Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/705/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Шевченко І. М.
Доповідач Черненко В. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

25.03.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого судді: Черненко В.В.

Суддів: Чорнобривець О.С., Кодрула М.А.

За участю секретаря: Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02.02.2015 року по справі за заявою ОСОБА_3, заінтересовані особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ленінської районної у місті Кіровограді ради, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання особи недієздатною,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5, заінтересована особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Ленінської районної у місті Кіровограді ради звернувся у суд із заявою про визнання особи недієздатною.

В обґрунтування заяви зазначив, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 є його матір'ю, яка погано себе почуває, хворіє на психіатричні розлади, неодноразово виходила з будинку та губилася в місті, хворіє на амнезію, в зв'язку з чим потребує постійного догляду та нагляду.

Зазначив, що на теперішній час вони з матір'ю проживають разом за адресою: АДРЕСА_1. Так як мати знаходиться у безпорадному стані за станом здоров'я, тому він забезпечує їй умови для проживання, слідкує за нею та за її лікуванням, доглядає. Просив суд визнати ОСОБА_5 недієздатною і встановити опіку над нею та призначити ОСОБА_3 опікуном ОСОБА_5

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіроовграда від 22.07.2014 року до участі у справі залучено в якості заінтересованої особи - ОСОБА_2.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.07.2014 року дану справу передано на розгляд за підсудністю до Ленінського районного суду м. Кіровограда.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.09.2014 року до участі у справі залучено в якості заінтересованої особи - ОСОБА_4.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02.02.2015 року заяву задоволено. Суд визнав ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженку м. Кіровограда, яка проживає в АДРЕСА_1 недієздатною. Призначено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 опікуном ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв'язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції встановив, що матір'ю заявника ОСОБА_3, відповідно до свідоцтва про народження, виданого міським бюро РАГС м. Кіровограда 10.12.1964 року, актовий запис № 2125, записана ОСОБА_5. Вона також є матір'ю ОСОБА_2. Встановлені обставини ніхто не спростовує.

Суд першої інстанції зазначив, що згідно з висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 17.10.2014 року № 532 ОСОБА_5 в даний час страждає хронічним психічним захворюванням в формі атеросклеротичної деменції. За своїм психічним станом не може розуміти значення своїх дій та розумно керувати ними. Потребує накладання опіки.

Відповідно до ч.1 ст. 39 ЦК України суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до вимог ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування, а ст. 62 цього Кодексу визначає, що опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

Суд першої інстанції зазначив, що в матеріалах справи наявні подання виконавчого комітету Ленінської районної у місті Кіровограді ради № 7726/01-36/04-3 від 15.08.2014 року та № 814/01-36/04-3 від 09.09.2014 року про доцільність встановлення опіки та призначення опікуна над ОСОБА_5, у разі визнання її в судовому порядку недієздатною як заявника - ОСОБА_3 так і ОСОБА_2.

Суд першої інстанції зазначив, що при вирішенні даного питання судом враховується, що заявник та його мати, яка потребує опіки, проживають за однією адресою, що підтверджується довідкою № 57 квартального комітету № 13 від 26.06.2014 року, він здійснює догляд та утримання матері, ОСОБА_2 з вимогою призначити її опікуном матері до суду не зверталась, а тому суд прийшов до висновку про призначення опікуном ОСОБА_5 її сина - заявника ОСОБА_3

Проте погодитись з висновком суду першої інстанції в повному обсязі не можливо.

Відповідно до статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Згідно з вимогами частини 3 статті 237 ЦПК України заява про визнання фізичної особи недієздатної може бути подана членами її сім'ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом.

Відповідно до частини 3 статті 238 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи недієздатною повинні бути викладені обставини , що свідчать про хронічний , стійкий психічний розлад , внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

З матеріалів справи вбачається,що звертаючись до суду із заявою про визнання ОСОБА_5 недієздатною та встановлення опіки над нею , ОСОБА_3 зазначив , що його мати хворіє психічними розладами які виражаються у зниженні активності, емоційному спостушоненні, мареннях, галюцинаціях, афективних розладах. Неодноразово виходила з будинку та губилась у місті . На фоні психічних проблем розвинулась амнезія.

Однак на підтвердження викладених в заяві обставин заявником не надано доказів які б підтвердили зазначені обставини.

Відповідно до частини 1 статті 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово- психіатричну експертизу.

Ухвалою від 05.09.2014 року суд першої інстанції для встановлення психічного стану ОСОБА_5 призначив судово- психіатричну експертизу.

Відповідно вимог статті 144 ЦПК України та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 5 , суд який призначає експертизу крім ухвали суду про призначення експертизи зобов'язаний також направляти інші матеріали для дослідження.

Судом на адресу експертної установи направлено ухвалу про призначення експертизи, матеріали цивільної справи в якій були відсутні медична карта амбулаторного хворого з місця проживання ОСОБА_5 та інші документи які б свідчили про психічний стан ОСОБА_5

З матеріалів справи вбачається, що при проведені експертизи досліджувалась медична карта амбулаторного хворого з місця проживання ОСОБА_5, амбулаторна карта №501 КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» які судом не надалась на дослідження і які залучені для дослідження експертами самостійно, що є порушенням п.20 Порядку проведення судово-психіатричних експертиз,затверджених Міністерством охорони здоров'я України №397 від 08.10.2001 року, відповідно до якого експерту забороняється самостійно збирати матеріали, які підлягають дослідженню, а також вибирати вихідні дані для проведення експертизи, якщо вони відображені в наданих йому матеріалах неоднозначно.

З амбулаторної карти №501 КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» 09.07.2014 року вбачається , що ОСОБА_5 оглянута лікарем-психіатром диспансерного відділення КЗ «КОПЛ» вперше в життя.

Встановлені обставини свідчать проте, що судом першої інстанції до експертної установи крім матеріалів цивільної справи, для дослідження не були направлені інші матеріали які підтверджували стан здоров'я ОСОБА_5

Експертна установа самостійно на власний розсуд залучала до дослідження медичну карту амбулаторного хворого з місця проживання ОСОБА_5, амбулаторну карту №501 КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня».

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 звернувся у суд із заявою про визнання ОСОБА_5 недієздатною 04.07.2014 року.

ОСОБА_5 09.07.2014 року вперше в житті оглянута лікарем-психіатром диспансерного відділення КЗ «КОПЛ».

Встановлено свідчить проте , що на час звернення до суду із заявою у заявника не було належних доказів на підтвердження того , що його мати хворіє на психічні захворювання.

Відповідно до ч.1 ст. 39 ЦК України суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Цивільна дієздатність фізичної особи - це її здатність своїми діями набувати для себе цивільні права і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Дієздатність вказує на передбачену нормами права здатність особи самостійно, своїми усвідомленими діями, здійснювати (використовувати і виконувати) суб'єктивні права і юридичні обов'язки.

Дієздатність - це категорія цивільного та цивільно-процесуального права. Набуття дієздатності, обмеження дієздатності та визнання особи недієздатною встановлюються за значеними галузями права та відбувається за рішенням суду. Обмеження дієздатності та визнання особи недієздатною обмежує здатність фізичної особи самостійно вступати в правовідносини, після визнання такого факту особі призначається опікун чи піклувальник.

Таким чином, недієздатність - втрата здатності здійснювати особою цивільні права та обов'язки внаслідок тяжкого порушення психічного стану. Критерії недієздатності психічно хворих визначені в Цивільному кодексі України. Стан недієздатності характерний тільки для фізичних осіб та встановлюється в судовому порядку після обов'язкового проведення судово-психіатричної експертизи.

Визнання особи недієздатною - це не тільки визначення стану здоров'я, але й складне юридичне поняття, яке містить в собі два критерії: медичний та юридичний (психологічний). Під медичним критерієм слід розуміти «хронічний, стійкий психічний розлад». Другий, юридичний (психологічний) критерій, вказує на нездатність особи усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Але чіткого категоричного розмежування юридичного (психологічного) та медичних критерій існувати не може.

Вказані критерії одночасно несуть як медичний, так і юридичний характер. Юридичний критерій недієздатності має, перш за все, психологічну природу. Він свідчить про тяжкість психічного захворювання, ступінь розладів у інтелектуально-мнестичної та емоційно-вольової сферах психічної діяльності. Не кожний психічний розлад призводить до нездатності особи приймати участь у цивільних відносинах, а тільки такий його ступінь (глибина), який суттєво впливає на волю, пам'ять та інтелект хворого, що позбавляє особу можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Таким чином, для визнання особи недієздатною встановити, у передбаченому порядку, тільки наявність психічного захворювання недостатньо. Суттєве значення має встановлення наслідків, які настали в результаті захворювання у вигляді глибини ураження інтелектуально -мнестичної та емоційно-вольової сфери. Таким чином, межа між дієздатністю та недієздатністю психічно хворого встановлюється відповідно до юридичного (психологічного) критерію - здатності особи усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, визначення якого віднесено до компетенції судово-психіатричних експертів.

Суттєве ураження інтелектуально-мнестичної та емоційно-вольової сфери психічної діяльності, яке проявляється у неможливості особи усвідомлювати значення своїх дії та (або) керувати ними, може потягнути за собою важливі наслідки правового характеру у вигляді визнання громадянина недієздатним.

З вище викладеного можна зробити висновок, що юридичний (психологічний) критерій в свою чергу підрозділяється на дві ознаки: інтелектуальну (нездатність особи усвідомлювати значення своїх дій) та вольову (нездатність керувати своїми діями).

Як зазначалось раніше, «недієздатність» є категорією цивільного та цивільно-процесуального права.

Норми цивільного законодавства визначають підстави визнання особи недієздатною, а норми процесуального права зазначають саме порядок.

Підстава визнання особи недієздатною передбачена ст.39 Цивільного Кодексу України - хронічний, стійкий психічний розлад, який призводить до нездатності особи усвідомлювати значення своїх дій та ( або) керувати ними.

На відміну від психічного розладу, наявність якого в особи може стати підставою для обмеження її цивільної дієздатності, для визнання фізичної особи недієздатною психічний розлад має бути одночасно хронічним та стійким. Крім того, внаслідок такого розладу особа має не усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

З Акту судово -психіатричної експертизи №532 від 17.10.2014 року вбачається , що ОСОБА_5 на даний час страждає хронічним психічним захворюванням і формі атеросклеротичної деменції. За своїм психічним станом не може розуміти значення своїх дій і розумно керувати ними. Потребує накладення опіки.

З зазначеного висновку експертів вбачається, що експертами не було визначено , що ОСОБА_5 має хронічний та стійкий психічний розлад, що давало б можливість суду відповідно до ч.1 ст. 39 ЦК України вирішувати питання про визнання фізичної особи недієздатною.

Суд першої інстанції не зверну увагу на зазначені обставини і ухвалив помилкове рішення, яке підлягає скасуванню.

Колегія суддів приймаючи до уваги встановлені обставини дійшла висновку, що звернення ОСОБА_3 до суду із заявою про визнання ОСОБА_5 недієздатною є необґрунтованим та передчасним. Відповідно у задоволенні заяви ОСОБА_3, заінтересовані особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ленінської районної у місті Кіровограді ради, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 недієздатною та встановлення опіки над нею - відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307,ст.ст. 309 , 313- 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 02.02.2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення яким у задоволенні заяви ОСОБА_3, заінтересовані особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ленінської районної у місті Кіровограді ради, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 недієздатною та встановлення опіки над нею - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: