Ухвала

іменем україни

07 грудня 2015 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кузнєцов В.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 29 грудня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області від 19 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Жорнищенської сільської ради Ківерцівського району Волинської області, ОСОБА_3, Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Жорнищенської сільської ради, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення Жорнищенської сільської ради Ківерцівського району Волинської області №11/4 від 19 липня 2012 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,25 га за адресою АДРЕСА_1, визнання недійсним Державного акту серії НОМЕР_1 від 21 листопада 2012 року на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, що знаходиться у АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_3

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 29 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області від 19 жовтня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалені у справі судові рішення скасуватита ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно ст. 126 ЗК України, державний акт є документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, надану у власність відповідним рішенням.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації, а право на оренду земельної ділянки виникає після укладання договору оренди і його державної реєстрації.

Право власності та право користування земельною ділянкою, відповідно до ч. 1 ст. 126 Земельного Кодексу України, оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»

Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України - держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення непов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, вірно виходив із того, що позивач не надав суду жодного документу, що посвідчує його право власності чи право користування земельною ділянкою, не довів факту накладення суміжних земельних ділянок та з урахуванням рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 22 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 26 червня 2014 року, яким зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_3 земельною ділянкою в АДРЕСА_1 шляхом звільнення частини земельної ділянки площею 0,0165 га, а саме: 5,07 м від поворотної точки А по межі БА відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 21 листопада 2012 року, знести частину господарської споруди (гаража для сільгосптехніки), що розташована в межах частини самовільно зайнятої земельної ділянки площею 0,00165 га., вірно відмовив у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Жорнищенської сільської ради Ківерцівського району Волинської області, ОСОБА_3, Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних В.О.Кузнєцов

і кримінальних справ