Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________
Справа № 299/510/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.03.2015 року м.Виноградів

Виноградівський районий суд Закарпатської області у особі головуючого- судді А.А.Надопта, при секретарі С.С.Онисько, за участю сторін, перекладача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 50.000,00 грн.,

В С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги мотивовані тим, що 09.08.2013р. між позивачем та відповідачем було укладено нотаріально посвідчений договір позики, у відповідності до якого відповідач отримав у позивача у борг 50.000,00 грн., що стверджено розпискою, і які зобов»язався повернути до 01.10.2014р.

Обгрунтовуючи свої вимоги позивач стверджує, що відповідач у встановлений строк гроші не повернув, на неодноразові письмові прохання повернути борг відповідач не відреагував та добровільно сплатити борг не бажає. Посилаючись на зазначене, що у встановлений договором строк відповідач отримані грошові кошти не повернув, позивач просить стягнути з нього у судовому порядку на його користь 50.000,00 грн. у рахунок боргу за договором позики, а також 500,00 грн. судового збору та 1.000,00 грн. за надання юридичної допомоги.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила такі задоволити з підстав, наведених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3, в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, заперечив проти задоволення позову.

Отже, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв»язку, суд приходить до наступного.

Згідно із ст.15 ЦПК України загальні суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів.

При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. У відповідності до вимог ст.ст.10,11,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Між тим, матеріалами справи встановлено, що 09.08.2013р. між сторонами було укладено нотаріально посвідчений договір позики, у відповідності до якого позивач передав у власність відповідача 50.000,00 грн. на строк до 01.10.2014р., що стверджено розпискою, підписаною власноручно відповідачем /а.с.5/, і які зобов»язався вчасно повернути вказані грошові кошти, проте, у визначений у договорі позики строк відповідач отримані ним кошти позивачу не повернув.

Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами, які випливають із зобов"язань.

Так, згідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Окрім того, відповідно до вимог ст.ст.1048-1050 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором. Позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов"язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи договір позики між сторонами було укладено 09.08.2013р., сторони домовились про те, що відповідач поверне позивачці суму позики до 01.10.2014р., на підтвердження чого ними було укладено нотаріально посвідчений договір позики.

Таким чином, зібрані у справі достовірні докази з усією повнотою свідчать про те, що між сторонами було укладено договір позики на суму 50.000,00 грн., які відповідач, в порушення умов договору позики, позивачу у встановлений строк не повернув.

Отже, з пояснень позивача та наявних у справі матеріалів достовірно встановлено, що позивач повністю виконав взяті на себе за Договором позики зобов"язання, а відтак суд приходить до висновку, що саме відповідач не виконав взяті на себе зобов"язання.

Оскільки у визначений термін відповідачем грошові кошти не були повернуті позивачу, то суд приходить до висновку, що вимоги позивача законні та належно обґрунтовані, а відтак підлягають до повного задоволення.

Крім цього, суд вважає, що судові витрати по справі, які поніс позивач, слід стягнути з відповідачки пропорційно, оскільки відповідно до вимог ст.88 ч.1 ЦПК України, якщо позов задоволено повністю, судові витрати присуджуються відповідачеві. Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з даним позовом позивач сплатив 500,00 грн. судового збору, а також відповідно до квитанції від 17.02.2015р. /а.с.6/ позивач сплатив і 1.000,00 грн. за надання правової допомоги.

На підставі наведеного суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 500,00 грн. у відшкодування його витрат на судовий збір та 1.000,00 грн. за надання правової допомоги.

Відповідно до вимог ст.ст.23,611,1046,1048-1050 ЦК України та керуючись ст.ст.3,10,11,60,88,212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики в розмірі 50.000,00 грн.- задовольнити повністю.

Стягнути ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1,, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 (дані про ІПК відповідачів в матеріалах справи відсутній) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканки АДРЕСА_2 50.000,00 грн. основного боргу за договором позики від 09.08.2013р., а також 500,00 грн. судового збору та 1.000,00 грн. за надання правової допомоги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийА. А. Надопта