Справа №486/2083/14-ц 06.03.2015 06.03.2015 06.03.2015
Провадження №22-ц/784/282/15
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22ц/784/282/14
Категорія 30 Головуючий першої інстанції: Франчук О.Д.
Доповідач апеляційного суду: Буренкова К.О.
РІШЕННЯ

Іменем України

06 березня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Буренкової К.О.,

суддів: Крамаренко Т.В., Довжук Т.С.,

із секретарем судового засідання: Шпонарською О.Ю.,

за участю: позивача ОСОБА_2, представника відділу ДВС Васильєвої В.О., представника КП «ЖЕО» Лосєва О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами

комунального підприємства «Житлово - експлуатаційне об`єднання»

та

відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області

на рішення Южноукраїнського міського суду від 16 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до КП «Житлово - експлуатаційне об`єднання», відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до КП «Житлово - експлуатаційне об`єднання» (далі - КП «ЖЕО»), відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції (далі - відділ ДВС) про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, судових витрат.

Позивач зазначав, що 10 лютого 2012 року рішенням Южноукраїнського міського суду стягнуто з нього на користь КП "ЖЕО" заборгованість за житлово - комунальні послуги в розмірі 948 грн. 66 коп. та судові витрати в сумі 188 грн. 20 коп.

У липні 2012 року він добровільно виконав рішення суду сплативши КП «ЖЕО» 948 грн. 66 коп. заборгованості.

Проте 10 грудня 2013 року КП "ЖЕО" звернулося до відділу ДВС з заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №2-1138/2011. 11 січня 2014 року старшим державним виконавцем відділу ДВС Личкань І.І. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, незважаючи на те, що строк пред'явлення виконавчого листа до виконання сплинув. На підставі постанови державного виконавця було оголошено у розшук належний йому автомобіль FIAT SCUDO червоного кольору, 1997 року випуску, який 18 липня 2014 року був затриманий та направлений на штаф-майданчик у м. Южноукраїнськ.

21 липня 2014 року постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Васильєвою В.О. припинено розшук вказаного транспортного засобу FIAT SCUDO із посиланням на те, що рішення суду виконано в повному обсязі згідно з виконавчим документом.

Позивач зазначав, що внаслідок вказаних неправомірних дій державного виконавця він змушений був звертатись до органів державної автоінспекції у Миколаївській області з метою повернення автомобіля і документів до нього. У зв'язку з чим, поніс транспортні витрати та витрати на оплату знаходження автомобіля на штрафному майданчику на загальну суму 689 грн. 76 коп.

Крім цього, позивач вказав, що неправомірними діями відповідачів йому було спричинено моральну шкоду, компенсацію якої він оцінив в 3000 грн.

Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути на його користь з відповідачів в солідарному порядку матеріальну шкоду у розмірі 689 грн. 76 коп., моральну шкоду в розмірі 3000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішенням Южноукраїнського міського суду від 16 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Постановлено стягнути на користь позивача з відповідачів в солідарному порядку 689 грн. 76 коп. матеріальної шкоди, 1000 моральної шкоди, 1500 грн. витрат на юридичну допомогу, 243 грн. 60 коп. витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі представник КП «ЖЕО» просить змінити рішення суду в частині стягнення з цього підприємства в солідарному порядку матеріальної, моральної шкоди та судових витрат, посилаючись на помилковість висновків суду щодо наявності вини підприємства та причинного зв'язку між діями останнього і спричиненою позивачу шкодою.

Відділ ДВС також звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення на користь позивача із відділу ДВС матеріальної, моральної шкоди, судових витрат, оскільки, на його думку, висновки суду щодо неправомірності дій державного виконавця суперечать наявним у справі доказам та положенням Законів України «Про виконавче провадження» та «Про державну виконавчу службу».

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу КП «ЖЕО» слід задовольнити, а апеляційну скаргу відділу ДВС задовольнити частково із наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із доведеності обставин, які свідчать про неправомірність дій КП «ЖЕО» щодо звернення із заявами про примусове виконання судового рішення про стягнення на його користь заборгованості за спожиті комунальні послуги та судових витрат, оскільки передбачений Законом строк на пред'явлення виконавчого листа сплинув, а окрім цього, вказана заборгованість позивачем сплачена в добровільному порядку. Суд також керувався тим, що виконавчі дії державного виконавця щодо примусового виконання судового рішення про стягнення на користь КП «ЖЕО» із позивача заборгованості за спожиті комунальні послуги є неправомірними, оскільки вчинені з порушенням вимог Закону. Тому, на думку суду, встановлені обставини є підставою для покладення на відповідачів солідарної відповідальності по відшкодуванню позивачу матеріальної, моральної шкоди та судових витрат.

Проте з таким висновком суду не можна погодитись із наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Южноукраїнського міського суду від 10 лютого 2012 року на користь КП «ЖЕО» із ОСОБА_2 стягнуто 948 грн. 66 коп. заборгованості за комунальні послуги і 188 грн. 20 коп. витрат по сплаті судового збору.

Згідно довідки КП «ЖЕО» від 22 липня 2014 року ОСОБА_2 на виконання вказаного рішення суду в липні 2012 року добровільно сплатив 948 грн.66 коп. (а.с.6).

Проте в січні 2014 року директор КП «ЖЕО» звернувся із заявою до відділу ДВС щодо примусового виконання виконавчого листа про стягнення із ОСОБА_2 948 грн. 66 коп. заборгованості за комунальні послуги і 188 грн. 20 коп. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» вказаний виконавчий лист міг бути пред'явлений до виконання протягом року з дня набрання законної сили рішенням Южноукраїнського міського суду від 10 лютого 2012 року.

Виконавчий лист на виконання згаданого рішення Южноукраїнського міського суду КП «ЖЕО» отримало 25 листопада 2013 року, в якому зазначено, що строк його пред'явлення до виконання спливає 28 березня 2013 року (а.с.5).

В матеріалах справи відсутні докази, які свідчать, що стягувач КП «ЖЕО» звертався до суду із заявою про поновлення пропущеного строку на подачу вказаного виконавчого листа і його заява задоволена, як це передбачено ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 371 ЦПК України.

Проте, в порушення положень ст. 22 Закону «Про виконавче провадження» постановою державного виконавця відділу ДВС від 11 січня 2014 року було відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим листом про стягнення на користь КП «ЖЕО» із ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 1136 грн.86 коп. (а.с.5). Постановою державного виконавця від 18 липня 2014 року було об'явлено розшук автомобіля FIAT SCUDO червоного кольору, 1997 року випуску, який належить позивачу. 18 липня 2014 року вказаний автомобіль був затриманий і поставлений на штрафний майданчик у м. Южноукраїнську, а технічний паспорт на автомобіль вилучений працівниками державної автоінспекції і переданий в Миколаївське обласне управління цієї інспекції. Вказані обставини представник відділу ДВС не заперечував.

Після звернень ОСОБА_2 до відділу ДВС із доказами сплати ним боргу постановою державного виконавця від 21 липня 2014 року розшук зазначеного автомобіля було припинено, у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі виконавчого документу. За перебування автомобіля на штрафному майданчику позивач сплатив 576 грн., послуги банку - 5 грн. 76 коп., а також поніс транспортні витрати у сумі 108 грн. у зв'язку із поїздкою до Управління державної інспекції у Миколаївській області для повернення технічного паспорту на автомобіль, що підтверджується проїздними квитками (а.с.11, 16-17).

Встановлені у справі обставини свідчать про грубе порушення державним виконавцем положень ст. 22 Закону, оскільки останній відкрив виконавче провадження на виконання виконавчого документу, строк пред'явлення якого до виконання сплинув. Крім цього, вчиняючи виконавчі дії по виявленню майна позивача та оголошуючи належний йому автомобіль в розшук, державний виконавець не звернув увагу на не співмірність розміру боргу і вартості автомобіля, а також на те, що ОСОБА_2 є пенсіонером за віком, у зв'язку з чим можливо було звернути стягнення на його пенсію, як це визначено ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження».

Наполягаючи на задоволенні позову, ОСОБА_2 також зазначав, що вказаними неправомірними діями відповідачів йому спричинена моральна шкода, компенсацію якої він оцінив у 3000 грн.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Аналізуючи наведені обставини, колегія приходить до висновку, що матеріальна та моральна шкода спричинена позивачу з вини державного виконавця, між неправомірними діями останнього та спричиненням матеріальної і моральної шкоди позивачу є безпосередній причинний зв'язок. А тому відповідно до ст. ст.1167, 1173 ЦК України обов'язок по відшкодуванню матеріальної і моральної шкоди слід покласти на відділ ДВС.

Частиною третьою ст. 23 ЦК України визначено, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, колегія враховує характер даного правопорушення, яке вчинено державним виконавцем з грубим порушенням Закону України «Про виконавче провадження», незначну за часом тривалість цього правопорушення, і приходить до висновку, що 1000 грн. буде достатнім розміром для компенсації спричинених позивачу душевних страждань і переживань, спричинених неправомірними діями державного виконавця.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Із матеріалів справи видно, що згідно квитанції позивач сплатив 243 грн. 60 коп. судового збору за подачу позовної заяви. Із квитанції від 05 листопада 2014 року, виданої адвокатом ОСОБА_6, видно що позивачем сплачено за юридичні послуги 1500 грн., із яких: 400 грн. за підготовку позовної заяви, 100 грн. - за консультацію і 1000 грн. за участь у судових засіданнях.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (далі - Закон) розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Із журналів судових засідань видно, що розгляд справи тривав 2 год. 35 хв. Із врахуванням вказаних вимог Закону на користь позивача із відділу ДВС слід стягнути 1400 грн., сплачених адвокату за підготовку позовної заяви і участь у судових засіданнях. Стягнення витрати на оплату консультації адвоката законом не передбачено. Тому вимога позивача про стягнення 100 грн. на оплату консультації адвоката задоволенню не підлягає.

Що стосуються вимог позивача про стягнення матеріальної, моральної шкоди та судових витрат в солідарному порядку із КП «ЖЕО», то вони не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ч.1 ст. 1190 ЦК України солідарну відповідальність перед потерпілим несуть особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди.

Наведені обставини не дають підстав вважати, що матеріальна та моральна шкода спричинена спільними діями відповідачів, оскільки відповідно до ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» відповідальність за порушення закону при вчиненні виконавчих дій покладена на відділ ДВС.

Тому в позові ОСОБА_2 до КП «ЖЕО» слід відмовити.

Частиною 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» роз'яснено, що при розгляді позовів фізичних і юридичних осіб про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень ст. 11 Закону N 202/98-ВР, ст. 86 Закону N 606-XIV і враховувати, що в таких справах відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України.

Аналогічні положення містяться у п. 28 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних та цивільних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах».

Як видно із змісту позовної заяви ОСОБА_2 вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди ним заявлено до відділу ДВС і КП «ЖЕО».

Відповідно до ч.1 ст. 33 ЦПК України судза клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Проте з клопотанням про залучення до участі у справі відповідного територіального органу Державного казначейства України позивач не звертався. Тому суд першої інстанції розглянув справу за участі відповідачів, які зазначені у позові.

Апеляційний суд теж позбавлений можливості усунути вказаний недолік, тому що відповідно до положень чинного Цивільного процесуального кодексу України не наділений відповідними повноваженнями. Проте, незалучення до участі у справі відповідного територіального органу Державного казначейства України, який є лише розпорядником коштів державного бюджету, не може бути підставою для відмови ОСОБА_2 в позові.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу КП «Житлово - експлуатаційне об`єднання» задовольнити.

Апеляційну скаргу відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області задовольнити частково.

Рішення Южноукраїнського міського суду від 16 грудня 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути із відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції на користь ОСОБА_2 686 (шістсот вісімдесят шість ) грн. 76 коп. матеріальної шкоди, 1000 (одну тисячу) грн. моральної шкоди, 1400 (одну тисячу чотириста) грн. витрат на оплату юридичної допомоги та 243 (двісті сорок три) грн. витрат по сплаті судового збору.

В позові ОСОБА_2 до КП «Житлово - експлуатаційне об`єднання» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди , судових витрат відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних та цивільних справ.

Судді: