Провадження № 22-ц/773/496/15 Категорія: 27 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Подолюка В.А., Киці С.І.,

при секретарі - Вергуну Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства (далі-ПАТ) «ВТБ Банк» до ОСОБА_1, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - товариство з обмеженою відповідальністю «Віва», про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2014 року в даній справі позов ПАТ «ВТБ Банк» задоволено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 434849,19 дол. США та 119350,31 грн.

Стягнуто з відповідача в користь позивача судові витрати по справі в розмірі 3555,70грн.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення із-за порушення норм матеріального та процесуального права, неповного з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив судове рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в позові ПАТ «ВТБ Банк».

В судове засідання представник позивача та відповідач не з'явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце судового засідання, а тому апеляційний суд розглянув справу у їх відсутності.

Судом першої інстанції установлено, що позичальник належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, а тому суд задовольнив позов банку та стягнув з відповідача як з поручителя на користь кредитора заборгованість за кредитним договором.

Дослідивши обставини справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Із матеріалів справи убачається, що 16 грудня 2010 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТзОВ «Віва» був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 500000,00 дол. США на строк до 15 червня 2012 року (а.с. 16-40).

До укладеного кредитного договору за погодженням між кредитодавцем і позичальником вносилися відповідні зміни шляхом укладення договорів про внесення змін (а.с.29-63), а саме:

договір про внесення змін № 1 від 16 лютого 2011 року (змінено умови забезпечення кредиту);

· договір про внесення змін № 2 від 23 березня 2011 року (змінено розмір комісії за управління кредитом , доповнено і змінено права та обов'язки сторін);

· договір про внесення змін № 3 від 8 липня 2011 року (кредитний договір від 16 жовтня 2010 року викладено в новій редакції);

· договір про внесення змін від 16 вересня 2011 року (внесено зміни щодо підвищення розміру процентів за користування кредитом);

· договір про внесення змін № 5 від 7 листопада 2011 року (змінено розмір процентів за користування кредитом);

· договір про внесення змін № 6 від 29 листопада 2012 року (кредитний договір викладено в новій редакції, яка чинна на час звернення до суду із даним позовом);

· договір про внесення змін № 7 від 14 грудня 2012 року (змінено розмір комісії за управління кредитом, доповнено і змінено права та обов'язки сторін договору);

· договір про внесення змін № 8 від 25 січня 2013 року (змінено розмір комісії за обслуговування кредиту);

· договір про внесення змін № 9 від 18 лютого 2013 року ( змінено умови забезпечення кредиту).

Згідно пункту 1.1 кредитного договору із відповідними змінами та доповненнями позичальник зобов'язувався прийняти, належним чином використати та повернути банку кредит не пізніше 13 грудня 2013 року, а також сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов'язання за кредитним договором. Проценти за користування кредитною лінією сплачуються позичальником щомісячно з 25-го числа кожного місяця, але не пізніше останнього банківського дня того ж місяця включно (п.п.3.3.1. кредитного договору).

Умовами кредитного договору (п.п.5.1.1.,5.1.2.,5.1.) також визначено несприятливими подіями несплату позичальником будь-якої суми, що належить до сплати на користь банку згідно цього договору у передбачений ним строк, та/або невиконання або неналежне виконання позичальником будь-яких інших обов'язків за цим договором та або зобов'язань за договорами забезпечення та/або іншими угодами, укладеними між сторонами. У випадку виникнення будь-якої несприятливої події (п.5.3. кредитного договору) банк набуває право відкликати власні зобов'язання з кредитування за цим договором та/або вимагати від позичальника достроково повернути виданий позичальнику кредит, а позичальник зобов'язаний виконати вимогу банку і повернути отриманий кредит в повному обсязі разом з платою за кредит і штрафними санкціями в строк не пізніше 3 банківських днів з моменту отриманої відповідної вимоги.

Судом також встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 16 грудня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» і ОСОБА_1 був укладений договір поруки, відповідно до умов якого поручитель поручився перед кредитором за виконання позичальником ТзОВ «Віва» своїх зобов'язань за кредитним договором із змінами і доповненнями, погодженими між кредитором і позичальником (а.с.64-65).

Договором поруки, а саме пунктом 2.1 договору, передбачена солідарна відповідальність позичальника і поручителя перед кредитором за порушення виконання зобов'язань по кредитному договору.

До договору поруки, укладеного між кредитором і поручителем ОСОБА_1, укладалися договори про внесення змін до договору поруки (договір № 1 від 7 листопада 2011 року, договір № 2 від 29 листопада 2011 року, договір № 3 від 25 січня 2013 року, договір № 4 від 18 лютого 2013 року) (а.с.66-69).

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 1050 передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

В судовому засіданні установлено, що в порушення вищезазначених норм закону та умов кредитного договору позичальник належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання перед банком по поверненню кредиту, а саме: на момент пред'явлення позову в листопаді 2013 року більше восьми місяців здійснює повернення лише тіла кредиту без сплати відсотків за користування кредитом, в зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором.

З наявного в матеріалах справи розрахунку суми заборгованості, наданого позивачем, станом на 25 жовтня 2013 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 434849,19 дол. США та 119350,31грн., з яких 330000,00 дол. США - заборгованість за основним боргом, 4166,67 дол. США - строкові проценти, 30682,52 дол. США - прострочені проценти, 35949,31 грн. - пеня за період з 1 березня 2013 року по 25 жовтня 2013 року, 83401,00 грн. - штрафи, договірні санкції за невиконання умов договору (а.с.12-15).

Відповідно до статей 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Судом також встановлено, що банком на адресу поручителя направлялися письмові вимоги щодо повернення кредитних коштів.

При цьому, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущений строк пред'явлення позовних вимог до поручителя, оскільки відповідно до умов кредитного договору із відповідними змінами і доповненнями позичальник зобов'язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше 13 грудня 2013 року, а з позовом в суд про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя кредитор звернувся 14 листопада 2013 року, тобто до закінчення погодженого між сторонами кредитного договору строку повернення кредиту.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «ВТБ Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором, яку слід стягнути з відповідача ОСОБА_1, який відповідно до укладеного договору поруки поручився перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку про поверненню кредиту.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону і відповідають встановленим обставинам справи.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність рішення суду першої інстанції.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2014 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: