудня 2011 року на рахунок останнього були перераховані кошти у розмірі 80000 гривень, що підтверджується випискою АТ «СБЕРБАНКУ РОСІЇ» по особовому рахунку з 14 грудня 2011 року по 19 березня 2014 року.

Згідно п. 8.1 зазначеного кредитного договору, позичальник зобов'язаний щомісяця 14 числа, яке є розрахунковою датою кожного місяця, починаючи з наступного після укладення договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти ануїтетними платежами в сумі не менше 2660,78 гривень відповідно до Графіку

Умови нарахування та сплати процентів за користування кредитними коштами визначені у ст. 6 кредитного договору, зокрема, відповідно до п.п. 6.2, 6.3, 6.5, 6.6 договору проценти нараховуються на суму заборгованості за кредитом (залишкова сума кредиту, тобто сума кредиту, що фактично надана позичальнику і не повернена банку), нарахування процентів починається з дня його надання та здійснюється щоденно протягом дії договору за фактичну кількість днів в періоді (360 днів у році). Позичальник зобов'язаний сплачувати проценти щомісяця в перший день періоду, наступного за звітним.

Судом встановлено та підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості ОСОБА_2 перед банком за Кредитним договором №4107-ФО/2011/126 від 14.12.2011 року, що ОСОБА_2 допустив порушення грошового зобов'язання за кредитним договором щодо погашення кредиту, процентів за користування кредитом у встановлені договором порядку та строки, у зв'язку з чим за відповідачем утворилася заборгованість, яка станом на 06 лютого 2015 року складає 83800,24 гривень, з яких: заборгованість за кредитом 63056,29 гривень (в тому числі прострочена 63056,29 гривень), проценти за користування кредитом - 20743,95 гривень (в тому числі прострочена заборгованість 19495,09 гривень).

Згідно зі ст.. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно п. 10.1 кредитного договору за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за договором, позичальник зобов'язаний сплачувати банку пеню у розмірі 0,2 відсотка від простроченої суми за кожний день прострочення будь-якого платежу, передбаченого договором.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за вищевказаним кредитним договором, здійсненого позивачем, відповідачу станом на 06 лютого 2015 року були також нараховані пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом у розмірі 40516,72 гривень та пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом у розмірі 6071,36 гривень.

Відповідач ОСОБА_2 в ході судового розгляду не заперечував проти нарахованої позивачем суми заборгованості за кредитним договором та проти її сплати у повному обсязі. Про факт визнання боргу відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 свідчать також надані в ході судового розгляду останнім квитанції щодо сплати певної частини кредитної заборгованості за вищевказаним кредитним договором.

Суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача ОСОБА_2 від відповідальності за порушення зобов'язання, відповідно до ст.. 617 ЦК України.

Таким чином, загальна сума заборгованості за кредитним договором №4107-ФО/2011/126 від 14.12.2011 року складає 130388,32 гривень.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_2 грошового зобов'язання за зазначеним кредитним договором між ПАТ «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ» та ОСОБА_3 14 грудня 2011 року був укладений договір поруки №4107-ФО/2011/126/S-, відповідно до умов якого останній зобов'язався відповідати перед банком за невиконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором у наступному обсязі: повернути кредит, наданий за основним договором в сумі 80000 гривень згідно графіку та у строки, зазначені в кредитному договорі з кінцевим терміном повернення до 13 грудня 2016 року, а у випадках, передбачених законодавством України та/або кредитним договором поруки достроково; в строки та в порядку, які передбачені ст. 6 кредитного договору, а у випадках, передбачених законодавством України та/або кредитним договором та/або договором поруки - до настання строків, зазначених в ст. 6 кредитного договору сплатити кредитору проценти за користування кредитом у розмірі 31% річних за користування кредитом у гривнях; в строки, які зазначаються у кредитному договорі, а у випадках, передбачених законодавством України та/або кредитним договором та/або договором поруки - до настання строків, зазначених в кредитному договорі сплатити кредитору комісійну винагороду за управління кредиту з розрахунку 4% річних від суми, яка зазначається в кредитному договорі; відшкодувати збитки, завдані кредитору невиконанням та/або неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором; сплатити кредитору штрафні санкції за невиконання та/або неналежне виконання зобов'язань по кредитному договору у строки та у розмірах, які визначаються в кредитному договорі.

У зазначеному договорі поруки визначені всі суттєві умови кредитного договору. Зі змісту зазначеного договору поруки вбачається, що ОСОБА_3 підтвердив своїм особистим підписом, що ознайомився і згодний із вищевказаними умовами цього договору. Крім того, п.п. 2.4, 6.1 договору поруки підтверджує факт ознайомлення та згоди поручителя з умовами Основного договору (договору кредиту).

Згідно п. 4.1 договору поруки, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник. Поручитель та боржник залишаються зобов'язаними перед кредитором до того моменту, поки всі зобов'язання за основним договором не будуть виконані повністю. Відповідальність поручителя наступає у випадку, якщо боржник допустить прострочення виконання зобов'язань. Причини невиконання боржником своїх зобов'язань за основним договором жодним чином не можуть впливати на виконання поручителем зобов'язань за договором поруки. В такому випадку кредитор звертається з письмовим повідомленням до поручителя про невиконання боржником зобов'язань, що визначені всі ст. 2 договору поруки та їх обсяг. Поручитель протягом 10 календарних днів з моменту поштового відправлення йому кредитором письмового повідомлення або в інший термін, зазначений у такому повідомленні, зобов'язаний погасити заборгованість боржника за реквізитами, зазначеними в повідомленні.

Посилання відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 щодо недотримання банком під час укладення кредитного договору №4107-ФО/2011/126 від 14 грудня 2011 року п. 2.5 ч. 2 та п. 7.1 ч. 7 кредитного договору суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до умов договору виконання зазначених пунктів є правом Банку, а не його обов'язком, що підтверджується п.п. 4.3, 7.1 кредитного договору, крім того зазначені обставини спростовуються наступними доказами: договором страхування №722206670.11 від 14 грудня 2011 року, укладеним між ПАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» та ОСОБА_2, наданим представником позивача в ході судового розгляду на підтвердження виконання позивачем п. 2.5. договору, а також довідкою про доходи ОСОБА_2 від 06 грудня 2011 року щодо підтвердження фінансового стану останнього на момент видачі кредиту.

Крім того, як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові Пленуму №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» законодавство України не передбачає обов'язку банку чи іншої фінансової установи (кредитора) інформувати поручителя перед укладенням договору поруки про фінансовий та/або інший стан позичальника. Оскільки особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК), а порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або в повному обсязі (право вибору), то незадовільний майновий стан позичальника не є підставою для визнання договору поруки недійсним.

Доводи відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 про відсутність ліцензії у ПАТ «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ» на право надання банківських послуг на момент укладення кредитного договору спростовуються наданою в ході судового розгляду представником позивача банківською ліцензією Публічного акціонерного товариства «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ» №198 від 12 жовтня 2011 року на право надання банківських послуг, визначених ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність».

Таким чином, суд вважає встановленим факт укладення сторонами 14 грудня 2011 року як кредитного договору №4107-ФО/2011/126, так і договору поруки №4107-ФО/2011/126/S-.

Щодо позовних вимог ПАТ «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ» про стягнення суми заборгованості за кредитним договором солідарно з відповідачів, суд зазначає наступне.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником, що передбачено ч. 1 ст. 553 ЦК України.

Відповідно до ч.1,2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Як вбачається з вищевказаного кредитного договору, а саме з Додатку №1 до кредитного договору №4107-ФО/2011/126 від 14 грудня 2011 року, який відповідно до п. 1.4 кредитного договору є його невід'ємною частиною, строк дії договору - до 13 грудня 2016 року. Відповідно до п.11.3 кредитного договору, він діє до повного виконання зобов'язань позичальника за цим договором. Відповідно до п. 6.4 договору поруки, він припиняється у випадку належного виконання позичальником або боржником усіх зобов'язань, передбачених в ст. 2 договору поруки, а також з інших підстав, передбачених законодавством України.

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Так, під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Як встановлено судом вище, боржник ОСОБА_2 первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 13 грудня 2016 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Як вбачається з виписки АТ «СБЕРБАНК РОСІЇ» по особовим рахункам з 14 грудня 2011 року по 19 березня 2014 року, останній транш згідно графіку повернення кредиту ОСОБА_2 був сплачений 15 січня 2013 року, після чого за останнім виникла заборгованість зі сплати як основного боргу, так і процентів за користування кредитом.

У зв'язку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором позивачем на адресу відповідачів були направлені повідомлення-вимоги, зокрема на адресу ОСОБА_3 була направлена вимога №4068/7/18-5-1 від 03 липня 2013 року щодо сплати простроченої заборгованості протягом 49 днів у сумі 3820,88 гривень, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 1721,22 гривень, простроченої заборгованості за нарахованими процентами за користування у розмірі 2099,11 гривень, а також сума пені, нарахованої за прострочення сплати платежів за кредитним договором у розмірі 38,20 гривень. При цьому, у вказаній вимозі зазначено, що у разі несплати ОСОБА_3 простроченої заборгованості за кредитним договором протягом 10 календарних днів з моменту поштового відправлення цієї вимоги, Банк скористається правом вимоги дострокового повернення повної суми заборгованості за кредитом і звернеться до суду.

Разом із тим, після направлення банком вищевказаної вимоги на адресу ОСОБА_3, банк продовжив виконувати умови кредитного договору, в тому числі щодо нарахування відсотків та інших платежів, встановлених кредитним договором.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 17 вересня 2014 року у справі 6-53цс14, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Враховуючи, що вищевказаним кредитним договором, відповідно до п. 8.1 кредитного договору та Графіку повернення кредиту та визначення сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки, викладений в Додатку №1 до кредитного договору, встановлений обов'язок позичальника повернути кредитні кошти частинами, прострочення ОСОБА_2 сплати чергової частини платежу за основним зобов'язанням відбулося у січні 2013 року, що підтверджується вищевказаною випискою по рахунку останнього та не заперечувалося сторонами в ході судового розгляду, а також те, що ОСОБА_3 як поручителю було направлено повідомлення-вимогу щодо погашення простроченої суми заборгованості за кредитним договором 03 липня 2013 року, тобто пред'явлено вимогу до поручителя до настання строку виконання основного зобов'язання, після чого банк звернувся з вимогою у судовому порядку щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, в тому числі простроченої, до поручителя лише у квітні 2014 року, тобто після спливу шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням, суд вважає поруку припиненою.

Враховуючи викладене, сума заборгованості за кредитним договором №4107-ФО/2011/126 від 14 грудня 2011 року підлягає стягненню лише з позичальника ОСОБА_2

Згідно п.п. 8.3-8.5 кредитного договору, банк має право в односторонньому порядку вимагати від позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договором, а також інші права, передбачені законодавством України та/або договором та/або договором забезпечення, в тому числі у разі: затримання позичальником щонайменше на один календарний місяць сплати частини кредиту, періодичність сплати якого передбачена договором, та/або процентів, нарахованих за користування кредитом. У разі, якщо банк використовує своє право щодо вимоги в односторонньому порядку дострокового повернення повної суми заборгованості за договором, то він зобов'язаний в письмовій формі повідомити про це позичальника. В такій вимозі банк зазначає повну суму заборгованості, існуючої на дату відправлення вимоги. Позичальник, у разі отримання від банку письмової вимоги про дострокове повернення повної суми заборгованості, яка вказана в такій вимозі, зобов'язаний здійснити усі платежі на користь банку ( при цьому строкові платежі - проценти, комісійні винагороди, пені тощо повинні бути сплачені з урахуванням строку, що минув з дати, на яку Банк здійснив розрахунок заборгованості за договором, і по дату повернення повної суми заборгованості за договором) в строк не пізніше 30 календарних днів з дня отримання такої вимоги.

П. 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

17 лютого 2014 року, банк, скориставшись своїм правом щодо дострокового стягнення суми заборгованості, на адресу ОСОБА_2 направив повідомлення-вимогу за вих. № 91/5/57 щодо повернення повної суми заборгованості за кредитним договором №4107-ФО/2011/126 від 14 грудня 2011 року.

Враховуючи викладене, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню зі ОСОБА_2 на користь ПАТ «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ» становить 130388,32 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 63056,29 гривень, проценти за користування кредитом - 20743,95 гривень, пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 40516,72 гривень та пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 6071,36 гривень.

Згідно платіжних доручень №33740448 від 26 березня 2014 року, №94170933 від 11 вересня 2014 року та №13136028 від 10 лютого 2015 року позивачем при пред'явленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у сумі відповідно 698,23 гривень, 306 гривень та 299,65 гривень

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Питання про розподіл понесених позивачем судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, а саме у зв'язку з відмовою в задоволенні позову в частині стягнення суми боргу за кредитним договором з ОСОБА_3, позивачу суд присуджує з відповідача ОСОБА_2 понесені ним і документально підтверджені судові витрати у повному обсязі у загальній сумі 1303,88 гривень.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд керується наступним.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно ст.4 ЦПК України суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст..16 ЦК України.

Зазначений позивачем спосіб захисту його прав у вигляді визнання договору неукладеним не передбачений діючим законодавством в якості способу захисту прав.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога провизнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п'ятої ЦК.

Щодо обставин, на які позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розгляда/ цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем за первісним позовом ОСОБА_3 не надано суду беззаперечних, належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, зазначених у його зустрічному позові.

Крім того, доводи ОСОБА_3 щодо не підписання другого примірника договору поруки №4107-ФО/2011/126/S- від 14 грудня 2011 року не впливають на висновки суду щодо укладення зазначеного договору, оскільки Главою 16 ЦК України, в якій визначені в тому числі загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а також умовами оспорюваного договору поруки не передбачено обов'язкове підписання такого договору у двох примірниках.

Разом з тим, оригінал договору поруки №4107-ФО/2011/126/S-, який міститься в матеріалах кредитної справи та який був оглянутий судом в ході судового розгляду, має підписи сторін, в тому числі підпис ОСОБА_3, що також не заперечується останнім, а тому підстав для сумніву у дійсності цього правочину у суду не виникає.

Обставини, викладені в записці ОСОБА_2 від 13 травня 2014 року щодо не підписання ОСОБА_3 другого примірника договору поруки, на яку посилається останній у своїх запереченнях, суд оцінює критично, оскільки в розумінні ст. 59 ЦПК України справжність підпису ОСОБА_3 повинна бути підтверджена певним засобом доказування, яким в даному випадку є висновок почеркознавчої експертизи. В ході судового розгляду була призначена судова почеркознавча експертиза, однак згідно повідомлення №10904 від 05 грудня 2014 року, надання такого висновку є неможливим у зв'язку з обмеженою кількістю, однохарактерних за змістом та цільовим призначенням наданих на дослідження вільних зразків підпису та почерку ОСОБА_3 Разом з тим, відсутність ОСОБА_3 при отриманні ОСОБА_2 кредитних коштів, про що зазначено в вищевказаній записці від 13 травня 2014 року, не може впливати на наслідки укладеного правочину.

Належних та допустимих доказів щодо укладення договору поруки під впливом погроз з боку ОСОБА_2, позивачем за зустрічним позовом не надано.

Вимоги позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 про відшкодування понесених ним судових витрат задоволенню не підлягають, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України в зв'язку з відмовою в задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 16, 251, 252, 509, 526, 529, 549, 550, 553, 554, 559, 610, 611, 617, 638, 1054 ЦК України, постановою Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі 6-53цс14, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 3, 4, 11, 57, 59, 60, 61, 79, 88, 197, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ» (Україна, 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 46 на розрахунковий рахунок № 3739604 в ВАТ «СБЕРБАНК РОСІЇ» МФО 320627, ) заборгованість за кредитним договором №4107-ФО/2011/126 від 14 грудня 2011 року у сумі 130388 (сто тридцять тисяч триста вісімдесят вісім) гривень 32 (тридцять дві) копійки.

Стягнути зі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ» (Україна, 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 46 на розрахунковий рахунок № 3739604 в ВАТ «СБЕРБАНК РОСІЇ» МФО 320627, ) судовий збір у сумі 1303 (одна тисяча триста три) гривень 88 (вісімдесят вісім) копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ», ОСОБА_2 про визнання договору поруки неукладеним - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя