Справа № 127/1811/14-ц Провадження № 22-ц/772/1052/2015Головуючий в суді першої інстанції Прокопчук А. В.
Категорія 47Доповідач Якименко М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого Якименко М.М.,

Суддів : Вавшка В.С., Іванюка М.В.

при секретарі : Пантелеймоновій А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Вінницької області в м.Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "С. Лазо 31", ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визначення права користування земельною ділянкою, за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "С. Лазо 31", ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визначення права користування земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_10 до об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "С. Лазо 31", ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9 про визначення права користування земельною ділянкою та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_11 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "С. Лазо 31" про встановлення порядку користування земельною ділянкою та встановлення факту користування за апеляційною скаргою ОСОБА_11 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 лютого 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 лютого 2015 року як первісний, так і зустрічні позови було задоволено. Визначено право користування частиною земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1 між співаниками зазначено будинку, відповідно до варіанту 4 плану-схеми, який міститься в додатку 5 висновку експерта №206 від 26.08.2014 року,за результатами проведення судової будівельно- технічної та земельно- технічної експертизи , який є невід»ємною частиною рішення суду.

В задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, щодо предмета спору - ОСОБА_11 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «С. Лазо 31" про встановлення порядку користування земельною ділянкою та встановлення факту користування відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Сторони по первісному та зустрічних позовах вказане рішення не оскаржували.

ОСОБА_11, як третя особа, яка заявляла самостійні вимоги на предмет спору не погодився з рішенням, оскарживши його в апеляційному порядку. Посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні первісного та зустрічного позовів, а його позов задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення останньої з огляду на наступне.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджені тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції цілком відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено наступне.

ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками у рівних частках квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є співвласниками у рівних частках квартири № 1, яка розташована у тому ж будинку.

ОСОБА_10 є власником квартири № 4 , а ОСОБА_9 є відповідно власником квартири №3.

Зазначені особи є членами об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «С. Лазо 31».

Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «С.Лазо 31» є власником земельної ділянки площею 0,1394 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_11 не є членом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «С. Лазо 31», що, в свою чергу, учасниками судового розгляду не заперечувалось.

Рішенням загальних зборів об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «С. Лазо 31» від 12 липня 2013 року, яке оформлене протоколом № 3, кожному співвласнику будинку була виділена у користування та частина земельної ділянки, яка є власністю ОСББ «С. Лазо 31» у розмірі пропорційно частці в належній їм квартирі.

Так, судом для правильного вирішення спору було призначено судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу, висновок якої міститься в матеріалах справи.

Згідно з ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на.жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Приймаючи до уваги наведене, суд правильно прийшов до висновку про наявність правової підстави для задоволення, як первісного та зустрічних позовів шляхом визначення права користування сторін тими частинами земельної ділянки, розмір яких є пропорційним розмірам часток їх квартири у будинку АДРЕСА_1.

Визначаючи саме такий порядок виділення земельних ділянок, суд правильно вказав, що відхилення часток земельної ділянки від часток квартир є незначним, такий порядок виділу найбільш відповідає тому порядку, який склався між сторонами, права і інтереси яких при цьому не порушуються. Крім того власник кв. №4 ОСОБА_10 не заперечив та наполягав щодо такого варіанту, за яким земельна ділянка виділена йому фактично менша від тої, яка повинна йому припадати.

Так, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_11 суд першої інстанції виходив з того, що на земельній ділянці, власником якої є ОСББ «С. Лазо 31», відсутні об'єкти нерухомого майна, які б належали ОСОБА_11 на праві власності.

Як в ході судового розгляду в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_11 не заперечував того факту, що об'єкти нерухомості, на які, як він вважає, має право, не зареєстровані за ним у встановленому Законом порядку.

Жодних належних та допустимих доказів, які б вказували на наявність об'єктів нерухомого майна, які належать на праві власності ОСОБА_11 на

земельній ділянці площею 0,1394 га, власником якої, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 062431, є Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «С. Лазо 31» ним суду надано не було, відтак висновок суду про відсутність підстав для встановлення порядку користування земельною ділянкою з виділом частини ОСОБА_11 є правильним. . .

В ході розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_11 були збільшені позовні вимоги, зокрема, щодо встановлення факту користування ним з 1979 року літньою кухнею, сараями з погрібом, які позначені на плані земельної ділянки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 літерами «В», «61», «Г». Як пояснив у судовому засіданні ОСОБА_11 встановлення зазначеного факту необхідне йому для набуття права користування земельною ділянкою, на якій розміщені ці споруди.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майн: (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Проте, апелянтом не було надано правовстановлюючих документів на нерухоме майно, яке належним чином зареєстровано в Єдиному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Також ОСОБА_11 не надав суду доказів, що споруди, про які він зазначає збудовані відповідно до належного дозволу та затвердженого проекту.

Частини 1, 2 статті 376 ЦК України передбачають, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту. або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Оскільки ОСОБА_11 не надав жодних документів на підтвердження права власності на літню кухню, сараї та погріб, то відповідно до вказаних вище норм закону, такі споруди є самочинним будівництвом, а тому, в силу ст. 376 ЦК України, ОСОБА_11 не набуває права на них.

За таких обставин, як правильно зазначив суд першої інстанції, факт користування самочинними спорудами не породжує юридичних наслідків, а тому такий факт не може бути встановлений у судовому порядку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, оскільки останні ґрунтуються на вимогах Закону, до уваги судової колегією не приймаються, відтак апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів , -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_11 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: