АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
Справа № 681/1630/13-ц
Провадження № 22-ц/792/824/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Карпусь С.А.

суддів: Баса О.Г., Федорової Н.О.

при секретарі Бондарі О.В.

з участю: представника відповідача Товмача В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Полонського районного суду від 17 вересня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Каленицьке» про донарахування та стягнення заробітної плати за 2009-2010 роки.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника процесу, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Каленицьке» (далі СТОВ «Каленицьке») про донарахування та стягнення заробітної плати за 2009-2010 роки. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 1980 року по 20 жовтня 2010 року працював у СТОВ «Каленицьке» та відповідно до наказу №7 від 01 січня 2001 року був призначений на посаду головного електрика. Проведеною в 2009 році перевіркою було встановлено порушення трудового законодавства при нарахуванні господарством заробітної плати працівникам, в тому числі й йому, проте і після цього відповідач продовжував нараховувати йому заробітну плату з порушенням вимог законодавства. За період з 2009 року по дату його звільнення, 20 жовтня 2010 року, заборгованість товариства перед ним становила 17 810,86 грн., а тому з урахуванням заяв про зменшення та уточнення позовних вимог, остаточно просив зобов'язати відповідача донарахувати та стягнути на його користь заробітну плату за період з 01 січня 2009 року по дату його звільнення, 20 жовтня 2010 року, в розмірі 6 560,14 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 62 991,88 грн. та 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 17 вересня 2014року, яке було залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від _______________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Горгулько Н.А. Провадження № 22-ц/792/824/15

Доповідач - Карпусь С.А. Категорія 53.55

21 жовтня 2014 року, позов задоволено частково. Стягнуто з СТОВ «Каленицьке» на користь ОСОБА_2 6560,14 грн. недонарахованої заробітної плати з відрахуванням з неї всіх обов'язкових платежів, 7000 грн. середнього заробітку, 5397 грн. 60 коп. судових витрат та 1400 грн. моральної шкоди. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання стягнення судового збору.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 25 лютого 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 21 жовтня 2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до СТОВ «Каленицьке» про стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку скасовано, справу в ційчастині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 7000 грн. незаконним та необґрунтованим, просить скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути на його користь середній заробіток в сумі 62 991,88 грн.. Вирішуючи спір, судом не надано належної оцінки акту перевірки господарства Державною інспекцією з питань праці та висновку судово-економічної експертизи від 09 грудня 2011 року. На його думку ст. 117 КЗпП України не є нормою прямої дії, яка дає право суду зменшувати суму середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку, а тому судом безпідставно зменшено нараховану ним таку суму, а також порушено вимоги ст. 43 Конституції України. Крім того, розрахунок в рішенні суду щодо кількості робочих днів не відповідає дійсності.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, надіславши електронне повідомлення про розгляд справи у його відсутності.

У частині стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди, понесених судових витрат рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується в апеляційному порядку.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку - скасуванню з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового рішення з таких підстав.

Згідно п.п. 3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак дане рішення в повній мірі не відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 01 лютого 1980 року по 20 жовтня 2010 року працював на різних посадах в колгоспі ім. Петровського с. Великі Каленичі Полонського району Хмельницької області, яке в 2001 році перейменовано в СТОВ «Каленицьке».

01 січня 2001 року ОСОБА_2 призначено на посаду головного енергетика господарства.

Відповідно до листа Територіальної державної інспекції праці у Хмельницькій області 22-Б-164-19/76 тарифна ставка в розмірі 4,95 грн. за годину роботи, згідно якої проводиться оплата праці головного енергетика, відсутня, що є порушенням вимог ч. 2 ст. 97 КЗпП України, ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оплату праці».

Судом встановлено та сторонами у справі не заперечується, що заборгованість по заробітній платі СТОВ «Калинецьке» перед ОСОБА_2 за період роботи з 01 січня 2009 року по жовтень 2010 року становить 6560,14 грн..

Наказом № 89 від 19.11.2010 року ОСОБА_2 звільнено з займаної посади у зв'язку з досягненням пенсійного віку та виведено з асоційованих членів товариства з 20 жовтня 2010 року.

Таким чином судом доведений факт наявності заборгованості із заробітної плати та невиплати ОСОБА_2 з вини відповідача всіх сум, належних останньому при звільненні, що є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Задовольняючи частково вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 7000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що такий середній заробіток підлягає зменшенню з урахуванням істотності суми заборгованості порівняно із середнім заробітком та на підставі принципу співмірності, а також з урахуванням поведінки самого позивача, який тривалий час не звертався до суду за вирішенням трудового спору щодо стягнення заробітної плати.

Однак з таким висновком суду не можна погодитись з таких підстав.

В силу ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 03 липня 2013 року у справі № 6-60цс13 та в постанові цього Суду від 21 січня 2015 року у справі № 6-195цс14, які в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду позивач просив стягнути на його користь 17 810,86 грн. заборгованої заробітної плати, скориставшись наданим йому ст. 31 ЦПК України процесуальним правом на збільшення або зменшення позовних вимог, під час розгляду справи він просив стягнути з відповідача на його користь заборговану заробітну плату за період з 01 січня 2009 року по 20 жовтня 2010 року в розмірі 6 560,14 грн..

Оскільки вимоги позивача про належність йому при звільненні сум судом першої інстанції задоволені в повному обсязі, розмір невиплаченої заробітної плати не оспорювався сторонами, то й підстав для застосування принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні в суду першої інстанції не було.

Крім того, визначаючи розмір середнього заробітку за затримку розрахунку, суд першої інстанції помилково взяв за основу п'ятиденний робочий тиждень.

Так, встановлено, що позивач за період з 01 січня 2009 року по 20 жовтня 2010 року працював у СТОВ «Каленицьке» з шестиденним робочим тижнем. Вказана обставина підтверджується табелями обліку робочого часу, що містяться в нарядах по оплаті праці за травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2009 року та за квітень, серпень, вересень та жовтень 2010 року, довідкою СТОВ «Каленицьке» від 16 травня 2014 року вих. № 19 (а.с. 181 т. 2 ).

Середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні підлягає до розрахунку у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (п. 8 Порядку).

Відповідно до висновку експерта від 29 серпня 2014 року середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 на дату його звільнення становить 51,38 грн. (т. 2, а.с. 25).

Встановлено, що СТОВ «Каленицьке» затримано виплату недонарахованої заробітної плати позивачу з врахуванням вихідних і святкових днів за період з 21 жовтня 2010 року по 31 грудня 2010 року - на 62 дні, за 2011 рік - на 303 дні, за 2012 рік - на 303 дні, за 2013 рік - на 303 дні, за 2014 рік - на 213 дні (за період з 01.01.2014 року по 17.09.2014 року 260 календарних днів мінус 47 днів, робота, в які не проводилась). Затримка розрахунку після звільнення позивача з 21 жовтня 2010 року по день ухвалення рішення,17 вересня 2014 року, становить 1184 робочих дні при шестиденному робочому тижні. Тому загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 60 833 грн. 92 коп. ( 51,38 грн. х 1184 дні).

За таких обставин, рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального й матеріального закону, підлягає скасуванню відповідно до ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Каленицьке» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 60 833 грн. 92 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та на користь держави 608 грн. 34 коп. судового збору, оскільки позивач при подачі позовної заяви та апеляційної скарги звільнений від їх сплати.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313-316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Полонського районного суду від 17 вересня 2014 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Каленицьке» на користь ОСОБА_2 60 833,92 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Каленицьке» на користь держави 608 грн. 34 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча /підпис/ Судді /підписи/

Згідно оригіналу: суддя апеляційного суду С.А. Карпусь