Провадження № 22-ц/779/575/2015
Головуючий у 1 інстанції Бабій О.М.
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Бойчука І.В., Вакарук В.М.

за участю секретаря: Драганчук У.М.

сторін: представника позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стяггнення боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 29 січня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

20.08.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 04.11.2005 року між ним та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, за 25 000 грн., яку в подальшому він продав ОСОБА_6, а останній за договором купівлі-продажу відчужив вказану квартиру ОСОБА_7 Відповідно до рішень судів позивача було зобов'язано, а також ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повернути зазначену квартиру відповідачам. У зв'язку із викладеним вважає, що відповідачі повинні йому повернути кошти, заплачені за квартиру в розмірі 25 000 грн., із врахуванням втрат індексу інфляції в розмірі 33 492 грн. 80 коп., а також 3% річних за весь період прострочення, в розмірі 6 782 грн. 88 коп., а всього разом 65 275 грн. 77 коп. В добровільному порядку відповідачі відмовляються повернути зазначені кошти.

2

Просив задовольнити позов і стягнути з відповідачів борг із врахуванням індексу інфляції та 3% річних за весь час заборгованості в сумі 65 275 грн. 77 коп., та судові витрати по справі.

29.01.2015 року ОСОБА_2 подав заяву про збільшення позовних вимог. Просив стягнути з відповідачів борг в сумі 72 320 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 29.01.2015 року позов задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 25 000 грн., отриманих згідно договору купівлі-продажу, який визнано недійсним, та 250 грн. судовго збору. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що судом неповно встановлено обставини, які мають значення для справи, рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказав, що своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що позивачем не подано суду доказів того, щоОСОБА_2 звертався до відповідачів із вимогою про повернення коштів. Даний висновок суду вважає помилковим, оскільки в позовній заяві позивачем було зазначено про те, що в добровільному порядку відповідачі відмовляються повернути борг.

Крім того, з висновків незалежної експертизи, проведеної ТОВ "Аудіт-сервіс" збитки, завдані позивачу інфляційними процесами з моменту внесення коштів відповідачам, а саме: від 04.11.2005 року по 29.01.2015 року, - зросли більше, ніж у 2,5 рази. Таким чином, висновок суду про те, що у відповідачів відсутня вина, - не відповідає дійсності. 29.09.2010 року ухвалою Верховного суду України було встановлено, що 03.04.2008 року саме ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до Івано-Франківського міського суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу спірної квартири. За таких обставин вважає, що відповідачі достеменно знали про те, що саме з моменту укладення договору купівлі-продажу від 05.11.2005 року в них виник момент повернення коштів. Суд першої інстанції не дослідив безпідставне твердження відповідач про те, що його вини немає в затримці сплати боргу.

Також судом першої інстанції порушено вимоги процесуального закону, а саме ч.6 ст.130 ЦПК України. В даному випадку суд зробив висновок та прийняв рішення на припущеннях, якими відповідач заперечив позов.

Просив скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

3

Колегія суддів, вислухавши доповідача, представника позивача, відповідача ОСОБА_5перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 12.06.2013 року, яке залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12.09.2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.10.2013 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 04.11.2005 року між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 Витребувано спірнку квартиру із чужого незаконного володіння ОСОБА_7

Відповідно до ч.3, ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,- відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Як вбачається із копії договору купівлі-продажу та визнається сторонами, що квартира була придбана за 25 000 грн. (а.с.5).

Суд дійшов правильного висновку, що відповідачі повинні повернути позивачу 25 000 грн., які вони отримали згідно договору купівлі-продажу.

Також правильним є висновок суду щодо безпідставності тверджень позивача про застосування до вказаних правовідносин ст.625 ЦК України та відшкодувати позивачу інфляційні витрати та 3% річних. Доказів того, що ОСОБА_2 звертався до відповідачів про повернення коштів, після набрання рішенням суду законної сили, суду не надано.

Відповідно до ч.2 ст.216 ЦК України, якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Вини відповідачів у завданні шкоди позивачу судом першої інстанції не встановлено.

4

Виходячи з вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позвні вимоги є частково обгрунтованими та підлягають частковому задоволенню в розмірі 25 000 грн.

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі

переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку. Апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, які б давали підставу для зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 29 січня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з

розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: П.І. Проскурніцький

Судді: І.В. Бойчук

В.М. Вакарук