Справа № 357/2077/15-ц
У Х В А Л А

"20" березня 2015 р. cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Дмитренко А. М. розглянувши заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_2 міська державна нотаріальна контора, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу ,-

В С Т А Н О В И В :

Заявниця звернулася до суду з вказаною заявою мотивуючи тим, що 08.04.2004 року їй була подарована земельна ділянка площею 0,0707 га в межах згідно з планом, розташована на території ОСОБА_2 міської ради в с/т «Ветеран» для ведення садівництва, при оформленні договору дарування земельної ділянки нотаріус допустила помилку в написанні імені «Альбіна» замість вірного «Альвіна», внаслідок чого вона позбавлена права розпоряджатися своєю земельною ділянкою. Заявниця просить суд встановити юридичний факт, а саме, що договір дарування земельної ділянки від 08.04.2004 року на імя ОСОБА_3 належить ОСОБА_1.

Вказана заява була подана до суду з порушенням вимог ст.ст.119, 258 ЦПК України.

Відповідно до ст.258 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт.

До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Як розяснено в п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» /зі змінами/, при розгляді справ про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої , зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті /у тому числі факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали/, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Згідно з п.3 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України, якщо в заяві не зазначено, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків.

Наказом Мінюсту України № 3253/5 від 22.12.2010 року, який зареєстровано в Мінюсті України 23.12.2010 року за № 1318/18613, затверджено Правила ведення нотаріального діловодства, в п.п. 6.12, 6.13 яких передбачено, зокрема, можливість внесення нотаріусом змін чи доповнень до нотаріально оформлюваного документа /договору, заповіту, довіреності, заяви тощо/.

Отже, заявниці необхідно додати довідку нотаріальної контори про неможливість внесення виправлення в договір дарування.

Крім того, в поданій заяві не зазначено, з якою метою заявниця просить встановити вказаний вище юридичний факт, оскільки з доданих до заяви документів вбачається, що на підставі договору дарування ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0707 га в с/т «Ветеран» для ведення садівництва, який зареєстровано 11.05.2006 року.

А згідно приписів ст.126 ЗК України /в редакції на час видачі державного акта/, саме державний акт є документом, який посвідчує право власності на земельну ділянку.

Отже, правовстановлюючим документом є в даному випадку державний акт, а не договір дарування.

Згідно з ч.3 ст.235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

За ч.1 ст.121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119-120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання ухвали.

За ч.2 вказаної вище статті, якщо позивач відповідно до ухвали суду не виконає вимоги, викладені у ст..ст.119 і 120 цього Кодексу, то заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За ухвалою суду від 17.02.2015 року вказану заяву було залишено без руху, в ухвалі вказано на недоліки заяви, надано строк для їх усунення, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання ухвали.

Копію ухвали заявниця отримала 11.03.2015 року, але в установлений строк недоліки заяви не були усунені.

При зверненні до суду ОСОБА_1 сплачено судовий збір в сумі 121 грн. 80 коп. згідно квитанції № ПН457002 від 16.02.2015 року.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

А тому керуючись ст.ст. 119, 121, 235, 258 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу повернути заявниці разом з доданими до неї документами.

Повернути ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 121 грн. 80 коп. згідно квитанції № ПН457002 від 16.02.2015 року.

Копію ухвали надати для виконання до Білоцерківського управління Державної казначейської служби України Київської області /м.Біла Церква, вул.Яр.Мудрого,36/.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_4