Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/2077/15 Головуючий у 1 інстанції: Галущенко Ю.А.
Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

" 18" березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2015 року по справі

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ житлового будинку в натурі, визначення порядку користування земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнював, до ОСОБА_4 про поділ житлового будинку в натурі, визначення порядку користування земельною ділянкою.

В обґрунтування вимог зазначив, що на підставі договору дарування від 24 грудня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом П'ятої Запорізької державної нотаріальної контори Журавель Н.М., подарував сину ОСОБА_4, відповідачу по справі, 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1, інша 1/2 частина будинку залишилась в його власності. Вказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 554 кв. м., яка не приватизована та знаходиться у спільному користуванні сторін.

Спірний житловий будинок не було поділено та 1/2 його частина була прийнята відповідачем за договором дарування без встановлення конкретного порядку користування жилою площею.

Площа житлового будинку становить 76,7 кв. м. Фактично він займає у спірному жилому будинку літ А : кімнату 2-1 площею 7,2 кв. м., кімнату 2-2 площею 9,9 кв. м., кімнату 2-3 площею 6,4 кв. м., кімнату 2-4 площею 6,9 кв. м., кімнату 2-5 площею 15,1 кв. м., загальною площею 45,5 кв. м., що більше 1/2 частини житлового будинку на 7,15 кв. м.

Сторони не дійшли до згоди про порядок володіння та користування будинком, господарськими спорудами, будівлями та земельною ділянкою, постійно виникають суперечки, у зв'язку з чим він вимушений звернутися з відповідним позовом до суду.

На підставі зазначеного остаточно просив розділити в натурі житловий будинок АДРЕСА_1 за І варіантом, визначеним будівельно-технічною експертизою № 1880 із врахуванням розділу жилого будинку, який фактично склався, та виділити йому у власність 1/2 частину вказаного житлового будинку АДРЕСА_1 за варіантом, визначеним експертизою (кв. № 2 - кімнати 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5 загальною площею 45,5 м із сплатою ним грошової компенсації відповідачу у розмірі 2054 грн. 70 коп. за частину житлового будинку, яка знаходиться в його фактичному володінні і перевищує 1/2 частини житлового будинку на 7,15 кв. м.; відповідачу ОСОБА_4 виділити із у власність 1/2 частини вказаного житлового будинку АДРЕСА_1 за варіантом, визначеним експертизою (кв. № 1 - кімнати 1-1, 1-2, 1-3 загальною площею 31,2 кв.м.); виділити у користування йому та ОСОБА_4 земельні ділянки з надвірними забудовами та господарськими спорудами за варіантом, визначеним експертизою, судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на помилковість висновку суду стосовно неналежності висновку експертизи як доказу, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представників ОСОБА_3, ОСОБА_4, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом установлено, що сторони є власниками по 1/2 частині будинку по АДРЕСА_1.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 355, ч. 1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю (ч.ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України).

За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом.

Відповідно до ст. ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Виходячи із положень ст. ст. 183, 367 ЦК України виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або за наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

З огляду на дану в статтях 379-382 ЦК України характеристику житла, виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364,367, 379, 380, 382 ЦК України, ураховуючи, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 "Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них".

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією № 55.

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання або перепланування будинку він провадиться за наявності на це дозволу виконавчого комітету місцевої ради (стаття 152 ЖК України).

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі

У відповідності до ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виник спір.

У відповідності до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 66 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на запитання, задані судом.

Статтями 143 і 144 ЦПК України визначено порядок призначення експертизи. При призначенні експертизи слід також керуватися Законом України "Про судову експертизу", Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 30 грудня 2004 року № 144/5), та враховувати роз'яснення, дані в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах" (з відповідними змінами) і особливості правового регулювання захисту конкретних суб'єктивних прав.

Судом з урахуванням вимог ст. 10 ЦПК України з метою всебічного і повного з'ясування обставин справи та забезпечення здійснення прав сторін відповідно до заявлених вимог було запропоновано позивачу ОСОБА_3 призначити експертизу і провести експертне будівельно-технічне дослідження технічної можливості поділу будинку в натурі відповідно до розміру часток сторін на дві ізольовані квартири.

Позивач від призначення і проведення експертизи відмовився і наполягав на використанні висновку експертизи №1880 від 16.10.2013 р. і поділу будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою за першим варіантом, яка проводилася у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 за клопотанням ОСОБА_4 (справа №0827/11603/12, провадження 2/336/714, ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 січня 2014 року за заявою ОСОБА_4 позов залишено без розгляду).

Суд дав оцінку висновку експертизи, який отриманий в іншій справі, за правилами ст.212 ЦПК України і обґрунтовано виходив з того, що на його підставі не можна здійснити поділ будинку та визначити порядок користування земельною ділянкою. В зазначеному висновку, зокрема, не вирішено питання про наявність технічної можливості облаштування кухні, вбиральні в частині, яка має бути виділена відповідачу, улаштування окремих інженерних комунікацій у ізольованих квартирах, не визначена вартість робіт по переплануванню та характер робіт, які необхідно здійснити для відокремлення виділених частки з будинку в окремі квартири, відступаючи від рівності часток сторін у праві власності на будинок, не зазначено частки сторін після його поділу, на земельній ділянки зазначені неіснуючі об'єкти та використані дані об'єкту, який не є предметом спору і знаходиться взагалі за іншою адресою - АДРЕСА_2,тоді як предметом спору є земельна ділянка і будинок по АДРЕСА_1 ( а.с.11-20).

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги, що зазначений висновок експерта є належним доказом і на підставі нього має бути здійснений поділ будинку та визначено порядок користування земельною ділянкою , не можуть бути прийняті до уваги. Посилання на те, що суд мав призначити додаткову чи повторну експертизу, суперечать положенням ст.ст.10, 143,147,150 ЦПК України.

Згідно зі ст. 150 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Відповідно до норм діючого законодавства суд за власною ініціативою не вправі призначати експертизи. Згідно зі ст. ст. 142, 143 ЦПК України призначення експертизи відбувається в суді першої інстанції тільки за заявою осіб, що беруть участь у справі. Оскільки в даній справі експертиза не проводилася у зв'язку з відмовою позивача від її призначення, не може йтися про проведення додаткової чи повторної експертизи.

Наведені у рішенні мотиви підтверджують, що обраний позивачем спосіб поділу будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою не може бути реалізований у судовому порядку, оскільки він не підтверджений висновком експертизи та відповідним дозволом уповноважених органів на переобладнання будинку на дві окремі квартири і улаштування відокремлених систем газо- та електропостачання.

Доводи апеляційної скарги про те, що узгодження на переобладнання були б проведенні після ухвалення судом рішення, не ґрунтуються на законі. Позитивні висновки уповноважених органів про допустимість проведення відповідних робіт згідно з вимогами ст. 152 ЖК УРСР є обов'язковою умовою, і дозволи мають бути отримані до винесення судом рішення.

З огляду на принцип диспозитивності у цивільному процесі особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд та виключно сторонам належить право вибору характеру своїх процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладені обставини та вимоги закону, суд обґрунтовано визнав, що позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню.

Апеляційна скарга не містить доводів про порушення норм матеріального чи процесуально права, які призвели чи могли призвести до неправильного вирішення спору.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: