САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1775/15-ц
Провадження №2/726/431/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2015 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі: головуючого судді Мілінчук С. В., при секретарі Руснак Н.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа-підприємець ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Національний банк Україна про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому вказує, що між ТзОВ «Український промисловий банк» та фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 03.04.2008 року був укладений кредитний договір № 07/К-08-АПЗ за умовами якого, відповідачу відкрито відновлювальну кредитну лінію з лімітом кредитування у розмірі 150000,00 гривень.

30.06.2010 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір про передачу активів та кредитних зобовязань «Укрпромбанку» на користь ПАТ «Дельта Банк», яким до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором укладеним із ОСОБА_3

З метою належного виконання умов кредитного договору між первинним кредитором та ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

Позивач вказує, що ОСОБА_3 умови договору виконувались не належним чином, у звязку із чим, станом на 15.08.2015 року виникла заборгованість в сумі 335656,98 гривень.

У звязку із викладеним, просять суд стягнути з відповідача, на їхню користь заборгованість за договором кредиту в сумі 335656,98 гривень.

Представник позивача у судовому засіданні дав пояснення аналогічні викладеним у позові, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача-адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову та вказав, що рішенням Господарського суду Чернівецької області від 22.10.2012 року із ОСОБА_3 вже було стягнуто на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 172428,71 гривень. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні не визнав позовні вимоги, просив суд відмовити в задоволенні позову.

В судове засіданні представник Третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача - Національний банк України не зявилися, надіслали до суду пояснення по суті позову та просили задовольнити позовні вимоги повністю.

Суд, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно по ч. 1, 3 ст 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Чернівецької області від 22.10.2012 року за позовними вимогами ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3, із останнього на користь кредитора було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 07/К-08-АПЗ у розмірі 172428,71 гривень.

Таким чином факт наявності кредитних зобовязань між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3, умови договору та порядок його виконання, наявність заборгованості станом на момент ухвалення рішення не підлягають доказуванню, оскільки вже були встановленими судовим рішенням яке набрало законної сили.

Проте встановлено, що предметом позову, який заявляє позивач, є вимога до ОСОБА_2 як поручителя, про стягнення із неї заборгованості, яка виникла у ОСОБА_3 у звязку із неналежним виконанням умов кредитного договору.

Так, 03.04.2008 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за яким остання поручається перед кредитором за виконання боржником своїх зобовязань за кредитним договором та у разі неналежного їх виконання несуть солідарну відповідальність. Строк дії договору поруки не встановлено.

Що стосується розміру заборгованості, який просить стягнути позивач із ОСОБА_2, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (далі Постанови ВССУ) судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Як встановлено, рішенням Господарського суду Чернівецької області від 22.10.2012 року з боржника на користь банку вже було стягнуто заборгованість по данному кредитному договору в розмірі 172428,71 гривень.

Таким чином, оскільки ухвалено судове рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки тощо поза строком дії кредитного договору законом не передбачено. Разом із тим виникає грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України.

Позовних вимог про стягнення сум з підстав, передбачених ст. 625 ЦК України, позивач не заявляв, а тому заборгованість про яку вказує позивач в розмірі 335656,98 гривень не може бути стягнута із відповідача.

Що стосується договору поруки, який був укладений між сторонами, судом встановлено наступне.

Так, статтями 553, 554 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязка. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову відповідальність. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не втановлюється договором поруки.

Пунктом 5, 14 Договору поруки передбачено, що у випадку невиконання боржником зобовязань за кредитним договором, кредитор повідомляє про це поручителя шляхом направлення письмової вимоги із зазначенням суми заборгованості та реквізитів рахунків, на які поручитель зобовязаний сплатити заборгованість. Всі повідомлення за цим договором будуть вважатись зробленими належним чином у разі, якщо вони здійснені у письмовій формі за підписом уповноваженого представника сторони, що відправила повідомлення, засвідченої її печаткою, а якщо ця сторона є фізичною особою тільки підписом цієї особи та надіслані рекомендованим листом, курєром, телеграфом або вручені особисто за зазначеними у цьому договорі адресами сторін. Датою надіслання таких повідомлень буде вважатись дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділення звязку відправника.

Відповідно до ч. 1 ст 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується його відповідальність.

Згідно п 22 Постанови ВССУ відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Як встановлено судом, додатковим договором № 1 від 10.10.2008 року про внесення змін і доповнень до кредитного договору № 07/К-08-АПЗ про відкриття відновлювальної кредитної лінії, умови кредитного договору були змінені.

Так, кредитний договір було доповнено умовою про збільшення щоденної комісії від залишкової суми кредиту із 0,015 % до 0,029%,. Учасниками договору виступають ТзОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 У матеріалах справи відсутні будь-які відомості про повідомлення поручителя про зміну умов кредитного договору, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, а тому такі зміни були внесені до договору без повідомлення та згоди на те поручителя, а тому у відповідності до ч. 1 ст 559 ЦК України порука із цього моменту вважається припиненою.

Разом із цим, відповідно до ч. 4 ст 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Згідно ч. 1 ст. 252, 253 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Перебіг строку починається із наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

При укладенні кредитного договору сторонами були встановлені строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів. Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору, який закінчується 02.04.2023 року, сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу

Відповідно до п 24 Постанови ВССУ відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 17 вересня 2014 року ухвалив постанову у справі № 6-53цс14 відповідно до якої строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

У матеріалах справи відсутні будь-які підтвердження про звернення кредитора до поручителя з вимогою в які вказано про наявну заборгованість та реквізити на які поручитель повинен сплатити таку заборгованість.

Разом із тим, кредитором було реалізовано своє право на дострокове повернення кредитних коштів передбачене частиною другою статті 1050 ЦК. Таким чином кредитор, знаючи про наявну у боржника заборгованість із повернення чергового платежу за основним зобовязанням не предявляв вимог до поручителя, а звернувся до самого боржника із такою вимогою, яка вказана у листі від 08.08.2012 року. Такою вимогою, а в подальшому і зверненням до суду з позовом про дострокове стягнення із боржника кредитних коштів, кредитор використав своє субєктивне право предявлення вимоги до боржника, тим самим встановив строк виконання основного зобовязаня та реалізував своє право на дострокове стягнення заборгованості, яке було захищене рішенням Господарського суду Чернівецької області від 22.10.2012 року. Проте із того часу, встановленого для виконання основного зобовязаня боржником, будь-яких вимог до поручителя не надсилалось, а тому у звязку із пропуском шестимісячного строку для предявлення такої вимоги, порука вважається припиненою.

Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 252, 253, 526, 598, 553, 554, 559 ЦК України та ст.ст 10,11, 61, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

В позовних вимогах Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернівецької області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_5