АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09042015 м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Міцнея В.Ф., Лисака І.Н.

секретар: Лук»янишина М.В.

за участю: представника позивача Куриша В.І., відповідача ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Чернівецької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 20 листопада 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2011 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Чернівецької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилалося на те, що 14 липня 2008 року між Банком по відповідачем ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №014/0021/82/46763, відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 90 395 дол. США терміном до 15 липня 2018 року.

Зобов'язання за вказаним договором забезпечено договорами поруки, які укладені 14.07.2008 року із поручителями ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9. та ОСОБА_2 з кожним окремо, відповідно до яких поручителі взяли на себе зобов»язання відповідати по зобов»язаннях боржника в повному обсязі.

30 березня 2009 року між Банком та відповідачем ОСОБА_4 була укладена додаткова угода №1 до кредитного договору від 14.07.2008 року, відповідно до якої був збільшений розмір кредиту шляхом видачі додаткового траншу в розмірі 3763,92 доларів США та на період з 15.04.2009 року по 15.03.2010 року був зменшений розмір щомісячного платежу до розміру процентів і встановлений новий графік погашення кредиту та інших платежів.

30 березня 2009 року між Банком та відповідачами ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_6 з кожним окремо були укладені додаткові угоди №1 до договору поруки від 14 липня 2008 року, відповідно до яких поручителі взяли на себе зобов»язання відповідати по боргах ОСОБА_4 на суму 99393,46 доларів США.

Протягом дії кредитного договору відповідач ОСОБА_4 систематично не виконував належним чином договірні зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 05 квітня 2011 року допустив прострочену заборгованість по кредиту в сумі 96 065,52 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 764912,65 гривень, в тому числі сума основного боргу - 78586,74 доларів США, сума нарахованих та несплачених відсотків - 6475,52 доларів США, сума пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань - 11003,33 доларів США.

В серпні 2013 року Банк збільшив позовні вимоги і просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором станом на 31.07.2013 року в сумі 3219454,91 грн., з яких сума основного боргу становить 78586,74 доларів США, сума відсотків 32639,61 доларів США, сума пені 2330422,69 грн. При цьому банк виходив, що станом на 31.07.2013 року за офіційним курсом НБУ один долар США = 7,9930 гривень.

Заочним рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 20 листопада 2014 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» суму кредитної заборгованості за кредитним договором №014/0021/82/46763 від 14.07.2008 року , яка станом на 31 липня 2013 року становить 3219454,91 грн.

Стягнуто з відповідачів на користь позивача судові витрати по справі в сумі по 573 грн. з кожного.

На дане рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення та постановити нове рішення, яким відмовити позивачу у позові в частині стягнення коштів з нього та інших поручителів у зв»язку з припиненням дії договорів поруки. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, посилався, що він не зміг прийняти участь в судовому засіданні та подати докази, оскільки перебував у відрядженні за межами області.

Позивач жодного разу не повідомляв його та інших поручителів про наявність будь-якої заборгованості позичальника ОСОБА_4 чи прострочення ним чергових платежів. Відповідно до розрахунку заборгованості, ОСОБА_4 вже з 16.08.2008 року почав порушувати умови кредитного договору. Йому стало відомо про порушення зобов»язання в квітні 2013 року, проте банк нарахував пеню з 16.07.2010 року.

Посилався на те, що суд відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України міг зменшити розмір неустойки, оскільки вона в три раза перевищує розмір заборгованості.

Суд першої інстанції не дослідив ту обставину, що кредитний договір забезпечувався іпотекою, а саме двома земельними ділянками площею по 0,2131 га кожна, що розташовані в с.Коровія Глибоцького району Чернівецької області. Дані земельні ділянки в серпні 2010 року позичальник ОСОБА_4 добровільно, з дозволу банку продав за ціною близько 20000 доларів США, хоча початкова ціна продажу становила 875051 грн., що в доларовому еквіваленті становило близько 180747 доларів США.

Також вважає, що банк пропустив шестимісячний строк для пред»явлення вимоги до поручителів з моменту порушення боржником основного зобов»язання, а тому в силу ст..559 ЦК України порука вважається припиненою.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін. Посилається на те, що банк в межах шестимісячного строку з час пред»явлення вимоги до поручителів звернувся до суду з позовом. Апелянт не заявляв клопотання щодо зменшення розміру неустойки та не навів підстави для такого зменшення. Що стосується реалізації предмета іпотеки, то це різні види поруки і апелянт поручився відповідати по боргам боржника в повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом встановлено, що 14 липня 2008 року між Банком по відповідачем ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №014/0021/82/46763, відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 90 395 дол. США терміном до 15 липня 2018 року.

Зобов'язання за вказаним договором забезпечено договорами поруки, які укладені 14.07.2008 року із поручителями ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9. та ОСОБА_2 з кожним окремо, відповідно до яких поручителі взяли на себе зобов»язання відповідати по зобов»язаннях боржника в повному обсязі.

30 березня 2009 року між Банком та відповідачем ОСОБА_4 була укладена додаткова угода №1 до кредитного договору від 14.07.2008 року, відповідно до якої був збільшений розмір кредиту шляхом видачі додаткового траншу в розмірі 3763,92 доларів США та на період з 15.04.2009 року по 15.03.2010 року був зменшений розмір щомісячного платежу до розміру процентів і встановлений новий графік погашення кредиту та інших платежів.

30 березня 2009 року між Банком та відповідачами ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_6 з кожним окремо були укладені додаткові угоди №1 до договору поруки від 14 липня 2008 року, відповідно до яких поручителі взяли на себе зобов»язання відповідати по боргах ОСОБА_4 на суму 99393,46 доларів США.

Протягом дії кредитного договору відповідач ОСОБА_4 систематично не виконував належним чином договірні зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 31 липня 2013 року допустив прострочену заборгованість по кредиту в сумі 3219454,91 грн., що складається з суми основного боргу за кредитним договором в розмірі 78586,74 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 31.07.2013 року становить 628 143,81 грн.; суми нарахованих і несплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 32 639,61 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 31.07.2013 року становить 260 888,40 грн.; суми пені нарахованої за несвоєчасне повернення кредитних коштів в розмірі 2 330 422,69 грн.

Ухвалюючи рішення про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача вказаної заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Проте до такого висновку суд дійшов внаслідок неправильного застосування норм матеріального права.

Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Згідно із ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Зміст вказаної норми передбачає можливість встановлення поруки щодо виконання одного й того ж зобов'язання одночасно з боку декількох осіб.

Однак така порука виникає лише на підставі її спільного надання у формі укладення одного договору декількома поручителями (ч. 3ст. 554 ЦК України) і лише у випадку укладення одного договору декількома поручителями (спільна порука) поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою.

Враховуючи, що на забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачами ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_2 укладено окремі договори поруки, то ч.3 ст. 554 ЦК України не застосовується, оскільки поручителі не несуть у такому разі солідарної відповідальності між собою, а тому не можна вважати поруку їхньою спільною відповідальністю.

За таких обставин кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову згідно з п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає зміні.

В частині розподілу судових витрат рішення суду слід залишити без змін.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що позивач жодного разу не повідомляв поручителів про наявність у позичальника заборгованості та що договір поруки є припиненим, оскільки кредитор не звернувся з позовом до поручителів протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов»язання.

З кредитного договору вбачається, що ОСОБА_4 отримав кошти в розмірі 90395 доларів США строком до 15 липня 2018 року.

Відповідно до п.5.1 Договорів поруки, цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання боржником зобов»язань за кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов»язань в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, що Банк направив боржнику та всім поручителям претензію-повідомлення (вимогу) від 27 січня 2011 року про виникнення заборгованості та негайне погашення поточної заборгованості (а.с.35-40). Позовну заяву до суду Банк пред»явив 20 червня 2011 року, тобто в межах шестимісячного строку з часу повідомлення відповідачів про виникнення заборгованості та попередження про дострокове виконання зобов»язання.

Крім цього, слід зауважити, що справа в суді першої інстанції розглядалася з 20 червня 2011 року по 20 листопада 2014 року. Протягом цього періоду часу суд двічі виносив заочні рішення. Відповідачі були обізнані про те, що дана справа знаходиться в суді першої інстанції на розгляді, проте жодного разу до суду не з»являлися, будь-яких доказів неправильного нарахування заборгованості або інших заперечень не подавали, заяви про застосування строку позовної давності, зменшення розміру неустойки не подавали.

За період слухання справи в суді першої інстанції, відповідачі, в тому числі і ОСОБА_2, зверталися до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання договорів поруки припиненими. Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 13.05.2014 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 09.07.2014 року в задоволенні позову про визнання договорів поруки припиненими відмовлено (а.с.208-219). Звертаючись до суду з позовом про визнання договорів поруки припиненим, позивачі зазначали, що на початку 2011 року їм телефонував представник банку і повідомляв про виникнення у ОСОБА_4 заборгованості по кредиту. Про ці обставини зазначено в вказаних судових рішеннях.

Є безпідставними доводи апеляційної скарги про пропуск судом строку позовної давності щодо нарахування неустойки, оскільки відповідно до вимог ч.3 ст.267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. За відсутності заяви сторони у спорі позовні давність судом не застосовується.

Такий правовий висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 18 березня 2015 року №6-25цс15.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо незастосування судом ч.3 ст.551 ЦК України відносно зменшення розміру неустойки.

Згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником: майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 не навів жодних істотних обставин, які б слугували підставою для зменшення розміру пені.

Відповідно до п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка.

Як вбачається з матеріалів справи, що апелянтом не ставилося питання про зменшення розміру пені в суді першої інстанції, будь-якої заяви він не подавав. Крім цього, в суд першої інстанції не з»являвся. Не подав він відповідної заяви про зменшення розміру неустойки з викладенням істотних обставин і до суду апеляційної інстанції.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що кредитний договір забезпечувався договором іпотеки і що дві земельні ділянки, що перебували в іпотеці, були Банком продані, то як було встановлено в засіданні колегії суддів апеляційного суду, що банк в розрахунку заборгованості врахував суми, які отримав від продажу земельних ділянок.

Інші доводи апеляційної скарги про порушення судом процесуальних норм не впливають на вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 20 листопада 2014 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_4 та його поручителів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №014/0021/82/46763 від 14 липня 2008 року змінити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором №014/0021/82/46763 від 14 липня 2008 року, яка станом на 31 липня 2013 року становила 3 219 454,91 грн., що складається з суми основного боргу за кредитним договором в розмірі 78586,74 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 31.07.2013 року становить 628 143,81 грн.; суми нарахованих і несплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 32 639,61 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 31.07.2013 року становить 260 888,40 грн.; суми пені нарахованої за несвоєчасне повернення кредитних коштів в розмірі 2 330 422,69 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 заборгованість за кредитним договором №014/0021/82/46763 від 14 липня 2008 року, яка станом на 31 липня 2013 року становила 3 219 454,91 грн., що складається з суми основного боргу за кредитним договором в розмірі 78586,74 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 31.07.2013 року становить 628 143,81 грн.; суми нарахованих і несплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 32 639,61 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 31.07.2013 року становить 260 888,40 грн.; суми пені нарахованої за несвоєчасне повернення кредитних коштів в розмірі 2 330 422,69 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_8 заборгованість за кредитним договором №014/0021/82/46763 від 14 липня 2008 року, яка станом на 31 липня 2013 року становила 3 219 454,91 грн., що складається з суми основного боргу за кредитним договором в розмірі 78586,74 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 31.07.2013 року становить 628 143,81 грн.; суми нарахованих і несплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 32 639,61 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 31.07.2013 року становить 260 888,40 грн.; суми пені нарахованої за несвоєчасне повернення кредитних коштів в розмірі 2 330 422,69 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_9 заборгованість за кредитним договором №014/0021/82/46763 від 14 липня 2008 року, яка станом на 31 липня 2013 року становила 3 219 454,91 грн., що складається з суми основного боргу за кредитним договором в розмірі 78586,74 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 31.07.2013 року становить 628 143,81 грн.; суми нарахованих і несплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 32 639,61 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 31.07.2013 року становить 260 888,40 грн.; суми пені нарахованої за несвоєчасне повернення кредитних коштів в розмірі 2 330 422,69 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №014/0021/82/46763 від 14 липня 2008 року, яка станом на 31 липня 2013 року становила 3 219 454,91 грн., що складається з суми основного боргу за кредитним договором в розмірі 78586,74 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 31.07.2013 року становить 628 143,81 грн.; суми нарахованих і несплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 32 639,61 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 31.07.2013 року становить 260 888,40 грн.; суми пені нарахованої за несвоєчасне повернення кредитних коштів в розмірі 2 330 422,69 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту вступу його в законну силу.

Головуючий: підпис

Судді: підписи