Cправа № 127/2-6189/08
Провадження № 4-с/127/235/15
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

Іменем України

10 грудня 2015 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Прокопчук А.В..

при секретарі Поливаній Ю.В.,

за участю заявника ОСОБА_1,

представника Замостянського ВДВС Вінницького МУЮ

ОСОБА_2,

представника стягувача ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці скаргу ОСОБА_1 про скасування постанови державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_4 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження від 15.07.2013 року, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з вищевказаною скаргою.

Вимоги, викладені в скарзі, мотивовано тим, що в Замостянському відділі ДВС було відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-6189/08 від 16.12.2008 року про стягнення з ОСОБА_1 додаткових витрат на оплату навчання сина.

Заявник зазначає, що в порушення норм чинного законодавства, за заявою стягувача, державний виконавець 21.12.2012 року виніс постанову про щомісячне звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 та виконавчий документ був направлений на його роботу, де і проводилося стягнення. Також 15.07.2013 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт всього майна боржника. Однак, жодного документа від державного виконавця заявник не отримував та особисто з ним не спілкувався, тому про рішення про накладення арешту ОСОБА_1 стало відомо лише 10.07.2015 року, внаслідок затримання його автомобіля працівниками ДАІ. Разом з тим, розшук оголошується у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника чи майна, проте дані відомості державному виконавцеві були відомі. Виходячи з вищенаведеного, ОСОБА_1 звернувся до суду з даною скаргою та просить поновити термін оскарження постанови державного виконаця та скасувати постанову державного виконавця Остапенко В.В. за № 35746263 ВП від 15.7.2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження як таку, що винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні заявник скаргу підтримав, посилаючись на обставини, викладені в ній. Просив задовольнити скаргу у повному обсязі.

Представник Замостянського ВДВС Вінницького МУЮ ОСОБА_2 в судовому засіданні скаргу не визнала та пояснила, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження є законною та відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження". Просила відмовити в задоволенні скарги.

В судовому засіданні представник стягувача ОСОБА_3 скаргу не визнала, надала заперечення та пояснила, що звернення стягнення на заробітну плату боржника здійснюється у випадках відсутності у нього майна (коштів), за рахунок яких можливо виконати рішення суду, що відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження". Також зазначила, що Законом не встановлено заборони на одночасне звернення стягнення на заробітну плату та накладення арешту на майно боржника. Крім того, представник стягувача ОСОБА_3 зазначила, що заявником не надано доказів поважності причин пропуску ним строків оскарження дій державного виконавця. Просила відмовити в задоволенні скарги.

Вислухавши пояснення заявника ОСОБА_1, представника Замостянського ВДВС Вінницького МУЮ ОСОБА_2, представника стягувача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, виконавче провадження та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 11.11.2008 року позов ОСОБА_5 задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 додаткові витрати на оплату денної форми навчання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, до закінчення ним повного курсу цього навчання у Вінницькому національному медичному університеті ім. М.І. Пирогова однією сумою кошти в сумі 3500 грн. до 1 лютого та 3500 грн. до 1 серпня, щорічно, на користь ОСОБА_5, тобто до 01.07.2013 року. Першу оплату в розмірі 3500 грн. ОСОБА_1 здійснити до 01.03.2009 року, наступну оплату в розмірі 3500 грн. здійснити до 01.08.2009 року.

За вищевказаним судовим рішенням Ленінським районним судом м. Вінниці 16.12.2008 року видано виконачий лист № 2-6189/08 (а.с. 4).

Встановлено судом і те, що виконавче провадження за виконавчим листом № 2-6189/08, виданого 16.12.2008 року Ленінським районним судом м. Вінниці, відкрито державним виконавцем Замостянського ВДВС Вінницького МУЮ 21.12.2012 року, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 35746262 (а.с. 36 зворіт). Факт направлення даної постанови сторонам виконавчого провадження, зокрема боржнику ОСОБА_1, підтверджується супровідним листом (а.с. 36). Крім того, з заяви боржника від 23.07.2013 року вбачається, що він звертався до Замостянського відділу ДВС Вінницького МУЮ з проханням надати йому постанову та ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження, копію постанови про відкриття виконавчого провадження ним отримана 29.07.2013 року (а.с. 37 зворіт).

