АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/275/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 27 Гончаренко Т.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівПальонного В. С. , Єльцова В. О.
при секретаріЖуравель Т.В., Восколович Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 11 листопада 2014 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, треті особи: орган опіки та піклування Звенигородської міської ради, приватний нотаріус ОСОБА_12 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення

в с т а н о в и л а :

31 липня 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, треті особи: Орган опіки та піклування Звенигородської міської ради, приватний нотаріус ОСОБА_12 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, посилаючись на те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № CSZ0GK00000003 від 13 березня 2006 року. Згідно до умов даного договору ОСОБА_7 отримав кредит в сумі 156000 грн. під 12 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту 13 березня 2026 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 13 березня 2006 року між сторонами було укладено договір іпотеки № CSZ0GK00000003, згідно умов якого ОСОБА_7 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 172,4 кв. м, з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач зазначає у позові, що у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань по кредитному договору, заборгованість відповідача ОСОБА_7 по кредиту станом на 23 травня 2012 року складає 165957,39 грн., з яких: 139282,25 грн. - заборгованість за кредитом; 33687,21 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 716,20 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 1271,73 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В зв'язку з цим позивач звернувся до суду із даним позовом та просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CSZ0GK00000003 від 13 березня 2006 року в розмірі 165957,39 грн. звернути стягнення на житловий будинок загальною площею 172,4 кв. м, який розташований за адресою АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від мені відповідача ОСОБА_7 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселити ОСОБА_7 та інших осіб, які зареєстровані і проживають у вказаному будинку зі зняттям з реєстраційного обліку в органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу предмета іпотеки. Стягнути з відповідача судові витрати.

Під час розгляду справи представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Руденко Р.В. подав до суду заяву про уточнення позовних вимог та просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CSZ0GK00000003 від 13 березня 2006 року в розмірі 172707,79 грн. звернути стягнення на житловий будинок загальною площею 172,4 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від мені відповідача ОСОБА_7 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселити ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_9, ОСОБА_11 з вказаного будинку зі зняттям з реєстраційного обліку в органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу предмета іпотеки. Стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 08 січня 2013 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, треті особи: орган опіки та піклування Звенигородської міської ради, приватний нотаріус ОСОБА_12 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 13 лютого 2013 року дане рішення Звенигородського районного суду Черкаської області залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах від 29 травня 2013 року рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 08 січня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 13 лютого 2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 11 листопада 2014 року уточнені позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, треті особи: орган опіки та піклування Звенигородської міської ради, приватний нотаріус ОСОБА_12 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - задоволено повністю.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CSZ0GK00000003 від 13 березня 2006 року в розмірі 172 707,79 грн. звернуто стягнення на житловий будинок загальною площею 172,4 кв. м, який розташований за адресою АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки від 13 березня 2006 року ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_7 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах, або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Виселено ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_5, що зареєстровані та проживають у будинку, загальною площею 172,4 кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, зі зняттям з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м. Звенигородка.

Стягнуто із ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ст. Кушмурун, Семіозерного району, Кустанайської області, проживаючого за адресою АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», 49094 м. Дніпропетровськ вул. Набережна Перемоги, 50 рахунок № 0001 МФО 305299 понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1659,57 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що під час розгляду справи не повно та всебічно досліджено всі обставини справи, невірно оцінено раніше встановлені факти, які стосуються предмету виникнення позову, що призвело до порушення норм матеріального та процесуального права, та в результаті постановлення невірного рішення. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з відповідача прострочену фактичну суму заборгованості, зі сплати простроченого тіла кредиту, пені та комісії, що утворилася на момент звернення позивача до суду з позовною заявою. В задоволенні позову щодо звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити. Стягнути з позивача на його користь судові витрати пропорційно задоволених вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта, представників позивача та відповідача, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону відповідає не повністю.

Ухвалюючи рішення про задоволення уточнених позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, суд першої інстанції виходив з доведеності вимог, посилаючись, що відповідач взяті зобов'язання щодо сплати кредиту та виконання умов договору не виконує належним чином, має заборгованість по кредиту, по відсотках за його користування, які вчасно не сплачує, станом на 18 вересня 2012 року має загальну суму заборгованості перед позивачем по сплаті кредиту в розмірі 172707, 79 грн., що підтверджується відповідним розрахунком. Тому суд першої інстанції виходив з того, що наявність заборгованості по кредиту є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок її погашення.

Щодо вимог про виселення суд першої інстанції послався на ст. 109 ЖК України згідно якої, звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вважає висновки суду не ґрунтуються на вимогах закону і обставинах справи, наявних у справі доказах, а рішення суду ухвалено з невірним застосуванням норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 13 березня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № CSZ0GK00000003, згідно до умов якого, банк надав позичальнику ОСОБА_7 кредитні кошти у розмірі 130000 грн. строком до 13 березня 2026 року для придбання житла, а також у розмірі 26000 грн. на сплату страхових платежів.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 13 березня 2006 року між сторонами було укладено договір іпотеки № CSZ0GK00000003, посвідчений приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу ОСОБА_14, згідно якого ОСОБА_7, як іпотекодавець передав в іпотеку, а іпотекодержатель - ПАТ КБ «ПриватБанк» прийняв в іпотеку житловий будинок загальною площею 172,4 кв. м, житловою 117,0 кв. м з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

30 травня 2012 року банком на адресу ОСОБА_7 було направлено вимогу за № Э.CS.0.0.0.0/18-2029 щодо погашення простроченої заборгованості за кредитним договором та попереджено позичальника, що в разі несплати чи ігнорування даної вимоги, банк буде змушений звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення всіх мешканців.

Відповідно вимог ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до норм статей 610, 612, 625, 629 ЦК України - договір є обов'язковим до виконання, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк, встановлений договором

та не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання.

Пунктом 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Згідно до ч.1 ст. 33 Закону України та п.17.8.2 договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання основного зобов'язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звертаючись до суду із даним позовом ПАТ КБ «Приват Банк» посилається, що у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань по кредитному договору, заборгованість відповідача ОСОБА_7 по кредиту станом на 23 травня 2012 року складає 165957,39 грн., з яких: 139282,25 грн. - заборгованість за кредитом; 33687,21 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 716,20 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 1271,73 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок, розташований у м. Звенигородка по АДРЕСА_1 та виселення всіх мешканців з житлового будинку.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач уточнив позовні вимоги згідно наданого розрахунку заборгованість відповідача станом на 18.09. 2012 року складає 172 707, 79 грн., тому позивач просив звернути стягнення на житловий будинок в АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитом в розмірі 172 707, 79 грн. шляхом продажу предмета іпотеки та виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані або проживають в будинку, що є предметом іпотеки.

Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмета іпотеки складає 156000 гривень.

Як роз'яснено в п. 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини ( зокрема про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного судочинства - справедливість, добросовісність та розумність ( пункт 6 частини першої статті 3 ЦК).

Однак, як встановлено судом, прострочена заборгованість становить 44337, 49 грн., тоді як загальний розмір заборгованості станом на 23.05. 2012 року складав 165209, 68 грн. на час звернення до суду з позовом, а після уточнення вимог у вересні 2012 року заборгованість складала 172707, 79 грн., враховуючи, що кінцевий термін повернення кредиту був визначений 13.03. 2026 року згідно умов договору.

Відповідач ОСОБА_7 надав суду апеляційної інстанції докази про оплату щомісячних платежів в обсязі, визначеному кредитним договором, що підтверджується копіями квитанцій, які не були враховані позивачем, так як було встановлено, що для погашення кредиту ОСОБА_7 було встановлено 4 рахунки, але сплачені відповідачем кошти і їх розподіл проводились позивачем на інші рахунки, не визначені договором , що і призвело до виникнення заборгованості, яка не визнається ОСОБА_7 Відповідач надав копії квитанцій про вчасну оплату щомісячної суми кредиту в розмірі 2170 грн. від 24.01. 2011 року, 28.11. 2011 року, 28.07. 2012 року.

Відповідачем ОСОБА_7 надано розрахунок суду апеляційної інстанції, згідно якого розрахунок залишку боргу за кредитом становить 11769 грн., виходячи із того, що він вказує тіло кредиту 130000 грн. сплачених коштів 118230, 52 грн., тому несплачена сума коштів по кредиту вважає відповідач становить 11769 грн.

ОСОБА_7 підтвердив, що за період кредитних відносин з 16.03. 2006 року по 24. 10. 2012 року - дату уточнення позовних вимог банком підлягало сплаті 79 щомісячних платежів в сумі по 2161, 55 грн. на загальну суму 170762, 45 грн. Відповідачем в рахунок погашення щомісячних платежів здійснено 79 оплат на суму 174715 грн.52 коп., що підтверджується квитанціями.

За таких обставин, враховуючи співмірність розміру заборгованості з вартістю предмета іпотеки та вартості земельної ділянки, на якій розташований предмет іпотеки, оскільки, якщо виходити із обумовленої сторонами договору іпотеки ціни предмета іпотеки, яка складає 156000 гривень, прострочена заборгованість в розмірі 44337, 49 грн. є значно меншою, ніж вартість предмета іпотеки та земельної ділянки, на якій розташований будинок.

Прострочена сума боргу відповідача перед банком може бути вирішена іншим шляхом, в тому числі сплачена, щоб увійти в графік, що підтвердив в судовому засіданні відповідач ОСОБА_7, та не заперечує проти стягнення з нього простроченої заборгованості, тому вирішувати питання про позбавлення єдиного житла відповідача та членів його сім'ї, серед яких троє дітей і двоє є неповнолітніми є передчасним, виходячи із вимог розумності, справедливості та добросовісності, та врахуванням вже сплачених відповідачем коштів по кредиту з 2006 року.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на житловий будинок в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 13 березня 2006 року в розмірі 172707, 79 грн.

Згідно з ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають в ньому, за винятками, встановленими законом.

При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов : якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Як вбачається із матеріалів справи банк надіслав вимогу від 30.05. 2012 року відповідачу ОСОБА_7(а.с.36 т.1) про погашення простроченої заборгованості за кредитним договором та зазначив, що у разі несплати чи ігнорування даної вимоги банк буде змушений звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення всіх мешканців.

Вирішуючи спір в частині виселення відповідачів, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що вимога від 30.05. 2012 року є повідомленням про виселення у розумінні ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», оскільки у вимозі йдеться про те, що у разі негайної несплати суми заборгованості банк розпочне процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто на момент направлення даної вимоги банк не звернув стягнення на предмет іпотеки, а відтак, такий лист не може вважатися повідомленням про виселення з іпотечного житла.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином не дослідив факту надсилання банком повідомлення про виселення всім мешканцям будинку АДРЕСА_1, як того вимагає ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», що при звело до поверхневого вирішення спору. Вимоги про виселення не були надіслані всім мешканцям будинку, який є предметом іпотеки, так як вимога була адресована лише боржнику ОСОБА_7

За таких обставин вимоги про виселення відповідачів задоволенню не підлягають, оскільки судом відмовлено в задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, що позбавляє правових підстав для виселення відповідачів, а також позивач чітко не вказав в позовній заяві та уточненнях до позову, хто зареєстрований у будинку, хто саме підлягає виселенню та чи надіслані всім мешканцям будинку вимоги про виселення, тому ним не дотримано вимог закону щодо виселення мешканців з житлового будинку, який є предметом іпотеки.

Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не може залишатись в силі, так як при його ухваленні судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є обов'язковою підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення або зміни рішення, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_7 слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 11 листопада 2014 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, треті особи: Орган опіки та піклування Звенигородської міської ради, приватний нотаріус ОСОБА_12 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення скасувати, ухвалити нове рішення.

Відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, треті особи: Орган опіки та піклування Звенигородської міської ради, приватний нотаріус ОСОБА_12 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :