Справа № 372/3224/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2015 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Проць Т. В. ,

при секретарі Бенчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний Банк «ПриватБанк», третя особа ОСОБА_1 про визнання припиненим договору поруки, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний Банк «ПриватБанк», третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсними кредитного договору та додаткових договорів до нього, договору іпотеки та додаткового договору до нього, договору поруки,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 27 квітня 2007 року позивач та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №К3BLGК15005786, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 530000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 27.04.2027 року. В порушення умов кредитного договору відповідач взяті на себе зобовязання належним чином не виконував, в звязку з чим станом на 20.05.2015 року виникла заборгованість зі сплати кредитних зобовязань у розмірі 328034,72 доларів США, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом у розмірі 304181,17 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 14752,53 доларів США; заборгованість з комісії за користуванням кредитом у розмірі 5991,35 доларів США, заборгованості по пені 3109, 67 доларів США. В забезпечення умов договору 27.04.2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір поруки. Відповідачам направлялися претензії, щодо вимог погашення суми заборгованості за кредитом, яка залишилася без уваги. В звязку з чим просить стягнути солідарно з відповідачів по справі заборгованість за кредитом у розмірі 328034,72 доларів США, що у відповідності до розпорядження НБУ станом на 20.05.2015 року еквівалентно 6970737 грн. 80 коп. та судові витрати у розмірі 3654 гривні.

ОСОБА_2 не погодившись з первісним позовом, звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою. В зустрічному позові зазначив, що 27.04.2007 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений договір поруки. У відповідності до даного договору, він зобовязувався відповідати перед кредитором за виконання зобовязання позичальником ОСОБА_1 №К3BLGК15005786 від 27.04.2007 року в повному обсязі. Укладенням додаткового договору №1 від 30.10.2008 року до вказаного кредитного договору було збільшено обсяг відповідальності позичальника збільшено відсотки за користування кредитом до 0,85% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Він, як поручитель, згоди на зміни, які збільшують обсяг його відповідальності, не надавав, а тому просив визнати договір поруки №K3BLGK15005786/1 від 27.04.2007 року припиненим з моменту укладення додаткового договору від 30.10.2008 року

ОСОБА_1 в жовтні 2015 року звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсним договору кредиту. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 27 квітня 2007 року ним та позивачем укладено кредитний договір №К3BLGК15005786. В подальшому до нього укладено додатковий договір №1 від 30.10.2008 року, додатковий договір №2 від 07.10.2011 року, додатковий договір №3 від 03.04.2013 року. В забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору сторонами 27.04.2007 року було укладено договір іпотеки нерухомого майна земельної ділянки та будинку №107 В по вул.Київській (Федоренка) в смт.Козин Обухівського району. 30.10.2008 року сторонами укладено додатковий договір №1. Позивачу також відомо про укладення 27.04.2007 року банком та відповідачем ОСОБА_2 договору поруки в забезпечення виконання умов укладеного кредитного договору. Оскільки умови укладеного кредитного договору та додаткових до нього договорів є несправедливими в цілому, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обовязків і спрямовані на погіршення становища позивача просить визнати їх недійсними. Крім того, як похідні від вказаного договору просить визнати недійсним і договір іпотеки, додатковий договір до нього та договір поруки.

В судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві та просив стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором. Пояснив, що банк зі свого боку виконав взяті згідно кредитного договору зобовязання, а відповідач ОСОБА_1 умови того ж таки договору порушує, допустив виникнення заборгованості і позивач вимушений звертатись до суду за захистом своїх прав. ОСОБА_2 поручився за належне виконання іншим відповідачем умов кредитного договору, а тому несе солідарно відповідальність. Зустрічні позовні вимоги відповідачів не визнав та пояснив, що банк права ОСОБА_1М не порушував. Останній отримав у банку належні послуги, добровільно уклав кредитний договір, ознайомившись з умовами договору погодився з ними. Крім того, в послідуючому він же уклав договір іпотеки, декілька раз сторонами укладались додаткові договори. До грудня 2014 року ОСОБА_1 частково сплачував заборгованість за кредитним договором. ОСОБА_2 надав згоду на збільшення обсягу своєї відповідальності. ОСОБА_3 застосувати до позовних вимог строк позовної давності.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги не визнали, а зустрічні позовні вимоги просили задовольнити.

Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги банку не визнала, пояснила, що укладений сторонами кредитний договір є недійсним, оскільки порушує права ОСОБА_1, є несправедливим і направленим на погіршення становища позичальника. Крім того, банк перед укладенням договору не повідомив споживача про кредитні умови. Із змісту самого договору не вбачається схема надання кредиту, реальний розмір відсотків, умови надання кредиту є незрозумілими, заплутаними і нечесними. Положення договору свідчать про намір банку ввести позичальника в оману. До договору не надано графіку погашення заборгованості. Протягом дії договору змінювалась у державі і економічна ситуація, курс долару до гривні значно виріс, однак банк не намагався жодного разу іти на зустріч відповідачу, а навпаки у випадку незначного прострочення нараховував штрафні санкції, порушуючи у такий спосіб моральні засади суспільства. Оскільки з самого початку договір прописаний таким чином, щоб ввести в оману та не надати інформацію про реальну вартість кредиту для позичальника, просила визнати його та укладені до нього в подальшому три додаткові договори недійсними. Разом з тим, представник просила визнати і недійсними, як наслідок недійсності кредитного договору і договір іпотеки, укладений в його забезпечення, Додатковий договір до нього та договір поруки, укладений ОСОБА_2 27.04.207 року. Крім того, просила визнати припиненим з моменту укладення додаткового договору до договору кредиту від 30.10.2008 року, договір поруки, оскільки ним суттєво збільшується обсяг відповідальності поручителя. Заперечила підписання останнім додаткового договору до договору поруки. Представник відповідачів заперечувала доводи банку щодо порядку розрахунку заборгованості, його розміру, однак просила застосувати строк спеціальної позовної давності до вимог позивача по пені.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 27 квітня 207 року позивач та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №К3BLGК15005786, згідно умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 530000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 27.04.2027 року.

Сторонами визнається в судовому засіданні підписання договору відповідачем ОСОБА_1 та отримання кредитних коштів, зазначених у договорі.

Вказаний кредитний договір було укладено в письмовій формі, що відповідає вимогам ч.1 ст.1055 ЦК України.

До вказаного договору 30.10.2008 року, 07.10.2001 року та 03.04.2013 року укладено додаткові договори відповідно №1-3, якими, зокрема, мінювались порядок та умови кредитування.

Виконання зобовязань позичальника за вказаним договором забезпечувалось іпотекою нерухомості земельною ділянкою та житловим будинком №107 в по вул. Київській (Федоренко) в смт.Козин Обухівського району Київської області, що підтверджується договором іпотеки від 27.04.2015 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1

30.10.2008 року до вказаного договору сторонами укладено додатковий договір №1.

Виконання зобовязань позичальника за кредитним договором №К3BLGК15005786 від 27.04.2007 року також забезпечувалось договором поруки, укладеним 27.04.2007 року ПАТ та ОСОБА_2

30.10.2008 року банком та поручителем укладено додатковий договір до договору поруки, яким останній надав згоду на збільшення обсягу відповідальності через підвищення розміру відсотків за користування кредитними коштами.

Всупереч умовам укладеного між сторонами договору, відповідач ОСОБА_1 порушив узгоджений сторонами графік погашення суми кредиту та допустив виникнення заборгованості, банк вирішити вказане питання в позасудовому порядку намагався, що відповідачем було залишено поза увагою.

Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

У відповідності до ст. ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобовязання не допускається. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Розрахунками заборгованості підтверджується отримання коштів позичальником та наявність боргу за кредитним договором станом на 20.05.2015 року на загальну суму 328034,72 дол. США, яка складається із заборгованості по кредиту у розмірі 304181,17 дол. США, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 14752,53 дол. США, заборгованості по комісії по комісії за користування кредитом у розмірі 5991,35 дол. США та пені за несвоєчасне виконання зобовязань по кредитному договору у розмірі 31109,67 дол. США.

Згідно службового розпорядження НБУ від 20.05.2015 року курс долара до гривні становить 1 долар США - 21,25 грн.

Згідно ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Таким чином, суд вважає, що позов заявлений правомірно, оскільки відповідач ОСОБА_1 всупереч умовам договору не сплачує передбачені ним платежі, чим ухиляється від виконання своїх цивільно-правових обовязків, позовні вимоги ґрунтуються на чинному законодавстві, доведені матеріалами справи і підлягають задоволенню. Доводи представника позивача про неправомріність нарахування заборгованості є надуманими, жодного доказу який би давав суду підстави для сумніву у проведенні розрахунку заборованості позивачем не надано. При цьому суд враховує, що відповідач ОСОБА_1 до кінця 2014 року сплачував заборгованість за кредитом.

Разом з тим, згідно ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання ( ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Згідно ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При цьому ст. 4 зазначеного Закону встановлено, що розмір пені не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Виходячи із цього, розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, тобто встановлення максимального розміру пені повязано з розміром облікової ставки Національного банку України, а чинним законодавством України Національному банку України не надано повноважень на встановлення облікової для іноземної валюти, що означає, що пеня має розраховуватись лише у грошовій одиниці України гривні.

Таким чином, позовна вимога щодо заборгованості по сплаті пені у іноземній валюті підлягає перерахунку в національну валюту України гривню та розмір пені буде становити 127316,18 грн., що станом на 20.05.2015 року згідно до курсу НБУ становить 5991,35 дол. США.

Враховуючи вищенаведене, первісний позов підлягає до часткового задоволення.

Вирішуючи зустрічний позов ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання припиненим договору поруки, суд виходить з наступного.

Зустрічний позивач ОСОБА_4 як на обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що Додатковим договором №1 від 30.10.2008 року до Кредитного договору від 27.04.2007 року збільшена розмір відсотків за користування кредитом з 0,84% до 0,85% без його згоди в від так збільшилась відповідальність поручителя, що з згідно ч.1 ст.559 ЦК України є підставою для припинення поруки. Крім того, ОСОБА_4 вказав, що Додатковий договір №1 від 30.10.2008 року до договору поруки від 27.04.2007 року ним не підписувався і тому просив суд призначити почеркознавчу експертизу підпису на даному Додатковому договорі.

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання , а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Суд не знайшов підстав для призначення почеркознавчої експертизи Додаткового договору поруки №1 від 30.10.2008 року, оскільки зокрема, позивачем по зустрічному позову не було заявлено позовних вимог щодо оспорення чинності даного Додаткового договору. Крім того, суду не було надано жодного належного та допустимого доказу, що ОСОБА_4 не підписувався даний Додатковий договір до Договору поруки, а від так, підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 не встановлено.

Вирішуючи зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним Кредитного договору та Додаткові договори до нього, Договір іпотеки та Додатковий договір до нього, Договір поруки, суд виходить з наступного.

Як на підставу визнання Кредитного договору та Додаткових договорів до нього позивач вказав, що умови кредитного договору є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обовязків і спрямовані на погіршення становища Позивача.

Відповідно до ст.ст. 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимогцього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами

Як встановлено ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що кредитний договір укладений сторонами за взаємною згодою, у відповідності до вимог закону. Кредитний договір укладений в письмовій формі, при укладенні між сторонами досягнуто згоди щодо всіх умов договору в тому числі і щодо відсоткових ставок суми кредиту, про що свідчать підписи сторін у кредитному договорі та договорах про внесення змін до кредитного договору.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним кредитного договору та додаткових договорів щодо нього..

Згідно зі ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави припинення іпотеки, а саме іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору, реалізації предмета іпотеки, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, визнання іпотечного договору недійсним, з інших підстав, передбачених цим законом. При цьому зміна основного зобов'язання не є підставою припинення відносин іпотеки.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачем по зустрічному позову ОСОБА_1 не надано жодного обґрунтування та належного та допустимого доказу щодо підстав визнання недійсним Договору іпотеки та Додаткового договору до нього, а від так дана позовна вимога не підлягає до задоволення.

Також позивач ОСОБА_1 просив визнати недійним договір поруки між ОСОБА_2 ним Є.В. та ПАТ КБ «ПриватБанк», проте жодних обґрунтувань даної позовної вимоги не навів, а від так, в звязку з тим, що основне зобовязання по поруці не припинено, підстав для визнання недійсним договору поруки суд не вбачає. Крім того, ОСОБА_1 не є стороною даного оскаржуваного правочину.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності за заявою представника банку.

Суд, також не вбачає підстав для застосуваннянаслідків спливу строків позовної давності за заявою представника відповідачів, оскільки розрахунок пені позтивачем проведено в межах сстроку позовної давності і частково списано.

Правомірним суд визнає вимоги позивача про відшкодування відповідачами понесених позивачем судових витрат, оскільки такі вимоги відповідають ст.88 ЦПК України та узгоджуються з матеріалами справи.

Керуючись ст.ст.10, 11, 15, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №К3ВLGK15005786 від 27 квітня 2007 року у розмірі заборгованості за тілом кредиту 304181,17 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 20 травня 2015 року становить 6463849 грн. 86 коп., заборгованості по процентам 14752,53 долари США, що відповідно до курсу НБУ станом на 20 травня 2015 року становить 313491 гр. 26 коп., заборгованість по комісії 5991,35 долари США, що відповідно до курсу НБУ станом на 20 травня 2015 року становить 127316 грн. 18 коп. та пеню в розмірі 66080 грн. 49 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний Банк «ПриватБанк», третя особа ОСОБА_1 про визнання припиненим договору поруки відмовити повністю.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний Банк «ПриватБанк», третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсними кредитного договору та додаткових договорів до нього, договору іпотеки та додаткового договору до нього, договору поруки відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1827 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня отримання копії рішення.

СуддяОСОБА_3