Провадження №2/761/1973/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 березня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Піхур О.В.

при секретарі: Харитоновій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про позбавлення права користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2014 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач 1), ОСОБА_3 (далі - відповідач 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є співвласником квартири АДРЕСА_1, у якій зареєстрований він, відповідач 1, яка є його колишньою дружиною та їх спільний син - відповідач 2. У вересні 2001 року відповідачі виїхали із зазначеної квартири, однак, кошти на оплату комунальних послуг та утримання майна позивачу не надають. Тому, позивач просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_2 у м. Києві та зняти їх з реєстраційного обліку.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Суд, заслухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії між позивачем та відповідачем 1 15.12.1990 року було укладено шлюб, який розірвано 30.10.2003 року (а.с.6, 7).

Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 11.11.1998 року, квартира АДРЕСА_2 належить : позивачу, відповідачам, а також ОСОБА_4, ОСОБА_5 в рівних частках кожному (а.с.14).

Статтею 368 ЦК України, визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.60 СК України).

Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим по справі доказам, враховуючи те, що відповідачі є власниками квартири, їм належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном, права власності вони не позбавлені, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, на підставі ст. 41 Конституції України, ст. 317, 319, 368, Цивільного кодексу України, ст. ст. 60, 71 Сімейного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 57,58, 59, 60, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про позбавлення права користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя