Провадження № 2/263/3222/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2015 року. м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області в складі:

головуючого судді Скриниченко Т.І.,

при секретарі Момот А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» простягнення компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, який згодом було уточнено до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» (далі ОСОБА_2 «Азовелектросталь») про стягнення компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату у грудні 2014 року, а також січні-червні 2015 року у розмірі 1219,16 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 гривень. В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 01.12.2010 та звільнена з ОСОБА_2 «Азовелектросталь» 04.06.2015 за ст. 36 п.5 КЗпП України. У день розрахунку відповідачем не було проведено повного розрахунку. Починаючи з 2014 року, відповідач припинив виплачувати заробітну плату у повному розмірі, в результаті чого утворилась заборгованість по заробітній платі у розмірі 14177,74 грн. Заборгованість по заробітній платі відповідачем виплачена тільки 29 вересня 2015 року. Моральну шкоду обґрунтовує тим, що дії відповідача поставили у складну ситуацію, весь час була вимушена вишукувати кошти з організації свого життя , займаючи гроші у знайомих та друзів, що спричинило моральні страждання, виражені у душевних стражданнях та дискомфорті.

Позивач у судове засідання не зявився, надано заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає.

Представник відповідача ОСОБА_2 «Азовелектросталь» до судового засідання не зявився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заперечення проти позову, у якому зазначив, що позов не визнає виходячи з наступного. Позивач мав довести, що обставини за яких він був вимушений докласти додаткових зусиль для організації свого життя , які виникли внаслідок затримки розрахунку з ним. Щодо стягнення середнього заробітку розрахунку та компенсації за несвоєчасну виплачену заробітну плату, то позивач свого розрахунку не навів та доказів які б його обґрунтовували, тому судом повинно бути відмовлено.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 01.12.2010 року по 04.06.2015 року перебував у трудових

відносинах із ОСОБА_2 «Азовелектросталь», що підтверджується записами у трудовій книжці позивача. Була звільнена за власним бажанням, відповідно ст. 36 п.5 КЗпП.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно повідомлення ОСОБА_2 «Азовелектросталь» №2309 від 15.09.2015, середньомісячна та середньоденна заробітна платня з розрахунку 2-х останніх місяців перед звільненням ОСОБА_1, розрахована відповідно Постанови КМУ №100 від 06.02.1995 складає відповідно 3700 грн. та 185 грн.

На підставі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, при розгляді справи було встановлено, що відповідачем при звільненні позивача не було проведено виплату всіх сум, що належать йому від підприємства, але відповідачем 29.09.2015 сплачено заборгованість з заробітної плати, тому за період з 05.06.2015 року (наступна дата після звільнення) з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд керується наступним.

Відповідно до п. 20 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто з 05.06.2015 по 29.09.2015.

Оскільки відповідач здійснив виплату заборгованості з заробітної плати позивачу лише 29.09.2015, то суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 «Азовелектросталь» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 05.06.2015 року по 29.09.2015 року, при цьому розмір середнього заробітку суд розраховує відповідно до графіку № 1 на 2015 рік, наданий відповідачем.

Згідно графіку працюючих в одну зміну, кількість робочих днів починаючи з 05.06.2015 року по 29.09.2015 року склала 80 днів.

З матеріалів справи вбачається, що розмір середньоденного заробітку складає 185 грн., що не заперечується сторонами по справі.

Таким чином, розмір середнього заробітку за період з 04.06.2015 року по 09.12.2015 року складає: 80 днів х 185 грн. = 14800 грн.

При цьому суд зазначає, що цей розрахунок зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Таким чином на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за затримку розрахунку 14800 грн.

Згідно ст.1, ст.2, ст.3, ст.4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Виплата компенсації проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції за період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації проводиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

На підставі зазначених вимог закону відповідач повинен виплатити позивачу компенсацію втрати частини його доходів, яка обчислюється відповідно до ст.4 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових коштів у зв'язку з порушенням терміну їх виплати», затвердженого постановою КМ України №159 від 21.02.2001р.

Виходячи з того, що заборгованість з заробітної плати позивачу виплачена з затримкою, лише 29.09.2015, що не заперечується сторонами, що обовязок у трудових спорах надавати довідки стосовно виплат покладається на роботодавця та відповідач заперечуючи проти задоволення позовних вимог не надає свого розрахунку компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати позивачу, суд погоджується з розміром компенсації 1219,16 грн., який розраховано позивачем.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином судом встановлено, що внаслідок не виплати відповідачем позивачу частини

заробітної плати, останньому була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 5000 грн. є завищеним.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», із змінами, внесеними п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року № 5, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 200 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,6 грн.

Керуючись, ст. ст. 115 - 117, 233 КЗпП України, ст. ст. 10,11, 60, 61, 88, 208, 212-215, ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» простягнення компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь», юридична адреса: м. Маріуполь, вул. Машинобудівельників, 1 () на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 14800 грн. (чотирнадцять тисяч вісімсот), компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату 1219,16 гривень, моральну шкоду у розмірі 200 (двісті) гривень, а всього 16219 (шістнадцять тисяч двісті девятнадцять) гривень 16 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь»на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.І.Скрипниченко