АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 540/905/14-ц Номер провадження 22-ц/786/284/15Головуючий у 1-й інстанції Ряднина В. М. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Винниченка Ю.М., Корнієнка В.І., при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 17 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про припинення договору оренди землі і угоди, про їх розірвання, про стягнення невиплаченої орендної плати та про звільнення орендованої земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою, свої вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її мати ОСОБА_4 і позивач як спадкоємиця, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом 02.11.2012 року стала власником земельної ділянки площею 3,91 га, яка розташована на території Кошманівської сільської ради. Відповідно до договору оренди землі від 05.10.2007 року між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_3 було укладено договір, згідно якого ОСОБА_4 передала у користування відповідачу вказану земельну ділянку строком на п'ять років. 15.08.2011 року між сторонами договору була укладена угода про внесення змін до вищезазначеного договору оренди, а саме щодо зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки, строку дії договору, орендної плати. В зв'язку з недобросовісним виконанням відповідачем взятих на себе по договору оренди зобов'язань, щодо орендної плати, позивач просила припинити договір оренди землі і угоди до нього, звільнити орендовану земельну ділянку, стягнути недовиплачену орендну плату, а також стягнути витрати пов'язані із наданням правової допомоги адвокатом.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 17 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про розірвання договору оренди землі та стягнення орендної плати - задоволено частково.

Стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 недоплачені: пеню за 2013 рік в розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) гривні 44 копійки; за 2012 рік орендну плату в розмірі 1 333,89 гривень; за 2013 рік орендну плату в розмірі 887, 54 гривень; судовий збір в розмірі 102 (сто дві) гривні 31 копійки; витрати на правову допомогу в розмірі 5700 (п'ять тисяч сімсот) гривень. Загальна сума до стягнення підлягає - 8 376 (вісім тисяч триста сімдесят шість) гривень 18 копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

З рішенням суду не погодилась позивач по справі - ОСОБА_2 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій прохає рішення Машівського районного суду Полтавської області від 17 грудня 2014 року скасувати повністю та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Апелянт вважає рішення місцевого суду незаконним та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також посилається на те, що судом неповно з'ясовані обставини справи, що мають суттєве значення для вирішення даного спору, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Судове засідання проводилось за участі апелянта та представників сторін, за відсутності відповідача, який будучи повідомленим про час та місце слухання справи в судове засідання не з'явився, направивши свого представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 3,91 га., що підтверджується копією витягу з Державного реєстру на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.04.2013 року (а.с.18).

05.10.2007 року між фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладений договір оренди належної їй земельної ділянки площею 3,91 га відповідно (а.с.8-11) терміном на 5 років, який зареєстрований в Машівському РВ ПРФ «Центр ДЗК» 31.10.2007 року. В наступному сторони 15.08.2011 році уклали додаткову угоду за якою визначили нормативну грошову оцінку земельної ділянки - 55 423,57 гривень, продовжили строк дії договору на 15 років та погодили розмір орендної плати 8%, що складає 4 433,89 гривень, угода зареєстрована в Машівському РВ ПРФ «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі вчинено запис від 18.04.2012 року, за № 00910 (а.с.11).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині розірвання договорів оренди та повернення їх позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено систематичної несплати відповідачем орендної плати, а тому прийшов до висновку що в задоволенні позову в цій частині слід відмовити за безпідставністю.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Згідно ст. 13 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Так, пунктом 4 ч.1 ст. 24 цього Закону передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

В свою чергу позивачем не доведено систематичної несплати відповідачем орендної плати, яка повинна мати місце два і більше разів, а тому не може бути підставою для розірвання договору оренди землі з підстав несвоєчасного внесення орендної плати. Сама про собі не виплата в повному розмірі орендної плати підлягає захисту шляхом стягнення на їх користь недоплаченої орендної плати та визначеної умовами договору пені.

Правильно встановивши обставини справи та застосувавши до них норми матеріального права, використавши при розгляді справи правові позиції Верховного Суду України, викладені в постанові від 12 грудня 2012 року у справі №6-14 цс 12, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для дострокового розірвання договорів оренди землі з визначених позивачами підстав.

Доводи апеляційної скарги позивачів в цій частині не спростовують висновку суду першої інстанції та не містять нових фактів чи засобів доказування, які б свідчили про наявність обставин, з якими законодавство пов'язує можливість дострокового розірвання договору оренди землі.

Крім того, на думку колегії суддів, не обґрунтованими є також доводи апелянта правильності розрахунку заборгованості по орендній платі.

Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

З матеріалів справи також вбачається, що за умовами договору між ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_3 від 05.10.2007 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становила 44 192,95 грн. (п.5), а орендна плата за користування її земельною ділянкою (п.9) становила 1,5% та складала 662,89 грн., яка вносилася в т.ч. в натуральній формі - 500 гривень з 01.09 по 31.12 та у відробітковій - 162,89 грн. з 01.04. по 01.12 (а.с.8-10). В наступному 15.08.2011 року сторони уклали додаткову угоду, права та обов'язки за якою набули сторони після її державної реєстрації 18.04.2012 року, тобто юридичної сили (постанова ВСУ від 19.02.2014 року № 6-162 цс13), за умовами якої нормативна грошова оцінка землі становить 55 423, 57 гривень, орендна плата вноситься в розмірі 8%, що становить 4 433,89 гривень (а.с.11).

Договір між сторонами був розроблений та укладений відповідно до Типового договору оренди землі, затвердженого Постановою КМУ від 03.03.2004 року №220. При укладанні договору сторони погодили, що обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексу інфляції, натомість в договорі відсутнє посилання на те, що виплата такої орендної плати буде здійснюватись з урахуванням індексації (п.10 договору).

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення з відповідача недоплаченої їй орендної плати за 2011-2013 роки, суд першої інстанції виходив з її розміру визначеної п.9 додаткової угоди, тобто розмір орендної плати за 2011-2013 роки, який складав 4 433, 89 грн., а відповідачем реально було виплачено у 2011 році, що підтверджується матеріалами справи. Таким чином, стягнув з відповідача на користь позивача недосплачену заборгованість орендної плати за землю лише за 2012 та 2013 рік. Крім того, враховуючи те, що за змістом договору не було передбачено обов'язку проведення індексації земельних ділянок, орендна плата була обумовлена конкретно визначеним розміром, а тому на відповідача не може бути покладено відповідальності за невиконання зобов'язання, яке не встановлено договором.

Таким чином, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити .

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 17 грудня 2014 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Г.Л. Карпушин