АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

23 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

при секретарі: Прохоровій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2,

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, -

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачем мають доньку, яка знаходиться на її утриманні. З урахуванням збільшення розміру позовних вимог, просила стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття та додаткові витрати на доньку у розмірі 2709,97 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_4 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 13.11.2014 та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на доньку ОСОБА_4 в сумі 1 354,94 грн.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_1 через свого представника звернулася до суду з апеляційною скаргою в якій зазначила, що рішення є незаконним у зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи. Судом не застосовано закон, який підлягав застосуванню, у зв'язку з чим суд не врахував стан здоров'я та матеріальне становище дитини. Не з'ясувавши величину витрат відповідача, судом не з'ясовано належним чином розмір доходу відповідача. Також вважала неправильним висновок суду про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача фактично понесених додаткових витрат на дитину.

Просила рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених в ній та просила задовольнити.

ОСОБА_3 відповідно до ст. 74 ЦПК України належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, представника не направив, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з липня 2001 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 травня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. Дитина проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Встановивши відповідні правовідносини та застосувавши відповідні норми матеріального права, суд першої інстанції, дійшов вірного висновку щодо обв'язку обох батьків утримувати дитину.

Ухвалюючи рішення, суд враховуючи матеріальне становище відповідача та розмір його доходу, дійшов висновку про часткове задоволення позову, стягнувши з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та вважає його правильним виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 має нерегулярний, мінливий дохід, зареєстрований як безробітний в Бородянському РЦЗ з 02.07.2014 року.

Відповідно до положень статті 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

В судовому засіданні суду першої інстанції відповідач стверджував, що не може сплачувати суму яку просила стягнути позивач, оскільки не має постійного місця роботи.

За встановлених обставин та наведених норм, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Доводи апеляційної скарги, щодо незастосування судом закону, який підлягав застосуванню є безпідставним.

Вирішуючи спір судом вірно застосовано норми матеріального права, а саме ст. 182 СК України, про що зазначено у мотивувальній частині рішення.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи в жовтні 2014 року дохід ОСОБА_3 склав 438,71 грн., а в листопаді 544,71 грн.

Інших доказів на підтвердження матеріального стану відповідача матеріали справи не містять.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» установлено у 2015 році прожитковий мінімум на одну особу для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2015 року - 1286 грн., з 1 грудня - 1455 грн.

Відповідно 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку становить 385,80 грн. та 436,50 грн.

Визначаючи розмір аліментів, судом враховано положення ст. 182 СК України та визначено розмір аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі 500 грн., що узгоджується з положеннями СК України.

Відповідно до частини 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Колегія суддів погоджується також з висновками суду першої інстанції щодо часткового задоволення цих позовних вимог.

Розглядаючи спір в цій частині суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини спору, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

При цьому судом було проаналізовано всі зібрані по справі докази та з'ясовано, що дитині були придбані окуляри відповідно до рекомендації лікаря, вартість яких становить 869,00 грн., також позивачкою було витрачено на лікування 650,00 грн. та лікарські засоби 706,17 грн.

Як вбачається з матеріалів справи інші витрати пов'язані із придбанням продуктів харчування та ліків не за призначенням. Крім того, до вартості окулярів віднесено вартість футляру.

За загальним правилом, участь батьків у додаткових витратах на дитину має бути рівною.

Визначення судом витрат у розмірі 1354,94 грн., що становить більше 50% понесених фактичних витрат, відповідачем в апеляційному порядку не оскаржувалося.

Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 759/19324/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6014/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Кривов'яз А.П.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.