З заяви ОСОБА_5 від 02.11.2012 року, адресованої начальнику Ленінського ВДВС Вінницького МУЮ, вбачається, що вона просила стягувати аліменти по виконавчому листі № 2-6189/08 за місцем роботи боржника (а.с. 5). Дана заява було задоволена, що підтверджується постановою державного виконавця від 21.12.2012 року (а.с. 6).

Також, зі звіту про здійсненні відрахування та виплати Вінницької філії "Київський інститут бізнесу та технологій", судом встановлено, що на підставі постанови від 21.12.2012р. ВП № 35746263, виданої за виконавчим документом № 2-6189/08, з заробітної плати ОСОБА_1 було утримано в січні та лютому 2013 року по 25,55 грн. на виконання вищевказаного виконавчого листа (а.с. 7).

Встановлено судом і те, що під час виконання виконавчого листа № 2-6189/08, виданого 16.12.2008 року Ленінським районним судом м. Вінниці, державним виконавцем Замостянського ВДВС Вінницького МУЮ було накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 та заборонено здійснювати відчудження будь-якого майна, належного йому, лише в межах суми боргу, оскільки ним рішення суду не виконується, про що свідчить постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження ВП № 35746263 від 15.07.2013 року (а.с. 8), яка оскаржується заявником. Зі змісту даної постанови вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 на 01.11.2012 року становить 17 500 грн.

З акту № 2537 огляду тимчасово затриманого транспортного засобу, що передається на тимчасове зберігання від 10.07.2015 року, судом встановлено, що в ОСОБА_1 було затримано транспортний засіб марки DAEWOO LANOS, номерний знак НОМЕР_1, на підставі Замостянського ДВС (а.с. 9).

За змістом ч. 1 ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Згідно пояснень заявника йому стало відомо про накладення арешту на все майно лише 10.07.2015 року, під час затримання його автомобіля працівниками ДАІ.

З ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 26.08.2015 року вбачається, що ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до ОСОБА_5 про звільнення від стягнення заборгованості, який було залишено без руху (а.с. 3).

Інших доказів поважності причин пропуску строку, а саме за період з 26.08.2015 року по день звернення в суд -11.11.2015 року, суду надано не було.

Відповідно до положень ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження", всі документи виконавчого провадження надсилаються боржникові простою кореспонденцією. Жодних письмових документів, які б свідчили про те, що скаржник оскаржувану постанову не отримував,суду не надано.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не надано суду належних і допустимих доказів поважності причин пропуску ним строку для звернення до суду з даною скаргою, тому в поновленні строків для звернення до суду з скаргою відмовлено.

Що стосується вимог скарги, то, на думку суду, вони задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст 13 Закону України "Про державну виконавчу службу" дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до вищестоящої посадової особи або до суду у порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Стаття ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, для чого наділений відповідним правами та повноваженнями.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Згідно ч. 3 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження" боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" та ст. 7 Закону України "Про державну виконавчу службу" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" від 07.02.14р. №6, при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст.11 Закону), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч. 7 ст. 12).

Статтею 68 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів та стягнення на суму, що не перевищує трьох мінімальних розмірів заробітної плати. За іншими виконавчими документами державний виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника за письмовою заявою стягувача. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника державний виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю за місцем отримання боржником відповідних доходів.

Відповідно до ст. 57 вищевказаного Закону, арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Твердження заявника про те, що він не отримував жодного документу від державного виконавця, судом до уваги не приймається, з наступних підстав.

Згідно ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження", копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Виходячи з положень вищевказаної статті вбачається, що оскаржувана постанова заявнику має бути надіслана простою кореспонденцією, що і було зроблено державним виконавцем.

Таким чином, суд вважає, що державний виконавець Замостянського відділу ДВС Вінницького МУЮ ОСОБА_4 при винесенні постанови від 15.07.2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження по виконанню виконавчого листа № 2-6189/08 діяв правомірно у відповідності із своїми повноваженнями та правами, передбаченими Законом України "Про виконавче провадження".

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що прав, свобод та інтересів ОСОБА_1 державним виконавцем Замостянського відділу ДВС Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_4 при вчиненні виконавчих дій не порушено, а тому підстав для задоволення скарги немає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 6, 11, 31, 57, 68, 82 Закону України "Про виконавче провадження", ст.ст. 7, 13 Закону України "Про державну виконавчу службу", п.3 Постанови Пленуму Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" від 07.02.14р. №6, ст.ст. 14, 383-387 ЦПК, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 про скасування постанови державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції ОСОБА_4 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження від 15.07.2013 року - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя: