АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/4375/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Фаркош Ю.А.
Доповідач Кравець В.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючої - Кравець В.А.,

Суддів - Семенюк Т.А., Шиманського В.Й.,

при секретарі - Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року в справі за заявою ОСОБА_1 пpo скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 рокуОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.04.2005 року шляхом зняття арешту із вказаного у заяві майна та скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 7 грудня 2005 року шляхом зняття арешту з гаражного боксу АДРЕСА_1

Мотивував заяву тим, що розгляд справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя, визнання права власності на квартиру та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна та врахування витрачених коштів на створення майна - завершено, а рішення суду набрало законної сили.

Крім того, суд при постановленні ухвали керувався ст. ст. 149, 150, 57 ЦПК України, які не мають відношення для відповідної процесуальної дії.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року - у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її, посилаючись на невідповідність ухвали нормам процесуального права.

Вказує на те, що майно знаходиться під арештом десять років, відповідно ніякі дії із майном не можуть бути вчинені.

Зазначив, що він є членом ГБК «Більшовик-91» з 1996 року. Пайові внески сплачено повністю в сумі 1870000 карбованців 20 серпня 1996 року, а тому лише він є його власником.

Крім того, ОСОБА_5 не має відношення до автомобіля Хонда Стріам, оскільки автомобіль придбано за кошти від продажу його квартири.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав:

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд виходив з того, що зміст заяви зводиться лише до фактичного висловлення відповідачем свєї незгоди із застосованими судом заходами забезпечення позову, однак обставин, які б, відповідно до норм процесуального закону могли бути підставою для скасування вищевказаних заходів, не наводить.

Проте, з таким висновком суду погодитись неможливо, оскільки такого висновку суд дійшов, не з'ясувавши дійсні обставин справи, внаслідок чого постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права.

Судом встановлено, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.04.2005 року було накладено арешт на майно, вказане у заяві ОСОБА_2 (Т.1 а.с.13)

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.12.2005 року накладено арешт на гаражний бокс АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 16).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17.01.2011 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 по поділ майна подружжя задоволено (т.3. а.с.247-249)

Рішенням колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва від 17.10.2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 січня 2011 р. в частині виділення ОСОБА_1 чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_2 вартістю 5 691 100 грн. скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким визнано право власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по Ѕ частині квартири АДРЕСА_2 за кожним. Зменшено розмір компенсації з 2 911658 грн.75 коп. до 58 664 грн. 38 коп. В іншій частині рішення суду залишено без зміни (т.4 а.с.248-252, т. 5 а.с.86-87).

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 13 серпня 2013 року, залишеним без зміни ухвалою колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва від 17.09.2013 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільним майном подружжя та поділ майна подружжя - відмовлено.

13.10.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.04.2005 року та від 7 грудня 2005 року.

Згідно зі ст. 154 ЦК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

З конструкції статті убачається, що у випадках, коли у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Якщо ж рішення оскаржується у апеляційному порядку, то заходи діють до розгляду справи апеляційним судом, рішення якого набирає законної сили з моменту його проголошення (ст. 319 ЦПК).

Заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі:

1) неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини п'ятої статті 151 цього Кодексу;

2) повернення позовної заяви;

3) відмови у відкритті провадження у справі.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування (п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2, звертаючись до суду із позовом, ставила перед судом питання про поділ майна подружжя, де, серед іншого, просила виділити їй гараж №145 в ГБК «Більшовик-91» вартістю 60 000 грн. (т.1.а.с.9)

Згодом, з урахування всіх уточнених вимог, гараж №145 в ГБК «Більшовик-91» більше не був предметом позовних вимог ні позивача, ні відповідача.

Крім того, жодним із вище перелічених судових рішень, які набрали законної сили, гаражний бокс не був предметом позовних вимог і у режим спільного майна подружжя не увійшов, а тому апеляційна інстанція приходить до висновку про незаконність ухвали з огляду на те, що обґрунтованість заяви зводиться до порушення прав заявника як власника вказаного майна.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що під час розгляду справи по суті 15.07.2010 року ОСОБА_1 вже звертався до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову щодо частини майна, у тому числі і гаражного боксу АДРЕСА_1.(Т. 3,а.с.201-202), проте його заява не була розглянута судом.

Згідно ст.319 ЦПК України рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Отже, вищевказані судові рішення набрали законної сили і є чинними, а тому підлягають виконанню відповідно до приписів ст.124 Конституції України, ст.14ЦПК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність та передчасність ухвали про відмову у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову, оскільки підстави, за якими було відмовлено у її задоволенні - не є обґрунтовані, так як рішення судів набрали законної сили, не все заявлене майно входило у перелік розподілу та було предметом вимог та ухвалених судами рішень.

У контексті аналізу положень ч. 6 ст.154 ЦПК України у випадку касаційного оскарження, лише ухвала касаційного суду про зупинення виконання рішення (ст. 327 ЦПК) буде перешкодою для скасування заходів щодо забезпечення позову.

Оскільки така ухвала не постановлялася, то суд першої інстанції без наявності достатніх правових підстав відмовив у скасуванні заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

Оскільки ухвала постановлена з порушенням процесуальних норм права, така ухвала підлягає до скасування з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 312-315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року в справі скасувати, заяву про скасування заходів забезпечення позову передати на новий розгляд до суду першої інстанції .

Ухвала набирає законної сили з часу її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді