справа № 208/9356/14-ц
№ провадження 2/208/592/15
19 березня 2015 р. м. Дніпродзержинськ
Заводський районний суд м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області, в складі: головуючого судді Ізотова В. М., при секретарі Кушта І. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 "про розірвання шлюбу",
Позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, дітей від шлюбу не має. Через непорозуміння та різні погляди на життя між ними втрачено почуття любові й поваги один до одного, внаслідок чого вони припинили сумісне проживання і подружні відносини, мешкають окремо з 1986 року. Подальше збереження родини з урахуванням їх з відповідачем взаємних відносин вона вважає неможливим, через що просить суд шлюб розірвати.
Позивачка в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про проведення судового розгляду без її участі та просить задовольнити заяву в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце проведення судових засідань був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив і з заявою про розгляд справи за його відсутності не звертався, що дозволило суду, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 03 жовтня 1979 року позивачка з відповідачем уклали шлюб, зареєстрований Дзержинським відділом запису актів громадянського стану м. Кривий Ріг, актовий запис № 1544. Шлюб повторний. Від шлюбу дітей не має. З 1986 року сторони припинили будь-які сімейні відносини. Втратили відчуття любові та поваги один до одного. Після розірвання шлюбу позивачка бажає залишити прізвище "ОСОБА_1". Спору про розподіл майна подружжя, між ними на даний період часу не має.
Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Відповідно до ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно зі ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
На підставі викладеного, враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження родини з урахуванням їх взаємних відносин неможливо і суперечить інтересам сторін, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню.
Враховуючи викладене, та керуючись ст.ст. 104, 105, 110, 112 Сімейного Кодексу України, ст. 6-14, 60, 212-218, 224-233 ЦПК України, суд
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований Дзержинським відділом запису актів громадянського стану м. Кривий Ріг 03 жовтня 1979 року, актовий запис № 1544 - розірвати.
Прізвище позивачки після розірвання шлюбу залиши "ОСОБА_1".
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмової заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Ізотов В. М.