Справа № 339/236/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2654/2015
Головуючий у 1 інстанції Поляниця М.М. М. М.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Ковалюка Я.Ю., Фединяка В.Д. секретаря Капущак С. В.

з участю апелянта ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житлом, з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Болехівського міського суду від 29 жовтня 2015 року -

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року позивач звернулася з даним позовом та просив ухвалити рішення про усунення перешкод у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання відповідачів надати ключі від вхідних дверей будинку та вселити його у житлове приміщення.

Заявлені вимоги позивач обґрунтував тим, що зареєстрований у будинку АДРЕСА_1. В будинку, який належав його батькам, проживав від народження і до недавнього часу. Відповідачі, які є його братом і сестрою, після смерті батьків успадкували будинок. В період прийняття спадщини відмовився від своєї частки у спадковому майні на користь відповідачів з умовою, що він і надалі буде там проживати, оскільки не має свого власного житла. В лютому 2015 року повернувся з роботи, але потрапити до будинку не зміг, оскільки замок в дверях був поміняний. Сестра повідомила, що більше не буде проживати у її будинку та щоб забрав свої речі. Вважає, що відповідач ОСОБА_2 порушила його право на законне проживання у спірному будинку, примусово позбавила його єдиного житла, що є порушенням чинного законодавства.

Рішенням Болехівського міського суду від 29 жовтня 2015 року позов задоволено.

На дане рішення ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, просить його скасувати та постановити рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відносно неї відмовити.

Апелянт у скарзі зазначає, що судом першої інстанції було допущено грубе порушення її конституційних прав та норм процесуального права. Не проведено перевірку достовірності наданих позивачем доказів та складеного 15 лютого 2015 року ними та депутатом Болехівської міської ради акту обстеження матеріально-побутових умов. Позивач фактично не проживав в спірному будинку, в будинкових книгах він не зазначений як особа, що зареєстрована та проживає у будинку. Рішення суду грубо порушує її права як власника домоволодіння і безпідставно прийнятим на користь особи, яка не лише не є власником, а і немає права претендувати без згоди всіх власників та проживаючих членів їх сімей на можливість найму частини приміщення для проживання, оскільки позивач більше двох років не з'являвся в будинку після скандалу та побиття її доньки, у нього немає майна, не ніс жодних витрат, пов'язаних з утриманням даного будинку і не сплачував комунальних послуг. Крім того, житловий будинок розділено в натурі, вона з двома доньками проживає в двох житлових кімнатах, площа яких загалом складає 37, 7 кв.м , що є меншим встановленої норми житлової площі, тому немає фізичної можливості надати позивачу житлове приміщення з наявної у її власності частини будинку. Її брат - співвідповідач по справі також має частину будинку у власності житловою площею на одного зареєстрованого 22, 3 кв.м, однак в ній ніхто не проживає, що суд також не взяв до уваги. Крім того, будинок має два входи, тому незрозумілим є процес виконання рішення і не встановлено де має жити позивач, у її частині будинку чи брата ОСОБА_4.

Вислухавши суддю-доповідача, апелянта, яка вимоги скарги підтримала, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що не внесення позивача у будинкову книгу не є доказом того, що він не зареєстрований на проживання за вказаною адресою, оскільки єдиним доказом реєстрації громадянина згідно діючих нормативних документів є дані адресно-довідкової картотеки Міграційної служби України та відмітка у паспорті. Відповідачами не надано суду належних та допустимих доказів, які мають правове значення для справи та підтверджують обґрунтованість їх заперечень щодо заявленого позову, відповідачі не мають права чинити перешкоди позивачу у користуванні житлом, а порушене право ОСОБА_3 на користування житлом підлягає захисту.

Рішення суду першої інстанції переглядається тільки в межах апеляційної скарги ОСОБА_2, що стосується зобов'язання її усунути перешкоди у користуванні житловим будинком, шляхом надання позивачу ключів від вхідних дверей та вселення його у житлове приміщення.

Інший відповідач ОСОБА_4 щодо зобов'язання його вчинити такі дії рішення не оскаржував, тому воно згідно вимог процесуального законодавства у цій частині переглядатись не може.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що позивач і відповідачі по справі є рідними братами і сестрою, їхніми батьками були ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які померли.

