АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3865/15 Справа № 203/3797/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Маймур Ф. Ф. Доповідач - Григорченко Е.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Судді-головуючого: Григорченка Е.І.

Суддів колегії: Кочкової Н.О., Рудь В.В.

при секретарі Левцунову І.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2015 року, де ставить питання про зміну рішення суду в частині стягненого боргу, посилаючись на те, що рішення в цій частині ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволені частково, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 стягнено заборгованість за договором позики б/н від 14.11.2012 року в розмірі 9 050 грн. та судові витрати в розмірі 243,60 грн., а всього - 9 293,60 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що в липні 2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в усній формі було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав у борг грошові кошти у розмірі 15 000 гривень. У подальшому, з метою оформлення боргових зобов'язань позивачем від відповідача було витребувано розписку, складену 14.11.2012 року на суму 31 000 грн., терміном повернення грошових коштів до 15.11.2012 року, що підтверджується поясненнями позивача у судовому засіданні та копією розписки від 14.11.2012 року, наявною в матеріалах справи (а.с. 4).

Відповідач перераховував на карткові рахунки позивача у ПАТ КБ «Приватбанк» грошові кошти в розмірі 5 950 гривень у рахунок погашення взятих на себе зобов'язань, а саме: 28.02.2014 року - 2400 гривень; 11.03.2014 року - 2000 гривень; 17.08.2013 року - 500 гривень; 17.12.2013 року - 1050 гривень (а.с. 58)

Враховуючи встановлені обставини, вимоги законодавства, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем було передано відповідачу суму грошових коштів у розмірі 15 000 грн., тому частково задовольнив позовні вимоги з урахуванням повернутих позивачу коштів в розмірі 5 950 грн., стягнувши 9050 грн.

Також суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, апеляційний суд не находить підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку. Висновки суду підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями учасників процесу.

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції, відповідно до ст. ст. 525, 526, 610, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України, прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення боргу за договором позики з відповідача на користь позивача.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції не врахував 4000 грн., які були також повернуті позивачу, не можуть бути підставою для зміни рішення суду, оскільки у відповідності до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України.

Проте, будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували повернення інших коштів, крім тих коштів, які враховані судом, не надані.

Посилання представника відповідача на те, що позивач в судовому засіданні визнав повернення 4000 грн. відповідачем, не можуть бути підставою для зміни рішення суду, оскільки згідно технічного запису судового засідання, позивач взагалі визнавав погашення боргу лише в розмірі 4000 грн., які були перераховані на його банківську картку.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вони зводяться до іншої оцінки фактичних обставин справи, яка відрізняється від зробленої судом першої інстанції оцінки, і висновків суду не спростовують.

Районний суд розглянув справу у відповідності із вимогами ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України про змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, в межах заявлених вимог та на підставі наданих суду доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду в оскаржуваній частині - залишити без змін. В іншій частині рішення суду не оскаржено, тому не переглядається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Е.І. Григорченко

Судді: Н.О. Кочкова

В.В. Рудь