У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

суддів - Максимчук З.М., Ковальчук Н.М.,

секретаря судового засідання Шептицької С.С.,

за участю

позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

представника відповідача РДГУ Якубець К.М., Шахрайчука А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 січня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Рівненського державного гуманітарного університету, третя особа без самостійних вимог ректор Рівненського державного гуманітарного університету Постоловський Руслан Михайлович про визнання рішення Вченої ради та результатів конкурсу недійсним, про визнання наказу про звільнення недійсним, поновлення на посаді викладача та виплату середньомісячного заробітку.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що з'явились у судове засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 січня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на грубе порушення судом першої інстанції матеріального і процесуального права. Доводить, що при вирішенні справи суд надав перевагу доказам, які є неналежними та недопустимими, не оцінив критично докази, які викликали сумнів у позивача та оригінали яких не відповідали копіям наявним в матеріалах справи. Стверджує, що суд не звернув уваги на порушення її трудових прав та порушення законодавства про працю, допущені роботодавцем при прийнятті її на посаду, при переукладенні трудової угоди у 2013 році та при звільненні. Зазначає, що суд неповно встановив порушення, допущені при проведенні конкурсу на заміщення вакантних посад, встановлював певні обставини справи, керуючись лише поясненнями працівників відповідача та не зважав на докази, які наявні в матеріалах справи та які повністю їх спростовують. Вважає, що суд формально підійшов до вирішення справи та виніс протизаконне та несправедливе рішення, застосувавши норми матеріального права, які не підлягали до застосування. За таких обставин просить рішення скасувати, постановити нове про задоволення її позовних вимог в повному обсязі.

В запереченні на апеляційну скаргу представник відповідача вважає рішення суду обґрунтованим та законним, доводить безпідставність викладених в апеляційній скарзі доводів, яка підлягає відхиленню та залишення рішення суду без змін.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 08 вересня 2000 року ОСОБА_1 була прийнята на посаду викладача кафедри романо-германської філології за контрактом, термін дії якого встановлений до 31.08.2001 року.

Судом першої інстанції встановлено, що не спростовано позивачкою у доводах апеляційної скарги, що трудові відносини між РДГУ та ОСОБА_1 в подальшому неодноразово продовжувались на визначений термін шляхом укладення строкових трудових договорів, згідно конкурсного обрання, що підтверджується записами в трудовій книжці та не протирічить положенням ст.23 КЗпП України.

На підставі заяви від 30.08.2013 року ОСОБА_1 була прийнята на посаду на 0,25 ставки викладача кафедри теорії і практики англійської мови та прикладної лінгвістики з 01 вересня 2013 року за трудовим договором терміном на 2013-2014 навчальні роки (до завершення терміну перебування у щорічній відпустці). Позивачка була ознайомлена з наказом №200 від 23.09.2013 року про що свідчить власноручний підпис та підтверджено нею під час апеляційного розгляду.

Зі списку науково-педагогічних працівників РДГУ, в яких у 2014 році закінчується термін дії строкового трудового договору (контракту), вбачається, що ОСОБА_1 була попереджена про те, що в неї закінчується трудовий договір, про що свідчить її особистий підпис (а.с.60).

Про перебування позивачки на посаді викладача кафедри теорії і практики англійської мови та прикладної лінгвістики РДГУ за строковим договором свідчить також протокол №5 від 24 квітня 2014 року засідання кафедри та здачі звіту про виконану роботу.

26 серпня 2014 року ОСОБА_1 була звільнена з роботи у зв'язку з закінченням терміну трудового договору згідно п.2 ст.36 КЗпП України, що підтверджується витягом з наказу № 90-п від 10 червня 2014 року, останній виплачено кошти в розмірі 1254, 50 грн.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, який відмовляючи в позові виходив з того, що ОСОБА_1 достовірно було відомо про те, що з нею укладено строковий трудовий договір, який закінчується у 2014 році, а позовні вимоги про визнання строкового трудового договору укладеного згідно з наказом № 200-п від 23.09.2013 року РДГУ не є безстроковим, тому наказ від 10 червня 2014 року № 90-п «Про звільнення з роботи НПП РДГУ у зв'язку із закінченням терміну трудового договору не може бути визнаний недійсним, а такі вимоги є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що РДГУ з ОСОБА_1 укладено строковий договір не відповідає фактичним обставинам справи та нормам права, що регулюють дані правовідносини.

Відповідно до ч.2 ст.39-1 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

За приписами ч.2 ст.23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадку, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання у випадках передбачених законом.

Відповідно до ч.ч.2,3 Закону України „Про освіту" педагогічну діяльність у навчальних закладах здійснюють педагогічні працівники, у вищих навчальних закладах третього і четвертого рівнів акредитації та закладах післядипломної освіти - науково-педагогічні працівники.

Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору.

Постановою Кабінету Міністрів України №1134 від 17 серпня 2002 року при затвердженні нормативної чисельності студентів надається право вищим навчальним закладам ІІІ-IV рівня акредитації, яким є відповідач РДГУ, визначати штатну численність педагогічних та науково-педагогічних працівників.

Пунктом 10 „Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівня акредитації", затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України №744 від 24.12.2002 року, передбачено, що відповідно до законодавства при прийнятті на роботу науково-педагогічних працівників може укладатися безстроковий, строковий трудовий договір, у тому числі контракт. Термін строкового трудового договору встановлюється за погодженням сторін. Вносити пропозиції щодо терміну трудового договору має право кожна із сторін.

Відповідно до ч.2 п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6.11.1992 року „Про практику розгляду судами трудових спорів" при укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події.

Зазначене свідчить про те, що РДГУ приймаючи позивачку на посаду викладача, мало право обумовити умови та характер наступної роботи та визначити строк виконання.

Це відповідає положенню колективного договору РДГУ за п.2.18,2.20 якого викладачі, що працюють в університеті на умовах трудового договору, мають переважне право на укладення трудового договору (контракту) на новий строк.

Виходячи з доводів апеляційної скарги та пояснень позивачки під час апеляційного розгляду необхідно зазначити, про те, що ОСОБА_1 було відомо про умови укладення трудового договору за наказом № 200-п від 23.09.2013 року, в період роботи та виконання обов'язків викладача, його не оскаржувала, отже погодилась з його умовами.

Дана обставина підтверджується також тим, що ОСОБА_1 16 травня 2014 року (а.с.14) подала заяву та приймала участь у конкурсі на заміщення вакантної посади на наступний навчальний рік відповідно до положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників навчальних закладів третього - четвертого рівня акредитації, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України №744 від від 24.12.2002 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2003 року за №600/7921.

За таких обставин, укладення з позивачем строкового трудового договору за наказом № 200-п від 23.09.2013 року між ОСОБА_1 та РДГУ, а також наказ від 10 червня 2014 року № 90-п «Про звільнення з роботи НПП РДГУ у зв'язку із закінченням терміну трудового договору» відповідає вимогам трудового законодавства, відтак відсутні законні підстави для поновлення ОСОБА_1 на посаді викладача кафедри теорії і практики англійської мови та прикладної лінгвістики та виплати середньомісячну заробітну плату.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, який дослідивши доводи сторін дійшов обґрунтованого висновку, що засідання вченої ради факультету іноземної філології РДГУ від 24 червня 2014 року, яке оформлене протоколом №6 щодо конкурсу на заміщення вакантної посади викладача кафедри теорії і практики англійської мови та прикладної лінгвістики проведено з порушенням затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України №744 від 24.12.2002 року Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів ІІІ та ІV рівнів акредитації, допущені під час голосування за частковою відсутністю членів ради та без обговорення кандидатур.

Колегія суддів вважає обґрунтованим застосування судом першої інстанції строку звернення позивачки до суду, оскільки ОСОБА_1 пропустила тримісячний строк звернення до суду за захистом своїх прав про визнання рішення Вченої ради та результатів конкурсу недійсним, а тому позовна вимогадо задоволення не підлягає у зв'язку із пропуском строку визначеного ст.233 КЗпП, вказана норма є імперативною і підлягає застосуванню незалежно від клопотання будь-якої із сторін про її застосування.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного застосування судом першої інстанції строку звернення позивача до суду, як імперативної норми, не заслуговують на увагу виходячи з положень ст.233 КЗпП України та п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6.11.1992 року „Про практику розгляду судами трудових спорів", за яким визначено, що встановлені строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач була ознайомлена про результати проведення конкурсних виборів на кафедрі, виходячи з присутності ОСОБА_1 на засіданні ради факультету іноземної філології від 24 червня 2014 року, що не спростовано позивачкою та доводами апеляційної скарги, а свою присутність на засіданні ради факультету позивач підтвердила під час апеляційного розгляду.

Суд визначив цю дату як тримісячний термін протягом якого позивач дізналась про порушення свого права та повинна була звернутися за захистом до суду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено без порушень норм матеріального і процесуального права, судом з'ясовано обставини, що мають значення для справи, в повній мірі, апеляційна скарга не містить посилань на закон, з порушенням якого ухвалено рішення, та не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий Ю.М. Рожин

Судді З.М.Максимчук

Н.М. Ковальчук