Рішенням Долинського районного суду від 15 серпня 1994 року проведено реальний розподіл будинковолодіння по АДРЕСА_1, згідно з яким батьку позивача ОСОБА_6 присуджено ідеальну долю 34/100, ОСОБА_8 33/100, матері позивача ОСОБА_7 33/100 ідеальної частки (а.с. 113-114).

Після смерті батьків рішенням Болехівського міського суду від 29 листопада 2013 року визнано за ОСОБА_4 право власності на 34/100 частин будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 27).

Сестра позивача ОСОБА_9 згідно заповіту від імені своєї матері від 02 серпня 2006 року стала власником 66/100 частин будинковолодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 99) ОСОБА_2 є власником 66/ 100 часток, а саме кімнати 1-5, кімнати 1-6, коридору 1-1, веранди 1-7 у житловому будинку АДРЕСА_1 відмовити. Інша частина цього будинку належить відповідачу ОСОБА_4 з окремим входом, і він за змістом рішення суду першої інстанції не заперечує у проживанні на цій площі брату ОСОБА_3, а сам з сім'єю проживає у іншому населеному пункті.

За змістом ст. ст. 64, 156 ЖКУ України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать: дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вини постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

При вирішення питання щодо набуття членами сім'ї наймача права користування жилим приміщенням, необхідно перевірити, чи в установленому законом порядку поселилися члени сім'ї в спірне житло та чи не зберігають вони за собою право користування іншим житлом тощо.

При розгляді спорів про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати чи вселені вони у встановленому законом порядку.

Згідно адресного листка прибуття від 27 листопада 2002 року ОСОБА_3 прибув на постійне проживання з села Тисів до АДРЕСА_1 (а.с. 79).

За даними Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області від 23 липня 2015, 01, 22 жовтня 2015 року ОСОБА_3 зареєстрований в АДРЕСА_1 з 10 квітня 1996 року (а.с. 76, 115). З цього вбачається, що він був зареєстрований у спірному будинковолодіння як член сім'ї власника житла ще за життя своїх батьків.

Згідно правовій позиції, висловленій Верховним Судом України під час розгляду справи № 6-158цс14 (постанова Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року), право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Як зазначено вище, за рішенням суду та заповітом відповідачі у 2012-2013 році набули у спільну часткову власність спірне будинковолодіння, тобто стали новими власниками житла.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 05 листопада 2015 року встановлено, що ОСОБА_5 разом з доньками ОСОБА_10, ОСОБА_11 проживають по АДРЕСА_1, квартирно-житлові умови є незадовільними, житлова площа становить 37,7 кв.м, що не відповідає нормам житлової площі на кількість проживаючих осіб, у господарстві немає нічого. За даною адресою згідно заповіту будинок розділений на двох власників. На одній частині з двома доньками проживає ОСОБА_5, на іншій частині другий власник не проживає, оскільки проживає в м. Бурштині. При огляді квартири заявниці особистих речей ОСОБА_3 не виявлено і за свідченнями свідків від не проживає за цією адресою з 2013 року. На даний час проживає в АДРЕСА_1. ОСОБА_3 за адресою заявниці не зареєстрований, про що свідчить будинкова книга (а.с. 26).

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивач не є членом сім'ї апелянта ОСОБА_2, яка проживає у власній частині будинку з окремим входом, тому необґрунтовано задоволив вимоги позивача про зобов'язання її усунути перешкоди у користуванні житловим будинком, шляхом надання позивачу ключів від вхідних дверей та вселення його у належну їй особисто частину будинку, тому є підстави для скасування рішення у цій частині та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст.218, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Болехівського міського суду від 29 жовтня 2015 року в частині задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні ОСОБА_3 кімнатою 1-5, кімнатою 1-6, коридором 1-1, верандою 1-7 відповідно до технічного паспорта, виданого Івано-Франківським бюро технічної інвентаризації від 19 вересня 2013 року у житловому будинку АДРЕСА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді Р.Й. Матківський

Я.Ю. Ковалюк

В.Д. Фединяк