АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2721/15 Справа № 209/4003/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Ковальова А. Б. Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Видюкової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 26 грудня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - Третя Дніпродзержинська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2013 року позивачка звернулась до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська з позовом до ОСОБА_3, треті особи - Третя Дніпродзержинська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Сплативши судовий збір, згідно до вимог чинного законодавства.

Просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, судові витрати у справі покласти на відповідача.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 26 грудня 2014 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі позивачка просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги, оскільки, вважає, що рішення першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько сторін у справі - ОСОБА_4 (а.с. 11- свідоцтво про смерть), який на момент смерті був зареєстрований у спірній квартирі, розташованій по АДРЕСА_1. Разом з ОСОБА_4, на момент його смерті, у вищевказаній квартирі був зареєстрований і відповідач ОСОБА_3

Після смерті батька сторін ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді: квартири по АДРЕСА_1; 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_2 та грошових коштів з нарахованими відсотками та компенсаційними сертифікатами, нарахованими компенсаціями та індексаціями, які знаходяться у Дніпродзержинському відділенні ПАТ "Держаний ощадний банк".

Сторони у справі є дітьми померлого ОСОБА_4, і відповідно є його спадкоємцями першої черги за законом.

Після смерті спадкодавця позивач отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового нерухомого майна ОСОБА_4, а відповідач отримав свідоцтво про право на спадщину у вигляді 1/4 частки житлового будинку АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину, виданими державними нотаріусами Третьої дніпродзержинської та Петриківської державних нотаріальних контор (а.с. 13, 15, 16, 18, 20).

Після отримання свідоцтв про право на спадщину позивач у встановленому законом порядку зареєструвала за собою право власності на 1/2 частку квартири по АДРЕСА_1 та на 1/4 частку житлового будинку по АДРЕСА_2 Петриківського району. Відповідач, у свою чергу зареєстрував за собою право власності на 1/4 частку житлового будинку по АДРЕСА_2, та на 1/4 частку цього ж будинку, право власності на яку він набув в порядку спадкування за законом після померлої матері ОСОБА_5, що підтверджується Витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданими ОКП "Дніпродзержинське БТІ" ( а.с. 14, 17, 19, 21).

Судом першої інстанції також встановлено, що відповідач з часу відкриття спадщини ОСОБА_4, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1 і до теперішнього часу не отримав свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку квартири по АДРЕСА_1 і не зареєстрував за собою право власності на зазначене нерухоме майно.

Однак, не зважаючи на те, що відповідач до теперішнього часу не отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого батька на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, суд вважає, що ця частка квартири належить ОСОБА_3 з моменту відкриття спадщини, оскільки, він не відмовлявся від спадщини, своєчасно прийняв спадщину, подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину, отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на частку спадкового майна у вигляді 1/4 частки житлового будинку по АДРЕСА_2, постійно проживає та зареєстрований у спірній квартирі та сплачує поточні платежі по комунальним послугам, що свідчить про виконання відповідачем всіх необхідних дій, які передбачені діючим законодавством для отримання спадщини та набуття на неї права власності.

Суд критично оцінює пояснення позивача в тій частині, що вона у 2013 року погасила заборгованість по квартирній платі і тому набула переважне право на спадкування іншої 1/2 частини спірної квартири, оскільки, вона є співвласником квартири і повинна нести витрати по утриманню нерухомого майна.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_3 є власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 з моменту відкриття спадщини, а неотримання ним до теперішнього часу свідоцтва про право на спадщину не є підставою для позбавлення його права на спадкову частку квартири, оскільки, строк отримання свідоцтва про право на спадщину законом не обмежений, а реєстрація права власності це є офіційне визнання і підтвердження державою факту виникнення речового права відповідача на спірне нерухоме майно.

Крім цього, суд приймає до уваги, що при поданні заяв про прийняття спадщини та при отриманні свідоцтв про право на спадщину, сторони у справі будь-які нотаріально посвідчені письмові угоди щодо зміни розміру часток у спадщині когось з них між собою не укладали, і право на спадкування один до одного не оспорювали.

Суд вважає встановленими наявність фактів, якими обґрунтовується відмова у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно із ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування, згідно ст. 1217 ЦК України, здійснюється за заповітом або законом.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 ЦК України.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадщину за законом мають діти, батьки спадкодавця та той з подружжя, який його пережив.

Відповідно до ч.3 ст. 1267 ЦК України спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріально, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось з них.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може отримати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно до ч.1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, як спадкоємець нерухомого майна, виконавши передбачені законодавством дії, набув права власності на спадкове нерухоме майно у вигляді 1/2 частки спірної квартири, а тому, у задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції, у оскаржуваній частині, залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 26 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.Ю.Міхеєва

В.А.Ремез