Справа № 161/3475/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В.В.
Провадження № 22-ц/773/791/15 Категорія: 58 Доповідач: Лівандовська-Кочура Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Лівандовської-Кочури Т.В.

суддів - Антонюк К.І., Овсієнка А.А.

при секретарі Черняк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до Першого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2, ОСОБА_3, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» в особі ліквідаційної комісії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зняття арешту з майна, за апеляційною скаргою позивача Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» на ухвалу судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 квітня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (далі по тексту ПАТ) звернулося до суду із вищевказаним позов, в обгрунтування якого покликалося на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № 014/2635/2/22297 від 01.09.2008 року між АТ «Ерсте Банк» і ОСОБА_2 остання отримала кредит в розмірі 25 000 доларів США на споживчі цілі із сплатою за користування коштами 14,5 % річних із строком користування до 31.08.2015 року. В забезпечення виконання зобов'язань між цими сторонами 23.06.2008 року було укладено договір іпотеки, а саме: двохкімнатної квартири АДРЕСА_1. 13.12.2013 року правонаступником АТ «Ерсте Банк» став ПАТ «Фідобанк». У зв'язку із неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань у ОСОБА_2 перед установою банку станом на 10.03.2015 року виникла заборгованість в розмірі 276 001, 25 грн. Рішенням Луцького міськрайонного суду постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» 47 402, 50 грн. заборгованості і 25.09.2011 року на виконання зазначеного судового рішення видано виконавчий лист, а 03.05.2012 року головним державним виконавцем Першого ВДВС ЛМУЮ Іщуком О.О. винесено постанову про арешт майна ОСОБА_2 та оголошено заборону на його відчуження. Так як зазначена постанова порушує інтереси банку, позивач просив про звільнення з-під арешту належної на праві власності ОСОБА_2 і ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_2 загальною площею 52,6 кв.м., що передана в іпотеку ПАТ «Ерсте Банк» згідно договору іпотеки б/н від 01.09.2008 року, арешт на яку накладений згідно постанови державного виконавця Першого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Ліщук О.Р. від 03.05.2012 року.

08 квітня 2015 року ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області провадження у даній справі закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою судді, позивач подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм процесуального права, просив оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання по невідомим суду причинам не з'явились, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи в суді апеляційної інстанції. Представник Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції направив на адресу апеляційного суду клопотання про розгляд справи без його участі.

А тому, колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи у їх відсутності, що відповідає вимогам ст. 305 ЦПК України.

У відповідності до ст. 197 ЦПК України повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» № 17 від 21 січня 2015 року постановлено ліквідувати Державну реєстраційну службу та Державну виконавчу службу, поклавши на Міністерство юстиції завдання і функції з реалізації державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), з питань державної реєстрації актів цивільного стану, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, договорів комерційної концесії (субконцесії), з питань реєстрації (легалізації) об'єднань громадян, інших громадських формувань, статутів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, якщо їх реєстрація передбачена законами, статуту територіальної громади м. Києва, державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності. З 06 квітня 2015 року діяльність Державної виконавчої служби України припиняється.

Проте, із такими висновками суду першої інстанції не можна погодитись з наступних мотивів.

Так, п. 7 ч.1 ст. 205 ЦПК України передбачені умови закриття провадження у справі у випадку ліквідації юридичної особи, яка була однією із сторін у справі.

Згідно приписів ч. 1 ст. 104 ЦК України встановлено, що юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації.

З зазначеної вище норми матеріального права вбачається, що припинення юридичної особи може здійснюватись в двох формах, а саме у вигляді реорганізації або ліквідації.

У відповідності до вимог п. 7 ч.1 ст. 205 ЦПК України законодавцем в імперативному порядку визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо ліквідовано юридичну особу, яка була однією із сторін у справі.

Отже, з наведеного вбачається, що законодавець в цивільно-процесуальному законі допускає закриття провадження по справі лише у разі, якщо юридичну особу, що є стороною у справі, було припинено у формі ліквідації. При цьому, наявність факту припинення юридичної особи в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення), тобто припинення у формі реорганізації не є підставою для закриття провадження у відповідності до вимог ст. 205 ЦПК України.

Юридична особа згідно вимог ч. 2 ст.104 ЦК України є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Таким чином, з огляду на зазначені вище норми матеріального та процесуального права вбачається, що суд у відповідності до вимог п.7 ч.1 ст. 205 ЦПК України закриває провадження по справі за наявності наступних підстав, а саме: 1) юридичну особу, що є стороною у справі було припинено, і про це в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців внесено відповідний запис; 2) юридичну особу, що є стороною у справі було припинено у формі ліквідації.

При цьому, зазначені вище підстави повинні існувати у сукупності, оскільки відсутність хоча б однієї з зазначених підстав унеможливлює застосування вказаної норми.

Отже, якщо перед судом ставиться процесуальне питання про закриття провадження у зв'язку з ліквідацією юридичної особи, що є стороною у справі, суд повинен встановити наявність чи відсутність вищезазначених підстав, тобто підстав, що свідчать про наявність чи відсутність того, що юридична особа ліквідована і про це в Єдиний державний реєстр внесено відповідний запис.

Крім того, зазначені вище підстави повинні бути підтвердженні належними доказами відповідно до вимог статтей 58, 60 ЦПК України.

Проте, всупереч вищенаведеним нормам процесуального закону, відомостей про припинення діяльності Державної виконавчої служби у формі ліквідації матеріали справи не містять.

За таких підстав, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про закриття провадження у даній справі.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі, як така, що перешкоджає подальшому провадженню підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 305, 307, 311, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 квітня 2015 року у даній справі скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді