У х в а л а

іменем україни

18 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Горелкіної Н.А., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору дарування удаваним в частині природи правочину, розірвання договору довічного утримання та визнання права власності,

за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_6, на рішення Іванківського районного суду Київської області від 16 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 11 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання договору дарування удаваним в частині природи правочину, розірвання договору довічного утримання та визнання права власності.

Посилався на те, що 7 лютого 2001 року між ним та відповідачкою укладений договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_4 подарував ОСОБА_5 жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1. Однак, укладаючи зазначений договір, за усною домовленістю, сторони передбачали, що за отримання у власність будинку, відповідачка зобов'язана надавати позивачеві допомогу та доглядати за ним, оскільки стан його здоров'я значно погіршився, а тому просив визнати спірний договір недійсним з підстав, передбачених ст. 58 ЦК УРСР.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 16 вересня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 11 грудня 2014 року рішення Іванківського районного суду Київської області від 16 вересня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем не доведено, що при укладанні договору дарування, сторони мали на меті укласти договір довічного утримання.

Дослідивши всі наявні в матеріалах справи докази, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм процесуального права чи неправильно застосовано норми матеріального права.

Таким чином, перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Іванківського районного суду Київської області від 16 вересня 2014 року та ухвали апеляційного суду Київської області від 11 грудня 2014 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 16 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 11 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору дарування удаваним в частині природи правочину, розірвання договору довічного утримання та визнання права власності, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

Н.А. Горелкіна

Ю.Г. Іваненко