АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/4496/14-ц Номер провадження 22-ц/786/901/15Головуючий у 1-й інстанції Яценко В.В. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого судді: Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Карнауха П.М.

при секретарі - Філоненко О.В.

за участю: заявника ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 лютого 2015 року

по цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Лубенського міськрайонного управління юстиції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця, у якій просила скасувати постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Лубенського міськрайонного управління юстиції від 08.07.2011 року про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-35/2010 від 06.10.2010 року, та винесені у ході цього виконавчого провадження постанови державного виконавця про накладення штрафів, та постанову державного виконавця від 27.06.2015 року про закінчення виконавчого провадження, повернути стягнуту державним виконавцем пенсію у розмірі 1805,00 грн. та зобов'язати відновити за рахунок виконавчої служби межові знаки по вул. Парковій, 34 у м. Лубнах й поставити паркан та разом з Держкомземом виконати кадастрову зйомку земельної ділянки. Також просила стягнути з ВДВС Лубенського МУЮ матеріальну та моральну шкоду у розмірі 8000,00грн.

В уточненнях до скарги, окрім наведеного вище, прохала направити матеріали виконавчого провадження до Управління виконавчої служби Полтавської області.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 лютого 2015 року у задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою скаргу на дії державного виконавця задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що повторне відкриття виконавчого провадження мало місце без пред'явлення виконавчого документу до виконання, надання строку для добровільного виконання рішення суду й накладення на неї державним виконавцем адміністративних штрафів вважає незаконним, посилаючись на перебування у лікарні, що було відомо державному виконавцю, який, на думку апелянта, мав зупинити на цей час виконавче провадження. Також вказує на те, що копії постанов державного виконавця та інших процесуальних документів, пов'язаних з виконавчим провадженням, нею отримані лише у листопаді 2014 року після звернення до Головного управління юстиції у Полтавській області, у зв'язку з чим, вважає, що строк на оскарження постанов державного виконавця не сплинув. Окрім того, наголошує на тому, що у зв'язку з діями державного виконавця у ході виконавчого провадження відбулося зменшення належної їй земельної ділянки за рахунок перенесення усього паркану та невірних обмірів спеціаліста.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали місцевого суду, вислухавши пояснення заявника, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, постановою державного виконавця відділу ДВС Лубенського МРУЮ Музикою Т.В. від 08.07.2011 року відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №2-35/2010 від 06.10.2010р., виданого Апеляційним судом Полтавської області про зобов'язання ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_4 у праві користування належною їй земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1, шляхом перенесення самовільно встановленого шиферного паркану на 27 см таким чином, щоб ширина належної ОСОБА_4 земельної ділянки відповідала документації МБТІ і становила 17,75м.

Боржнику надано строк для добровільного виконання рішення до 15.07.2011 року. Попереджено, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення, буде розпочато примусове виконання цього рішення із стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі сорока неоподаткованих мінімумів доходів громадян (680,00грн.), і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій (а.с.45,58).

18.07.2011 року державним виконавцем відділу ДВС Лубенського МРУЮ Музикою Т.В. здійснено виїзд за адресою: по АДРЕСА_1, для перевірки добровільного виконання боржником (ОСОБА_2) рішення суду, у ході якого встановлено, що судове рішення залишається невиконаним, шиферний паркан не перенесено на 27 см, про що державним виконавцем складено відповідний акт (а.с.46).

Постановою державного виконавця відділу ДВС Лубенського МРУЮ Матвієнка А.В. від 21.09.2011 року на боржника ОСОБА_2 за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду накладено штраф в розмірі 250,00 грн. (а.с.47).

При повторному виїзді 06.10.2011 року за вищевказаною адресою державним виконавцем встановлено, що рішення суду боржником ОСОБА_2 залишається невиконаним, про що складено акт (а.с.48). Цього ж дня, постановою головного державного виконавця відділу ДВС Лубенського МРУЮ Рябченко Н.А. від 06.10.2011 року за повторне невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк виконавчого листа №2-2-35/10, виданого 06.10.2010 року Лубенським міськрайонного судом Полтавської області, накладено на ОСОБА_2 штраф у розмірі 500,00грн. (а.с.49).

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду від 12.12.2011 року подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника задоволено, надано дозвіл працівникам відділу ДВС Лубенського МРУЮ на примусове проникнення на територію земельної ділянки боржника ОСОБА_2, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, з метою проведення необхідних виконавчих дій при примусовому виконанні виконавчого листа №2-35/2010 від 06.10.2010 року (а.с.50).

Постановою державного виконавця відділу ДВС Лубенського МРУЮ Лябах С.М. від 11.05.2012 року на виконання рішення суду накладено арешт на кошти, що містяться на всіх рахунках, відкритих на ім'я ОСОБА_2, в Лубенському відділенні №146 філії ВАТ «Державний ощадний банк України», у межах суми 1805,00грн. (а.с.56).

22.06.2012 року державним виконавцем відділу ДВС Лубенського МРУЮ Лябах С.М. направлялись повідомлення ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про проведення 27.06.2012 року о 09:00 год. виконавчих дій по виконанню рішення суду по АДРЕСА_1, та заявлено вимогу до сторін виконавчого провадження бути особисто присутнім при проведенні виконавчих дій (а.с.51).

Постановою державного виконавця відділу ДВС Лубенського МРУЮ Лябах С.М. від 22.06.2012 року залучено працівників органів внутрішніх справ для участі в проведенні виконавчих дій 27.06.2012 р. (а.с.52).

27.06.2012 року державним виконавцем відділу ДВС Лубенського МРУЮ Лябах С.М., у присутності боржника ОСОБА_2 та стягувача ОСОБА_4, понятих ОСОБА_8, ОСОБА_9, встановлено, що самовільно встановлений шиферний паркан по АДРЕСА_1 перенесено на 27 см, таким чином, ширина належної ОСОБА_4 земельної ділянки відповідає документам МБТІ та становить 17,75 м (а.с.53).

Від підпису в даному акті ОСОБА_2 відмовилася у присутності понятих, що підтверджується відповідним актом від 27.06.2012 року (а.с.54).

Постановою державного виконавця відділу ДВС Лубенського МРУЮ від Лябах С.М.. від 27.06.2012 року виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-35/2010 від 06.10.2010 закінчено на підставі пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Відмовляючи у задоволенні скарги на дії державного виконавця, місцевий суд виходив із того, що дії державного виконавця, зокрема, щодо накладення на ОСОБА_2 штрафів за невиконання рішення суду та стягнення коштів у розмірі 1805,00грн., відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», та державний виконавець діях у межах наданих йому законом повноважень.

Такий висновок не в повній мірі відповідає вимогам матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їх права чи свободи.

Таким чином, за правилами цивільного процесуального законодавства предметом оскарження можуть бути рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

З огляду на положення ч.ч.1,5 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Відповідно до ч.1 ст.31 цього ж Закону копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

У поданих до суду уточненнях вимог скарги ОСОБА_2 стверджувала, що постанову державного виконавця відділу ДВС Лубенського МРУЮ Музикою Т.В. від 08.07.2011 року про відкриття виконавчого провадження ВП №27523649 отримала 15.07.2011 року (а.с.27). При цьому, обґрунтовуючи, в чому полягає незаконність вказаної постанови державного виконавця, зазначала лише те, що після відкриття виконавчого провадження у наданий їй державним виконавцем строк для добровільного виконання, перебувала у госпіталі та не мала можливості виконати рішення суду, вважаючи, що з цих підстав державний виконавець повинен був зупинити виконавче провадження.

Таким чином, законність відкриття виконавчого провадження у момент винесення державним виконавцем постанови від 08.07.2011 року ОСОБА_2 не оскаржується.

Оскаржуючи до суду постанову державного виконавця від 27.06.2012 року про закінчення виконавчого провадження, ОСОБА_2 не погоджувалася з перенесенням самовільно встановленого шиферного паркану на 27 см вглиб земельної ділянки ОСОБА_2, щоб ширина належної ОСОБА_4 земельної ділянки відповідала документації МБТІ і становила 17,75 м, що було здійснено в присутності ОСОБА_2 у ході проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП №27523649 по примусовому виконанню рішення суду.

Тобто, боржник за виконавчим провадженням фактично оскаржує постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження з підстав незгоди з виконанням рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 9 вересня 2010 року у примусовому порядку, яким ОСОБА_2 зобов'язано усунути перешкоди ОСОБА_4 у праві користування належною їй земельною ділянкою шляхом перенесення самовільного встановленого шиферного паркану.

На підтвердження того, що виконавчі дії щодо переміщення паркану здійснені державним виконавцемвідділу ДВС Лубенського МРУЮ з перевищенням повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», чи з відступленням від розмірів земельної ділянки, як того вимагає зобов'язальна частина виконавчого листа №2-35/2010 від 06.10.2010 року, заявником належних та допустимих доказів не надано.

Водночас, вимоги ОСОБА_2 щодо відновлення меж належної земельної ділянки, межових знаків, зобов'язання встановити паркан на попереднє місце та зобов'язання виконавчої служби разом з Держкомземом зробити кадастрову зйомку ділянки, та відшкодувати матеріальну й моральну шкоду стосується вирішення вимог про право. У випадку встановлення завдання шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, з огляду на положення ст. 1174 ЦК України, відповідальність за цивільно-правові наслідки цього можуть відшкодовуватися державою в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідного територіального органу Державної казначейської служби України.

Як роз»яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п.28 постанови «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» №6 від 07 лютого 2014 року при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

У даній справі, ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, оскаржуючи рішення та дії (бездіяльність) державних виконавців, а не з позовом про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, а тому підстав для задоволення скарги в цій частині не вбачається, у т.ч. і з огляду на те, що висновок місцевого суду стосовно того, що державний виконавець діяв в межах наданих йому повноважень, на думку колегії суддів, є правильним і таким, що відповідає встановленим по справі обставинам.

Вимоги скарги ОСОБА_2 передати матеріали виконавчого провадження до Управління виконавчої служби у Полтавській області, з огляду на положення п.6.3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, підлягає вирішенню відповідним керівником виконавчої служби, та за відсутності спору, суд не вправі підміняти компетенцію такого керівника.

Також, як пояснила у засіданні суду апеляційної інстанції заявник матеріали виконавчого провадження на даний час передано до Управління виконавчої служби у Полтавській області.

З урахуванням наведеного місцевий суд дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог скарги щодо скасування постанови державного виконавця про відкриття провадження та постанови про закриття провадження, та зобов'язання вчинити дії (замовити кадастрову зйомку, відновити паркан на попередньому місці, відшкодувати матеріальну та моральну шкоду).

Доводи апеляційної скарги щодо зупинення стягнення по виконавчому листу через те, що, на думку апелянта, було порушено право боржника на добровільне виконання рішення суду є безпідставними, з огляду на наступне.

Вичерпний перелік підстав для зупинення виконавчого провадження, визначений у ст.ст.37, 38 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до п.3 ч.1 ст.38 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження може бути зупинено: у разі перебування боржника на лікуванні у стаціонарному лікувальному закладі, якщо рішення неможливо виконати без його участі.

У матеріалах справи відсутні докази повідомлення державного виконавця у будь-який спосіб (поданням заяви, направлення листа поштою чи за допомогою телефону) про перебування ОСОБА_2 на лікуванні та неможливості з цих підстав виконати рішення суду.

Не заслуговує на увагу й твердження апелянта, що у державного виконавця були відсутні підстави для переміщення паркану за рахунок земельної ділянки ОСОБА_2, оскільки рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 09.09.2010 року встановлено, що усунення перешкод ОСОБА_4 у користування земельною ділянкою має здійснюватися саме ОСОБА_2 за рахунок перенесення самовільного встановленого шиферного паркану на 27 см.

Між тим, ОСОБА_2, серед іншого, оскаржує до суду за правилами цивільного судочинства постанови державного виконавця відділу ДВС Лубенського МРУЮ про накладення на неї штрафів за невиконання без поважних причин рішення суду, та правомірність дії державного виконавця щодо стягнення (списання) з відкритого на її ім'я у ВАТ «Державний ощадний банк України» банківського рахунку грошових коштів у розмірі 1805,00грн.

Пунктом 13 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

За змістом п.7 ч.2 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами.

У п.6 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України №3 від 13 грудня 2010 року «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» зазначено, що судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

Водночас, у п.7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року роз'яснено, що справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до компетенції адміністративних судів.

Однак, суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам, що призвело до порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що виниклий між сторонами спір щодо оскарження постанов державного виконавця з накладення штрафу та стягнення з ОСОБА_2 1805,00грн.підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, а тому, відповідно до ч.1 ст.310 ЦПК України, ухвала суду у частині вирішення даних вимог підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі у цій частині з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

Відповідно до 2 ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Керуючись п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.303,307, ч.1 ст.310, п.1 ч.1 ст.312, ст.ст.315,317,319 ЦПК України,колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - задовольнити частково.

Ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 лютого 2015 року у частині відмови у задоволенні вимог щодо скасування постанов державного виконавця про накладення штрафів та повернення пенсії у розмірі 1805,00грн.,- скасувати, провадження у цій частині закрити.

Роз'яснити заявнику, що дані вимоги не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства та її право звернення до суду у порядку адміністративного судочинства.

В іншій частині ухвалу місцевого суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

ГОЛОВУЮЧИЙ /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ: /підпис/ Ю.В. Дряниця

/підпис/ П.М. Карнаух

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.О. Кривчун