Справа №471/102/15-ц 30.04.2015 30.04.2015 30.04.2015
Провадження № 22ц/784/914/15 Суддя першої інстанції Марценюк С.А.
Категорія 57 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 квітня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М,

суддів: Козаченка В.І., Мурлигіної О.Я.,

при секретарі Харитоновій І.В.,

за участю представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на рішення Братського районного суду Миколаївської області від 16 березня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (надалі -ТОВ «ЛК«Еталон») про захист прав споживачів, визнання договору лізингу недійсним та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

27 січня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «ЛК«Еталон» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, сплачених за цим договором.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що в грудні 2014 року між ним та ТОВ «ЛК «Еталон» був укладений договір фінансового лізингу з додатками, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов'язання придбати у власність транспортний засіб Great wall wingle 5 (Грейт Вол Вингл) та передати предмет лізингу йому у користування на строк та на умовах, передбачених договором, а він зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору. Представником відповідача йому було роз'яснено, що він повинен сплатити передплату за транспортний засіб у сумі 31 500 грн. після чого протягом декількох днів з ним буде укладено договір лізингу і лізингодацець передасть йому предмет лізингу. Проте після здійснення вказаного платежу, відповідач йому повідомив про необхідність доплати ще 50% вартості автомобіля в якості авансового платежу. Він 24 грудня 2014 року сплатив авансовий платіж в сумі 157 500 грн., проте відповідач через декілька днів запропонував ще доплатити різницю вартості транспортного засобу, оскільки воно дорожчало. Між тим умовами договору такі дії відповідача не передбачені. Зі змістом договору перед підписанням, його не ознайомили, не надали достовірної інформації про всі істотні умови договору лізингу.

В подальшому, предмет лізингу так і не був переданий, а сплачені кошти за умовами договору не підлягають поверненню.

На його думку, під час укладення договору йому не було надано достовірної інформації про всі істотні умови договору, вказаний договір містить несправедливі умови, оскільки його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, укладений з використанням нечесної підприємницької діяльності шляхом введення його в оману, а саме спонукання його у прийнятті швидкого рішення та позбавлення його достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення щодо укладення спірного договору лізингу. Отже, договір був укладений в порушення вимог чинного законодавства, а саме: вимог ст.ст. 18,19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст. 15-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції».

Посилаючись на викладене, та на положення ч. 1 ст. 203, ч. 2 та 3 ст. 215 та ст. 216 ЦК України ОСОБА_3 просив суд визнати договір фінансового лізингу № 001760 з додатками від 18 грудня 2014 року недійсним, стягнути з ТОВ «ЛК «Еталон» на його користь сплачений реєстраційний платіж в сумі 31500 грн. та авансовий платіж в сумі 157 500 грн.

Відповідач позовні вимоги не визнав, пославшись на відповідність своїх дій Закону України «Про фінансовий лізинг» та цивільному законодавству.

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 25 лютого 2015 року позов задоволено. Визнано недійсним договір № 001760 фінансового лізингу з додатками від 18 грудня 2014 року, укладений між ТОВ «ЛК «Еталон» в особі представника Івлєвої Л.І. та ОСОБА_3 стягнуто з ТОВ «ЛК «Еталон» на користь ОСОБА_3 сплачений реєстраційний платіж в сумі 31500 грн. та авансовий платіж в сумі 157500 грн. Також розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ТОВ «ЛК «Еталон» просило скасувати рішення суду, і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в результаті нечесної підприємницької діяльності було введено в оману споживача щодо істотних умов договору, оскільки умови договору є несправедливими та непрозорими, порушують принцип добросовісності внаслідок чого утворився дисбаланс договірних прав і обов'язків на шкоду споживачеві, що не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про фінансовий лізинг», а відтак пославшись на приписи ч. 1 ст. 203, ст. 215 та ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визнав недійсним договір фінансового лізингу, наслідком чого є повернення позивачу сплачених коштів.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна, оскільки суд першої інстанції дійшов до них з порушенням норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 18 грудня 2014 року між сторонами був укладений договір фінансового лізингу № 001760, за умовами якого відповідач зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування транспортний засіб Great wall wingle 5, а позивач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору (а.с.66-71).

При укладенні цього договору сторонами були обумовлені та підписані додатки № 1 та № 2 - графіки сплати першого та другого лізингового платежу відповідно які одночасно містили інформацію щодо сплати комісії за організацію та передачу предмету лізингу, послуги з реєстрації, страхування тощо, а також додаток № 3, де визначені детальні особливості предмету лізингу ( марка, модель, кількість, ціна) (а.с. 72-74).

На виконання умов договору ОСОБА_3 18 грудня 2014 року сплатив ТОВ «ЛК «Еталон» 31500 грн. комісію за організаційні заходи, пов'язані з укладенням цього договору відповідно до п.п. «а» п. 8.2.1 договору та додатку № 1 до договору, а 24 грудня 2014 р. в якості авансового платежу сплатив 157500 грн. на підставі п.п. «б» п. 8.2.1. вказаного договору (а.с. 68,73).

В спірних правовідносинах положення Закону України «Про захист прав споживачів» повинні застосовуватися у системному зв'язку з нормами ЦК України та Законом України «Про фінансовий лізинг», який є спеціальним.

Згідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частина 1-3,5 та: статті 203 цього Кодексу ( ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Нормами ст.ст. 638,640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За цим договором лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначенні не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно ст. 2 вказаного Закону відносини, що виникають за договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей встановлюються цим Законом.

За приписами ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу» є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За положеннями ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Умови договору, які можуть бути несправедливими визначено у ч. 3 ст. 18 цього закону.

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договори порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України): по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Колегія суддів вважає, що умови спірного договору не містять у сукупності вказаних ознак, тому підстав для визнання умов договору несправедливими немає.

Згідно змісту договору фінансового лізингу він містить 16 самостійних розділів, які регулюють різні за своїм змістом права та обов'язки, як позивача, так і відповідача. Позивачем не доведено, що умови укладеного договору всупереч принципу добросовісності мають наслідком істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін. Волевиявлення позивача в момент укладення договору було вільним і відповідало його внутрішній волі, що підтверджується його підписами на кожному аркуші договору, а отже сторонами було досягнуто всіх викладених в договорі умов.

Твердження про те, що позивач при укладенні договору був введений представником компанії в оману щодо характеру сплачених платежів не заслуговують на увагу, оскільки не доводяться зібраними по справі доказами та з огляду на письмову заяву позивача про отримання повної інформації та ознайомлення з умовами договору (а.с. 50), тобто сам позивач ознайомився з договором та погодився з його умовами.

Також колегія суддів вважає, що під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи позивача про поширення інформації відповідачем, що вводить в оману, зокрема заниження в договорі вартості предмету лізингу, з посилання на ст. 15-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції». Вартість предмету лізингу визначена додатком № 3 до договору, а також додатком № 1 та № 2, де виходячи з вартості предмету лізингу та інших платежів розраховані перший та другий лізингові платежі. З цими додатками позивач ознайомлений при укладенні договору, погодився з ними про що свідчить його підпис.

Доводи позивача про те, що спірний договір не містить істотної умови, а саме предмету договору, який не визначений індивідуальними ознаками, є безпідставними, оскільки п. 5.5. вказаного договору та додатком № 3 до нього визначені марка та модель транспортного засобу, що є індивідуальними ознаками для транспортного засобу.

Також позивачем не надано будь-яких належних та достатніх доказів, які б доводили факт укладення договору внаслідок здійснення лізинговою компанією «Еталон» нечесної підприємницької практики.

Стаття 19 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначає, що нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною.

Суд не звернув уваги на те, що в матеріалах справи відсутні докази і позивач таких не надав, що під час укладення спірного договору відповідач вчиняв дії, які можливо кваліфікувати як прояв недобросовісної конкуренції, чи вчинив дії або бездіяльність, що ввели позивача в оману або були агресивними.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про недійсність договору через невідповідність укладеного договору Закону України «Про захист прав споживачів» є необґрунтованим.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309,316, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» задовольнити.

Рішення Братського районного суду Миколаївської області від 16 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: