Справа № 569/6361/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2015 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя - Галінська В.В.

при секретарі - Калетинець Т.В.

з участю позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Іл"юк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Другої Рівненської державної нотаріально контори, відділу Державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції про визнання неправомірними дій та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить визнати неправомірними дії Другої Рівненської державної нотаріальної контори щодо реєстрації в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису під реєстраційним номером обтяження №7912900 на підставі ухвали №78 від 14.02.2000 року, виданої Рівненським міським народним судом, на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1, постанову від 14.02.2000 року державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС Коваль М.В. про накладення арешту на квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_1 - скасувати, скасувати запис про заборону №9348445, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна, а саме: на квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_1 (розділ реєстру №01).

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив задоволити позов.

Представник відповідача Другої Рівненської ДНК в судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності та просив винести рішення на розсуд суду. Крім того зазначив, що реєстрація накладення та зняття заборон на відчуження нерухомого майна та автомобілів Другою Рівненською ДНК як реєстратором проводились з 1994 року по 2002 рік шляхом внесення інформації до алфавітних книг обліку, реєстраційних книг накладення та зняття заборон, реєстру заборон на підставі повідомлень установ та вчинених нотаріальних дій. З документів, збережених в архівах контори, наявна постанова виконавчої служби від 14.02.2000 року про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, проте ухвала Рівненського міського суду № 78 від 14.02.2000 року в архівах контори не збереглася, не виключена технічна помилка назви документа при внесенні даних арешту.

Представник відповідача державної виконавчої служби Рівненського МУЮ не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

З інформації від 10.04.2015 року, виданої реєстраційною службою Рівненського МУЮ реєстратором Бенедищук І.В. вбачається, що належна позивачу квартира АДРЕСА_1 знаходиться під арештом на підставі ухвали Рівненського міського народного суду від 14.02.2000 року.

Арешт на вказану квартиру накладено постановою від 14.02.2000 року державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС Коваль М.В. при виконанні рішення Рівненського міського суду від 22.12.1999 року.

Згідно відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, арешт під реєстраційним номером обтяження 7912900, зареєстрований Другою Рівненською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали №78 від 14.02.2000 року, виданої Рівненським міським народним судом, на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1.

Відповідно до листа ДВС Рівненського МУЮ №5124 від 29.04.2015 року, чинних арештів станом на 29.04.2015 року щодо майна ОСОБА_1 не має

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1,2 ст.50 ЗУ «Про нотаріат» - нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Пунктом 67 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 №703 передбачено, що для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно документами, які підтверджують припинення обтяження, зокрема, є рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом під час розгляду справи не виявлено обставин, що вказують на необхідність збереження обтяження накладеного на майно ОСОБА_1, крім того, у відділі Державної виконавчої служби на виконанні відсутні виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості і інших підстав для збереження заборони відчуження майна передбачених законом не виявлено.

Наявність зазначеного обтяження, яке накладене на майно позивача без законних підстав, перешкоджає ОСОБА_1 розпоряджатись своєю власністю, чим порушенні права та законні інтереси позивача.

На підставі викладеного та керуючись , ст. 50 ЗУ «Про нотаріат», ЗУ «Про виконавче провадження», п. 67 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 10, 11, 60,61, 209, 212, 214-215,218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Другої Рівненської державної нотаріальної контори, відділу Державної виконавчої служби - задоволити.

Визнати неправомірними дії Другої Рівненської державної нотаріальної контори щодо реєстрації в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису під реєстраційним номером обтяження №7912900 на підставі ухвали №78 від 14.02.2000 року, виданої Рівненським міським народним судом, на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1.

Постанову від 14.02.2000 року державного виконавця Рівненського міського відділу ДВС Коваль М.В. про накладення арешту на квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_1 - скасувати.

Запис про заборону №9348445, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна, а саме: на квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_1 (розділ реєстру №01) - скасувати.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Суддя - підпис

згідно з оригіналом:

Суддя Рівненського міського суду В.В.Галінська