АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Перепелюк І. Б., Чупікової В.В.

секретар Тодоряк Г. Д.

з участю позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27 січня 2015 року,

встановила:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди.

Зазначав, що у травні 2014 року він усно домовився з ОСОБА_3 про виконання останнім робіт з кладки дубового паркету площею 65 кв. м в його (позивача) будинку АДРЕСА_1

Обумовлена сторонами вартість роботи, яка виконувалася з матеріалів замовника, була визначена у 6140 гривень.

Позивач зазначав, що впродовж травня 2014 року відповідач здійснив кладку паркету, частково полакував його, однак, невдовзі внаслідок неякісного виконання робіт більша частина паркету відклеїлась від підлоги.

Посилаючись на те, що відповідач уникав виконання робіт з повторної кладки паркету, внаслідок неналежного виконання робіт йому (позивачу) завдано збитків у вигляді витрат на придбання матеріалів, оплату роботи підрядника, позивач просив стягнути з відповідача на відшкодування збитків 30000 гривень та 15000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27 січня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача 9348 гривень на відшкодування збитків та 500 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Посилається на недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи частково вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з їх підставності та доведеності.

Проте з таким висновком погодитися не можна, оскільки суду дійшов його внаслідок недоведеності обставин справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Це згідно з пп. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду в частині визначеного розміру відшкодування збитків та скасування рішення в частині відшкодування моральної шкоди.

У справі встановлено, що у травні 2014 року між ОСОБА_1 як замовником та ОСОБА_3 як підрядником було укладено усний договір підряду.

За умовами договору ОСОБА_3 із матеріалів замовника зобов'язався виконати роботи з кладки дубового паркету площею 65 кв. м в будинку позивача за адресою АДРЕСА_1

Вартість роботи сторонами договору була визначена у 6140 гривень.

Встановлено, що впродовж травня 2014 року відповідач здійснив кладку паркету, частково полакував його, однак, невдовзі більша частина паркету відклеїлася від підлоги.

Ці обставини визнаються сторонами, а тому в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

У зв'язку з цим доводи апелянта про недотримання сторонами письмової форми договору є необґрунтованими, оскільки укладення договору в усній формі відповідачем визнається, а в силу ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком її недійсність, крім випадків, встановлених законом.

У спірному випадку законом не встановлено недійсність договору підряду з підстав недодержання письмової форми.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно зі ст. 858 ЦК України якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника:

1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк;

2) пропорційного зменшення ціни роботи;

3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором.

Підрядник має право замість усунення недоліків роботи, за які він відповідає, безоплатно виконати роботу заново з відшкодуванням замовникові збитків, завданих простроченням виконання. У цьому разі замовник зобов'язаний повернути раніше передану йому роботу підрядникові, якщо за характером роботи таке повернення можливе.

Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків.

У справі встановлено, що відповідачем як підрядником допущено недоліки під час кладки паркету, внаслідок чого впродовж біля двох-трьох тижнів після виконання робіт, а саме кладки паркету та його лакування, відбулося відклеювання паркету від бетонної основи, що стверджується актом обстеження будинковолодіння (а.с.18), фотознімками (а.с.62-65) та відповідачем не спростовується.

Відповідно доводи апелянта про відсутність доказів неякісного виконання робіт є необґрунтованими.

Указані недоліки в роботі відповідача є істотними й не були усунені у встановлений замовником розумний строк - впродовж червня-серпня 2014 року.

Тому відмова позивача від договору та його вимога про відшкодування збитків відповідає нормі ч. 3 ст. 858 ЦК України.

Сторонами визнається, що для кладки паркету відповідачем як підрядником використано придбані за кошти замовника матеріали (клей, розчинники тощо на суму 7038 гривень.

Це також стверджується накладними (а.с. 6).

Саме згадана сума на відшкодування збитків, завданих позивачеві внаслідок допущених відповідачем недоліків у роботі, що спричинило непридатність укладеного паркету для використання, підлягає стягненню з відповідача.

Доводи апелянта про те, що накладні не містять певних ідентифікаційних даних не заслуговують на увагу, оскільки за своїм змістом вони стверджують придбання матеріалів, а відповідачем визнається їх придбання та використання у роботі.

Апелянт посилається на недоведення того, що позивач є власником нерухомого майна, де здійснювалася кладка паркету.

Такі доводи спростовуються змістом наданих позивачем копій державного акта на право власності на земельну ділянку та судового рішення (а.с.60-61).

Що ж стосується вимог позивача про стягнення з відповідача в рахунок відшкодування збитків і вартості фанери на суму 2310 гривень, придбаної за накладною № 3087 від 2 серпня 2014 року (а.с.7), то вони задоволенню не підлягають.

Встановлено, що дана фанера не придбавалася для виконання робіт відповідачем, а була придбана з ініціативи самого позивача вже після виконання робіт відповідачем.

Указаний матеріал є в наявності у позивача.

Таким чином, придбання позивачем фанери не охоплювалося умовами договору підряду, а відповідно не може вважатися заподіянням позивачеві збитків неналежним виконанням договірних зобов'язань зі сторони відповідача.

Тому на часткове задоволення апеляційної скарги рішенням суду першої інстанції в частині розміру збитків, що підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, слід змінити, зменшивши цей розмір з 9348 до 7038 гривень (9348-2310).

Щодо доводів апелянта про відсутність його вини унаслідок виконання робіт з кладки паркету, то вони є необґрунтованими.

За нормою ч. 1 ст. 837 ЦК України виконання роботи за договором підряду підрядник здійснює на свій ризик.

Відповідно до ст. 847 ЦК України підрядник зобов'язаний своєчасно попередити замовника:

1) про недоброякісність або непридатність матеріалу, одержаного від замовника;

2) про те, що додержання вказівок замовника загрожує якості або придатності результату роботи;

3) про наявність інших обставин, що не залежать від підрядника, які загрожують якості або придатності результату роботи.

Згідно зі ст. 848 ЦК України якщо замовник, незважаючи на своєчасне попередження з боку підрядника, у відповідний строк не замінить недоброякісний або непридатний матеріал, не змінить вказівок про спосіб виконання роботи або не усуне інших обставин, що загрожують якості або придатності результату роботи, підрядник має право відмовитися від договору підряду та право на відшкодування збитків.

Якщо використання недоброякісного або непридатного матеріалу чи додержання вказівок замовника загрожує життю та здоров'ю людей чи призводить до порушення екологічних, санітарних правил, безпеки людей та інших вимог, підрядник зобов'язаний відмовитися від договору підряду, маючи право на відшкодування збитків.

Апелянт посилається на те, що він попереджував про ризик кладки паркету на бетонну підлогу та відсутність належної гідроізоляції, що в подальшому призвело до відклеювання паркету від підлоги.

Зважаючи на те, що виконання підрядником роботи за договором підряду на свій ризик презюмується, а позивач заперечує отримання від відповідача вказівок про зміну способу виконання роботи або усунення інших обставин, що загрожували якості або придатності результату роботи, саме відповідач має довести дотримання ним обов'язку, передбаченого ст. 847 ЦК України.

Проте на такі докази виконання свого обов'язку відповідач не посилався і вони у справі відсутні.

Відповідач також не скористався своїм правом відмовитися від договору підряду.

Що ж стосується рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 гривень, то воно підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення, яким у позові слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 цього Кодексу, зокрема, із договорів (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

У справі не встановлено, що укладеним між сторонами договором підряду передбачена можливість відшкодування підрядником моральної шкоди за порушення ним умов договору.

За наведених обставин та правових норм, які регулюють спірні відносини, підстави для стягнення з відповідача грошової суми на відшкодування моральної шкоди відсутні.

Як на правову підставу відшкодування моральної шкоди, з чим погодився суд першої інстанції, позивач посилався на ч. 1 ст. 1167 ЦК України.

Проте указана норма права регулює деліктні, а не договірні відносини, а тому до спірних відносин застосуванню не підлягає.

З огляду на часткове задоволення апеляційної скарги, зміну та скасування у частині рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України розподіл судових витрат підлягає зміні.

Зокрема, зважаючи, що позов про стягнення збитків задоволено частково (на 23,46%), з відповідача на користь позивача слід стягнути 70 гривень 38 коп. - витрат зі сплати судового збору (23,46% від 300 гривень).

На підставі наведеного та керуючись пп. 2, 3 ч. 1 ст. 307, пп. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27 січня 2015 року в частині розміру збитків, що підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 змінити, зменшивши цей розмір з 9348 гривень до 7038 (семи тисяч тридцяти восьми) гривень.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 27 січня 2015 року в частині задоволення вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині відмовити.

Розподіл судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 70 (сімдесят) гривень 38 коп. - витрат зі сплати судового збору.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді : І. Б. Перепелюк

В.В. Чупікова