АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року колегія судців судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Боспор-Інвест», Публічного акціонерного товариства «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» про визнання договору недійсним, -,

ВСТАНОВИЛА:

29 вересня 2014 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Боспор-Інвест», Публічного акціонерного товариства «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» про визнання договору недійсним.

Свої вимоги обгрунтував тим, що між ним та ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції»було укладно кредитний договір № 1302/251/28 від 17 квітня 2013 року, відповідно до якого позивач отримав кредит у сумі 300 000 грн. строком повернення кредиту до 18.04.2016 р. зі спалтою ємінюваної процентної ставки, порядок та умови якої визначені договором.

Забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором є іпотека житлового будинку загальною площею 166,6 кв.м. та земельної ділянки площею 0,1235 га, розташованих за адресою АДРЕСА_1, що належить на праві влансості маайновому поручителю ОСОБА_3, та застава траснпсортного засобу марки MAN 2007 р. випуску держа. Номер ІНФОРМАЦІЯ_1 та причепу контейнеровозу KOGEL держ. номер НОМЕР_1.

17 квітня 2013 р. ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» уклав з ТОВ «Боспор-Інвест» договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № 1302/251/28 від 17.04.2013 р.

Позивач вважає укладення вказанного договору неправомірним оскільки ТОВ «Боспор-Інвест» не є банківською установою та не має відповідно ліцензії по наданню фінансових послуг.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2014 р. в задоволенні позова було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 подав скаргу в якій просив рішення сксувати та постановити нове рішення пор задоволення позовних вимог позивача.

Справа № 761/28259/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4232/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Пономаренко Н.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Свої вимоги обгрунтував тим, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам 213 і 215 ЦПК України, суд помилково застосував норми матеріального та процесуального права.

Апелянт посилається на те, що позичальник належним чином виконував свої зобов'язання по кредитному договору, але у зв'язку з закриттям відділень ПАТ «Чорноморського банку розвитку та реконструкції» позичальник був позбавлений можливості щомісячно вносити грошові кошти.

Апелянт вважає, що укладений між відповідачами договір відступлення прав вимоги має бути визнаний недійсним у зв'язку з тим, що відповідно до договору відступлення прав вимоги, фінансові послуги по кредитному договору № 1302/251/28 від 17 квітня 2013 р. можуть бути передані фінансовій установі, що має відповідну ліцензію. На думку апелянта, ТОВ «Боспор-Інвест» не є фінансовою установою та не має відповідної ліцензії на надання фінансових послуг з прийняттям на себе ризику виконання таких вимог та прийом платежів.

Участники процесу та їх представники в судове засідання не з'явились, повідомлялись нелажним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутності осіб які не з'явились.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка Д.Р., пояснення осіб які приймали участь у справі, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 17.04.2013 року між ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1302/251/28 від 17.04.2013 року відповідно до умов якого ІІАТ««Чорноморський банк розвитку та реконструкції»» було надано ОСОБА_1 споживчий кредит у розмірі 300 000.00 грн. із строком повернення кредиту до 18.04.2016 року (а.с. 15-21).

Також судом першої інстанції встановлено, що 17.06.2014 року між ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» та ТОВ «Боспор-Інвест» було укладено договір про відступлення права вимоги та відступлення прав кредитора та відповідно до додатку №1 до вказаного договорі, вбачається, передача зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 1302/251/28 від 17.04.2013 року від ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» до ТОВ «Босфор-Інвест» (а.с.47-49).

З копії листа адресованого ОСОБА_1 від ПАТ ««Чорноморський банк розвитку та реконструкції», позивач був повідомлений про укладення договору відступлення прав вимоги по кредитному договору № 1302/251/28 від 17.04.2013 р. та перхід вказаних прав від ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» до ТОВ «Боспор-Інвест» (а.с.34.38).

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 512 та ст. 514 ЦК України кредитору зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували па момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до вимог ст. 516 ІДК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, згідно зі ст. 1077 ПК України за договором факторингу (фінансувати під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язуєтся передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за платe (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою іабезпечепня виконання зобов'язання к.їкн1 перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надані» клієнтові послу г, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої вінвідступає.

Положеннями ст. 1079 ЦК України встановлено, що сторонами в договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа яка є суб'єктом підприємницької діляності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторінгові операції.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою. п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ч. ч. 1,5,6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин маг бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин. що вчиняється батьками (усиновлювачами). не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дігей.

Згідно ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 47 п. 3 ч.1 ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вбачається, що до кредитної операції як виду діяльності банку належить придбання права вимоги»на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог та прийом платежів (факторинг).

Колегія суддівпогоджується з висновоком суду першої інстанції про те, що при укладенні Договору факторингу відповідачами було додержано вимоги чинного законодавства України, зокрема, щодо форми та змісту укладання Договору факторингу, а також не було порушено положень ст 1077 ЦК України та ст. 47, п. 3 ч.1 ст. 49 Закону України «Про банки і банківськю діяльність.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не надав суду належних доказів того, що ТОВ Боспор-Інвест» не є фінансовою установою та що договір який позивач оспорює про відступлення права вимоги та відступлення прав кредитора укладений між ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» та ТОВ «Ьоспор-Інвест» не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України.

Колегія суддіввстановила, що за даними комплексної інформаційної системи Держфінпослуг ТОВ «Боспор-Інвест» є фінансовою компанією.

Згідно зі ст. 308 ЦПК україни апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 208, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 грудня 2014 року -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді