АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1037/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 29,30 Романова Н. Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВініченка Б. Б.
суддівБондаренка С. І. , Храпка В. Д.
при секретаріЖуравель Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 10 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що є власником домоволодіння по АДРЕСА_1, згідно свідоцтва про право власності, яке видане Кам'янським міськвиконкомом на підставі рішення № 112 від 11 квітня 1979 року. Первинно за її домоволодінням було закріплено земельну ділянку площею 0,1200 га, яка згідно рішення Кам'янської міської ради № 85 від 23 березня 1994 року, була передана їй у приватну власність.

В подальшому рішенням виконкому міської ради № 558 від 29 листопада 2001 року, за рахунок сусідньої земельної ділянки, по АДРЕСА_2, яка звільнилася в результаті смерті їх сусідки ОСОБА_8, їй було додатково надано в користування 0,04 га., в розмірах 6 м. х 67,4 м., що в результаті склало загальну площу її користування 0,16 га. Рішенням сесії Кам'янської міської ради № 14-21 від 23 березня 2004 року їй було передано з вказаної вище площі земельної ділянки 0,1 га у приватну власність для обслуговування та утримання будинку і прибудинкових споруд, а також 0,06 га для ведення особистого підсобного господарства.

Позивач вказувала, що, отримавши правомірно від органу місцевого самоврядування додаткову частину земельної ділянки в своє користування, спорудила огорожу по межі із сусіднім домоволодінням, яке належало відповідачеві ОСОБА_7 Також, у встановленому порядку, отримавши відповідні дозволи від районної служби санітарно-епідеміологічного нагляду, спорудила автономну каналізаційну систему з обладнанням каналізаційної (вигрібної) ями та висадила значну кількість багаторічних фруктових дерев і ягідних кущів сортової малини.

З 2007 по 2012 рік поміж відповідачем ОСОБА_7 та Кам'янською міською радою розглядалися судові спори про право на частину відумерлої спадщини, яка залишились від ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2, в результаті чого це майно перейшло за договором купівлі-продажу до ОСОБА_7

Згідно рішення Кам'янської міської ради № 31-9/V від 15 березня 2013 року, наділену їй частину земельної ділянки за рахунок звільненого сусудньої, було незаконно передано у власність відповідача.

ОСОБА_7, діючи самочинно, у квітні 2013 року знищив споруджену позивачкою огорожу по їхній спільній межі загальною довжиною 49,1 м.п., вартістю 3405 грн., спиляв 7 фруктових дерев на суму 385 грн. та пошкодив 50 ягідних кущів малини на суму 1 350 грн., а також привласнив споруджені нею вигрібну каналізаційну яму на суму 3 936 грн. і огорожу з металопрофілю, довжиною 6,1 м.п., вартістю 2 934 грн. Таким чином, він неправомірними діями заподіяв матеріальних збитків на загальну суму 12 010 грн. Також, внаслідок протиправних дій ОСОБА_7, їй заподіяна моральна шкода в сумі 20 000 грн., які і просив позивач стягнути із відповідача.

Рішенням Кам'янського районного суду Черкаської області від 10 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги до відповідача ОСОБА_7 в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно з вимогами п. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 не набувала права користування спірною земельною ділянкою, розміром 0,04 га і відповідно, не мала будь-якого права відгороджувати її парканом, влаштовувати на ній вигрібну яму та засаджувати деревами та кущами. Дана земельна ділянка ОСОБА_6 не виділялась в натурі і була відгороджена нею на власний розсуд.

Судом вказано на те, що будь-яких неправомірних дій з боку ОСОБА_7, який діяв на власній земельній ділянці, відносно позивача не було завдано, а тому і відсутні підстави для стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, між сторонами тривалий час існував спір з приводу володіння та користування земельною ділянкою, яка залишилася від померлої ОСОБА_8 по АДРЕСА_2 та яка перейшла у власність Кам'янської міської ради як відумерла спадщина.

Так, останнім рішенням Кам'янської міської ради Черкаської області від 23 червня 2011 року № 9-15 (а.с. 30), скасовано рішення ВК міської ради від 29 листопада 2001 року № 558 (а.с. 7), яким ОСОБА_6 було виділено у користування земельну ділянку, площею 0,04 га для влаштування огорожі та проїзду до власного домоволодіння.

Крім того, рішенням Кам'янської міської ради від 26 червня 2007 року № 16-52 (а.с. 51), внесено зміни до рішення № 14-21 ( а.с. 9), яким у пункті 1 передано у приватну власність позивачці 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,06 га для ведення особистого господарства, та передано у власність позивачці 0,1 га для будівництва та 0.02 га для ведення особистого господарства.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України (у редакції на момент прийняття рішень № 558 та № 14-21) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

У силу ст. 126 Кодексу право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Таким чином, виходячи зі змісту вказаних норм закону, в повній мірі розпоряджатися своїми правами та виконувати обов'язки, передбачені ст.ст. 90, 91 ЗК України, як власника земельної ділянки особа може тільки після отримання на відповідній правовій підставі (в д.в. рішення органу місцевого самоврядування) державного акта.

Позивачка вказувала, що, отримавши правомірно від органу місцевого самоврядування у 2004 році додаткову частину земельної ділянки у своє користування, спорудила огорожу по межі із сусіднім домоволодінням, яке належало відповідачеві ОСОБА_7, спорудила каналізаційну систему із вигрібною ямою та висадила фруктові дерева та кущі малини.

Проте, матеріалами справи не підтверджено отримання позивачкою необхідних правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку, в зв'язку із чим районний суд вірно прийшов до висновку про ОСОБА_6 у встановленому законом порядку не набувала права власності на

До того ж, у силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України, відсутність правовідносин між ОСОБА_6 та Кам'янською міською радою щодо користування спірною земельною ділянкою встановлена постановою Кам'янського районного суду Черкаської області від 05 березня 2012 року. (а.с. 31)

Таким чином, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок районного суду щодо ненабуття позивачем права користування спірною ділянкою та відсутності в останньої прав землекористувача чи землевласника, зокрема щодо відгородження земельної ділянки парканом, влаштування на ній вигрібної ями та засадження її деревами та кущами.

Незважаючи на вказане, в апеляційній скарзі апелянт безпідставно наголошує на правомірності розміщення на час розв'язання судових спорів між позивачем та відповідачем її майна.

Згідно із положеннями частини другої статті 22, статті 19 ЗК України багаторічні насадження це різновид сільськогосподарських угідь, що відносяться до земель сільськогосподарського призначення.

Відповідно до частини другої статті 79 ЗК України (у редакції, чинній на виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об'єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться.

Згідно із частиною третьою статті 373 ЦК України право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Враховуючи викладене, у правовідносинах, що склалися, багаторічні насадження не можуть розглядатися, як окремий об'єкт права власності без земельної ділянки, на якій вони знаходяться, оскільки є складовою частиною земельної ділянки.

Таким чином, не будучи правомірним власником чи користувачем спірної земельної ділянки, позивачка і не набула права власності на багаторічні насадження.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що після придбання 18 січня 2012 року ОСОБА_7 19/25 частин житлового будинку АДРЕСА_2, останній став одноосібним власником будинку та, в послідуючому, отримав свідоцтво на право власності шляхом приватизації на земельну ділянку, площею 0,1 га за вищевказаною адресою.

Частиною 1 статті 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Правовою підставою відшкодування шкоди є склад цивільного правопорушення, необхідними елементами якого є: протиправна поведінка - дії чи бездіяльність, настання шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, та наявність вини особи, яка завдала шкоду.

Наявність всіх зазначених умов є обов'язковою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Відсутність хоча б однієї складової правопорушення виключає настання відповідальності, передбаченої ст. 1166 вказаного Кодексу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 вказує на самовільність дій відповідача, зокрема знищення огорожі та насаджень, після отримання останнім у власність земельної ділянки та недотримання останнім встановленого законом порядку для вирішення таких спорів через судові органи чи органи місцевого самоврядування.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що ще рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 березня 2009 року усунено перешкоди у користуванні ОСОБА_7 земельною ділянкою та розміщеними на ній спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2.

08 липня 2009 року постановою державного виконавця відділу ДВС Кам'янського РУЮ було відкрито виконавче провадження із примусового виконання виконавчого листа № 2-124, виданого Смілянським міськрайонним судом Черкаської області від 03 березня 2009 року, про зобов'язання ОСОБА_6 перенести належну їй вигрібну яму не менше ніж за 20 метрів від криниці, яка належить ОСОБА_7 (а.с. 97)

Незважаючи на вказане рішення суду та відсутність у позивачки правових підстав для користування спірною земельною ділянкою, ОСОБА_6 продовжувала самовільно нею користуватися та зволікати із добровільним врегулюванням спору.

До того ж, доводи апеляційної скарги щодо недотримання відповідачем встановленого законом порядку вирішення таких спорів спростовуються наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами, зокрема, актом виходу комісії від 19 квітня 2013 року (а.с. 63) в присутності сторін у справі, заступника міського голови, провідного спеціаліста міської ради та дільничого інспектора міліції, ОСОБА_6 повідомлено про необхідність до 26 квітня 2013 року усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_7 власної земельної ділянки шляхом демонтажу металевої сітки та припинення порушення норм земельного законодавства щодо самовільного використання земельної ділянки, площею 0,04 га по АДРЕСА_2.

Таким чином, враховуючи використання позивачкою протягом тривалого часу зазначеної земельної ділянки без правовстановлюючих документів на право користування чи права власності, встановлення факту самовільного використання позивачкою земельної ділянки, залишення спроб відповідача досудового врегулювання спору без реагування, можливість встановленого законом порядку щодо повернення самовільно зайнятих земельних ділянок без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування нею, колегія суддів вважає позовні вимоги ОСОБА_6 безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За загальним правилом немайнова шкода, завдана особі іншою особою відшкодовується винною особою, за наявності її вини.

Оскільки у спірних правовідносинах вини відповідача судом не встановлено, вимога про відшкодування моральної шкоди також задоволенню не підлягає.

Встановивши факти та визначивши правовідносини, зумовлені встановленими фактами, суд першої інстанції правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті й справедливе рішення.

Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 10 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили одразу після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий :

Судді :