06.03.2015 227/5580/14-ц
06 березня 2015 року м. Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі :
головуючого судді Здоровиці О.В.
при секретарі Сисенко Ю.В.
представника позивача Кривоноса С.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, заочно, в приміщенні Добропільського міськрайонного суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг за центральне опалення, -
11 грудня 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" філія "Управління комунальних котелень" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг за центральне опалення. Свій позов мотивує тим, що за адресою: АДРЕСА_1 мешкає відповідач ОСОБА_2, вона є власником даної квартири Відповідач, отримуючи послуги з центрального опалення, не оплачує їх, внаслідок чого має заборгованість за період з 01.06.2012 року по 01.06.2014 року за вищевказаною квартирою у розмірі 3843,71 грн. Добровільно погасити заборгованість відповідач не бажає, тому позивач просить задовольнити позов.
Представник позивача в судовому засіданні наполягав на задоволенні позову, проти заочного рішення суду не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був письмово належним чином повідомлений, про що в матеріалах справи мається поштове повідомлення. Причину своєї неявки суду не повідомив.
Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлений ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв'язку з викладеним, з урахуванням того, що представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача по матеріалам, які є в наявності в справі, направивши за місцем мешкання відповідача копію рішення суду для відома.
Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено наступне.
Між сторонами виник спір стосовно надання послуг з централізованого опалення.
В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 мешкає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, яка приватизована, основним наймачем квартири є ОСОБА_2, що підтверджується копією особового рахунку на вказану квартиру НОМЕР_2 від 07.07.2014 року (а.с.4).
З копії договору про надання послуг з централізованого опалення №769 від 21.06.2011 року вбачається, що вказаний договір укладено 21.06.2011 року між позивачем (за договором - виконавець) та відповідачем (за договором - споживач), згідно якого виконавець зобов'язався надавати споживачеві послуги з центрального опалення за адресою: АДРЕСА_1, а споживач зобов'язався вчасно своєчасно оплачувати надані послуги (а.с.7).
Квартира, в якій мешкає відповідач, розташована в багатоквартирному будинку, який приєднаний до централізованої мережі теплопостачання.
Будь-яких доказів з приводу того, що відповідач відмовлявся від надання вищевказаних послуг, або ці послуги не надавалися або надавалися не в повному обсязі - суду надано не було.
Таким чином, між сторонами існують фактичні правовідносини з надання послуг з централізованого опалення, так як саме на відповідача, як споживача послуг, покладений обов'язок укласти відповідний договір, що прямо передбачено п.1 ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово - комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875- IV.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено Законом України "Про житлово-комунальні послуги" та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630.
Відповідно до ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" споживач - це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.
За змістом ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Згідно з ч.3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст.19, 25 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.
Відповідно до п. 7 "Правил користування приміщеннями житлових будинків", затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. N 572, власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно п. 18 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.
Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за період з 01.06.2012 року по 01.06.2014 року в сумі 3843,71 грн.
З наданої позивачем виборки за особистим рахунком НОМЕР_3 (а.с.6) вбачається, що відповідач неналежним чином виконував свої зобов'язання, внаслідок чого заборгованість відповідача за надані послуги за період з 01.07.2012 року по 01.06.2014 року складає 3377,23 грн.
Вказана вище заборгованість в розмірі 3377,23 грн. по оплаті житлово-комунальних послуг за центральне опалення - на день розгляду справи в суді, відповідачем не погашена.
Таким чином, аналізуючи досліджені в засіданні докази, враховуючи, що згідно розрахунку заборгованості (а.с.6), за період з 01.07.2012 року по 01.06.2014 року борг склав 3377,23 грн., суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення суми боргу, який утворився за вказаний період в розмірі 3377,23 грн.
Позовні вимоги, щодо стягнення суми боргу в розмірі 3843,71 грн. - не підлягають задоволенню, оскільки суд вважає, що дана сума боргу не відповідає заявленому періоду утворення боргу в даному розмірі. Так позивач звертаючись до суду з вимогами про стягнення заборгованості за період з 01.06.2012 року по 01.06.2014 року, включив у вказаний період ще і борг, який виник до 01.07.2012 року в сумі 466,48 грн., тобто в даній частині позовні вимоги позивача є не обґрунтовані.
З наданих позивачем документів неможливо встановити, розмір заборгованості станом на 01.06.2012 року і за який саме період часу у відповідача виникла заборгованість за надані послуги в сумі 466,48 грн.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується наступним.
Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Згідно п.36 Постанови пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом України «Про судовий збір»).
Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, а саме в розмірі 3377,23 грн., суд вважає за необхідне стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати в розмірі 213,98 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 162 ЖК України, ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Добропіллявугілля" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг за центральне опалення - задовольнити частково.
В решті позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Копію заочного рішення направити відповідачу рекомендованим листом із повідомленням для відома.

Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Головуючий суддя О.В. Здоровиця

06.03.2015