Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2015 року Справа 542/1728/14-ц

Провадження № 2/542/19/15

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Стрельченко Т.Г.,

при секретарі - Нестеренко О.В.,

з участю позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представників сторін - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Нові Санжари справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу, -

встановив:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 в якому просили стягнути з останніх солідарно 187779,18 грн. боргу (по ? частині з кожного відповідача) за договором позики .

Позов обґрунтовували тим, що 27 квітня 2011 року надали у позику грошові кошти по усному договору позики ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у сумі 187779,18 грн. для придбання квартири на ім'я онука ОСОБА_7 на строк три роки шість місяців. Факт передання коштів доводять показання свідків , заява на видачу готівки від імені ОСОБА_1 на суму 187779,18 грн. в ПАТ «Промінвестбанк» та аудіоінформація про обставини. Посилаючись на те, що відповідачі ухиляються від повернення боргу, позивачі просили стягнути 187779,18 грн., а також судові витрати.

В судовому засіданні позивачі і їх представник позов підтримали, просили задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник позов не визнали , ОСОБА_3 надав суду письмові заперечення.

Відповідач ОСОБА_4 позов визнала та пояснила, що гроші отримав особисто ОСОБА_3 від позивачів у її присутності , борг не повернуто.

Суд заслухавши сторони, оцінивши надані докази ґрунтуючись на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до наступного.

Так, правовідносини, що випливають з договору позики, регулюються статтями 1046-1053 ЦК України.

Змістом договору позики є передача однією стороною (позикодавцем) у власність другій стороні (позичальникові) грошових коштів (речей) та зобов'язання останнього повернути позикодавцю суму позики на певних умовах (стаття 1046 ЦК України).

Статтею 1047 ЦК України передбачена письмова форма договору позики на суму, що перевищує не менше ніж в десять разів встановлений законом неоподаткований мінімум доходів громадян.

Відповідно до правил статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, прямо встановлених законом. Заперечення однієї із сторін факту вчинення правочину може доводитись письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами, але рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків.

Аналогічні положення містить і стаття 1051 ЦК України України.

Процес доказування факту укладення та виконання умов договору позики регулюється і загальними правилами, які визначені статтями 57-65 ЦПК України.

За правилами статті 65 ЦПК України речовими доказами є також магнітні, електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню не підлягають.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що передбачено частиною 3 статті 10 та частиною 1 статті 60 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до заяви на видачу готівки по рахунку №331069/001/МН119 від 27.04.2011р. позивач ОСОБА_1 з власного рахунку отримав готівку в сумі 187 779,18 грн. (а.с. 6).

Згідно анкети-заяви на резервування квартири від 12.04.2010 року ОСОБА_3 зарезервував у ТОВ «ФК «Конгрес РІФ» придбання квартири АДРЕСА_1. Та здійснював оплату за неї відповідно до квитанцій від 29.11.2010р., 14.04.2010р., 11.05.2010р., 24.06.2010р., 13.12.2010р. на загальну суму 364 310,40 грн. (а.с. 74-79)

На підставі договору № 160 про уступку майнових прав від 23.12.2012р. ОСОБА_3 набув майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 загальною вартістю 364310,40 грн. (а.с.62-63).

Відповідач ОСОБА_4 повністю визнала факт отримання нею і ОСОБА_3 27 квітня 2011 року позики 187779,18 грн. від ОСОБА_1, ОСОБА_2, та те, що останні з осені 2014 року вимагали повернення боргу.

Незважаючи на невизнання факту отримання грошей відповідачем ОСОБА_3, цей факт підтверджується матеріалами аудіозапису його розмови , яка відбулась в 2014 році такого змісту: «…як ділитимемся - пополам , тільки пополам, лібо продаю квартіру, віддаю дідові гроші… Дід сказав, продай квартіру із ОСОБА_3 , ну мені її жалко продати, я клієнта найшов , квартіру в мене заберуть, я деньги верну, верну я 175 тисяч…», що досліджена у судовому засіданні. Справжність аудіозапису не оспорюється сторонами та їх представниками.

Судом роз'яснено сторонам право заявити клопотання про призначення технічної експертизи аудіозапису. Клопотань про призначення технічної експертизи ніким не заявлено.

Цей же аудіозапис підтверджує, що свої зобов'язання за договором щодо повернення коштів відповідачами не виконані.

Цей доказ є допустимим відповідно до частини 1 статті 218 ЦК України.

Пояснення свідків не спростовують висновків суду.

Таким чином, виходячи з вимог статті 61 ЦПК України, суд вважає доведеним факт передачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_4 у позику 187779,18 грн.

При цьому будь-яких доказів повернення боргу позикодавцям, відповідачі не надали.

Таким чином відповідно до ст.. 1049 ЦК України з відповідачів підлягає стягненню на користь позивачів сума позики в межах позовних вимог та сума судового збору солідарно.

Що стосується вимоги про стягнення по ? частині суми з кожного відповідача, то дана вимога взаємовиключається першою вимогою щодо солідарної відповідальності , та є іншим видом відповідальності.

Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 3, 15, 57-65, ч.1 ст. 114, 208, 213, 215, 218, 221 ЦПК України, ст.ст. 218, 1046-1053 Цивільного кодексу України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , 1966 року народження , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_4 , 1966 року народження, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1, 1936 року народження, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 та ОСОБА_2, 1939 року народження, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 суму боргу у розмірі 187779 ( сто вісімдесят сім тисяч сімсот сімдесят дев'ять ) грн.. 18 коп. та понесені судові витрати у розмірі 1827 ( одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн..

В іншій частині позовних вимог відмовити .

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до апеляційного суду Полтавської області через Новосанжарський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя /підпис/

Відповідає оригіналу

Голова Новосанжарського районного суду

Полтавської області Т.Г.Стрельченко