Справа № 301/1720/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

07 грудня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Мацунича М.В. і ОСОБА_1,

при секретарі Дашковській С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іршавського районного суду від 18 вересня 2015 р. (включно з ухвалою цього ж суду від 18 вересня 2015 р.) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності й ділової репутації, -

в с т а н о в и л а :

у серпні 2015 р. ОСОБА_3 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2, у якому просив:

- визнати недостовірною і такою, що принижує його гідність, честь і ділову репутацію інформацію щодо нього, поширену відповідачкою 02.09.14 р. на зборах трудового колективу Імстичівської ЗОШ 1-3 ступенів, а саме: «ОСОБА_3 на роботу був прийнятий під тиском людей, які вже не на посадах»;

- зобовязати відповідачку спростувати вказану інформацію на загальних зборах трудового колективу Імстичівської ЗОШ 1-3 ступенів Іршавського району шляхом повідомлення про ухвалене рішення у цій справі;

- стягнути з ОСОБА_2 на його користь 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди та судові витрати.

На обґрунтування зазначав, що поширена відповідачкою указана інформація є неправдивою і не відповідає дійсності, оскільки він був прийнятий на роботу в Імстичівську ЗОШ на підставі своєї особистої заяви згідно з наказом начальника управління освіти, молоді та спорту Іршавської РДА № 269-к від 31.08.09 р. Вважає, що відповідачка поширила завідомо неправдиву інформацію для створення у присутніх враження його неповної професійної придатності як учителя інформатики та нездатності самому працевлаштуватися на роботу інакше, ніж під тиском якихось невідомих осіб. У звязку з незаконними діями відповідачки він зазнав моральних страждань.

Рішенням Іршавського районного суду від 18.09.15 р. позов задоволено частково: визнано недостовірною і такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_4, інформацію, поширену ОСОБА_2 02.09.2014 р. на борах трудового колективу Імстичівської ЗОШ 1-3 ступенів: «ОСОБА_3 був прийнятий на роботу під тиском людей, які вже не на посадах»; зобовязано ОСОБА_2 спростувати вказану інформацію на загальних зборах трудового колективу Імстичівської ЗОШ 1-3 ступенів; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 3000 грн. і 343.60 грн. судового збору. У решті позову відмовлено (а.с.44-47).

Ухвалою цього ж суду від 18.09.2015 р. (з урахування ухвали від 18.09.15 р. про виправлення описки) в постановленні окремої ухвали на адресу правоохоронних органів і відділу Іршавської РДА про те, що ОСОБА_3 не має права викладати в школі, відмовлено (а.с.41, 43).

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ці рішення та ухвалу як незаконні (а.с.51). Доводить про порушення судом норм матеріального та процесуального права. Указує, що вона є неналежним відповідачем у справі, спірний вислів стосується директора школи та начальника відділу освіти, а висловлена нею інформація стосовно позивача є достовірною, оскільки той через відсутність відповідної освіти не має права працювати в школі.

Суд першої інстанції виходив із того, що інформація заступника директора школи ОСОБА_2, яка була оголошена на зборах трудового колективу Імстичівської ЗОШ 1-3 ступенів про те, що ОСОБА_3 був прийнятий на роботу під тиском людей, які вже не на посадах, є недостовірною і такою, що завдає шкоди позивачу.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін, із таких мотивів.

Згідно з положеннями Конституції України та ст. ст. 270, 275, 297 ЦК України фізична особа має право як на повагу до гідності та честі, так і право на захист свого особистого немайнового права.

Судом встановлено, що 02.09.15 р. на зборах трудового колективу Імстичівської ЗОШ 1-3 ступенів ОСОБА_2, яка працює на посаді заступника директора школи, у своєму виступі висловилась про те, що ОСОБА_3 був прийнятий на роботу в школу під тиском людей, які вже не на посадах.

Указаний факт підтверджується протоколом засідання трудового колективу Імстичівської ЗОШ 1-3 ступенів від 02.09.2014 р. (а.с.5-7) і заявою-клопотанням присутніх на цих зборах осіб (а.с.28).

Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Тобто, за змістом ст. 277 ЦК і ст. 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови від 27 лютого 2009 року N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

За змістом ст. ст. 94, 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одної особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню (ст. 280 ЦК України).

Факт поширення відповідачкою інформації про те, що «ОСОБА_3 на роботу був прийнятий під тиском людей, які вже не на посадах» є безумовним (на зборах трудового колективу), інформація стосується позивача, достовірність інформації відповідачка не довела, натомість недостовірність такої підтверджується рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 13.03.2015 р., яке набрало законної сили та є чинним, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до відділу освіти Іршавської РДА про незаконність звільнення, поновлення на роботі й визнання трудового договору укладеним на невизначений строк (а.с.11-17), а поширення указаної інформації порушило особисті немайнові права позивача (а.с.9).

Доводи апеляційної скарги не спростовують цього висновку як необґрунтовані, суперечні фактичним обставинам справи та вказаним нормам матеріального права.

Так, довід ОСОБА_2 про її неналежність як відповідача через те, що вона виступала як посадова особа від імені школи, не заслуговує на увагу та спростовується протоколом засідання трудового колективу школи, згідно з яким ОСОБА_2 виступала та висловлювала свою особисту думку (а не офіційну позицію школи) з приводу розгляду скарги ОСОБА_3 як одна із присутніх на зборах.

Твердження відповідачки про те, що у своєму виступі вона фактично вона мала на увазі відсутність у ОСОБА_4 педагогічної освіти (учителя-педагога) є припущенням і не підлягає правовому аналізу.

Апеляційний довід про те, що вислів "ОСОБА_3 на роботу був прийнятий під тиском людей, які вже не на посадах» стосується лише директора школи та начальника відділу освіти, є безпідставним, а твердження, що цей вислів є оціночним судженням, суперечить положенням частини другої статті 471 Закону України "Про інформацію", згідно з якими оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У справі ж предметом судового захисту є саме факт (був прийнятий на роботу під тиском людей, які вже не на посадах), наявність та істинність якого можна довести і перевірити.

З приводу питання відшкодування моральної шкоди та незаконності ухвали суду першої інстанції від 18 вересня 2015 р. про відмову в постановленні окремої ухвали апеляційна скарга не містить жодних доводів, у звязку з чим відсутні межі перевірки.

За правилами ст. 303 ч.1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку та ухвалив законне й обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

2. Рішення Іршавського районного суду від 18 вересня 2015 р. (включно з ухвалою цього ж суду від 18 вересня 2015 р.) залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: