Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Черновського Г.В.,

при секретарі - Пісчанській Т.М.,

за участю : представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника третьої особи - Бабенко Т.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 в свої інтересах, та в інтересах малолітнього ОСОБА_8, треті особи: Управління - служба у справах дітей Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради, СГІРФО Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області про усунення перешкод в користування квартирою шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку, за зустрічним позовом ОСОБА_7 в своїх інтересах, та в інтересах малолітнього ОСОБА_8 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, третя особа: Управління - служба у справах дітей Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення, -

В С Т А Н О В И В:

20 березня 2014 року ОСОБА_5 звернулась до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 в свої інтересах, та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 про усунення перешкод в користування квартирою шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку, зазначивши третіми особами Управління - служба у справах дітей Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради, СГІРФО Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві посилалась на те, що є власницею квартири АДРЕСА_1, в якій в 2010 році на прохання свого онука ОСОБА_6 зареєструвала його з дружиною ОСОБА_7 та малолітньою дитиною ОСОБА_3 Останні вселились до зазначеної квартири, проте маючи намір розпорядитись своєю власністю на власний розсуд: продати належну позивачці квартиру, вона з 2013 року просила відповідачів знятись з реєстраційного обліку за зазначеною адресою, проте відповідачі не задовольнили прохання ОСОБА_5, у зв'язку з чим позивач просила суд усунути їй перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою ОСОБА_6, ОСОБА_7 та їх малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також - шляхом виселення відповідачів із вказаної квартири без надання іншого житла (а. с. 3-5).

У судовому засіданні представник позивача відмовився від позовних вимог до ОСОБА_6, оскільки останній самостійно виписався із спірної квартири.

ОСОБА_7 в свої інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_8 03 жовтня 2014 року звернулась на адресу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з зустрічною позовною заявою ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, третя особа: Управління - служба у справах дітей Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення (а. с. 45-55).

В обґрунтування свої вимог позивач за зустрічним позовом посилалась на те, що у 2005 році між нею та ОСОБА_6 був зареєстрований шлюб, після чого подружжя стало проживати в АДРЕСА_2, співвласником якої, в тому числі, був відповідач ОСОБА_9, його батько ОСОБА_3, бабуся ОСОБА_5, брат, матір та дідусь. За вказаною адресою позивач була зареєстрована з 26 червня 2008 року. Новонароджений син сторін ОСОБА_8 також проживав у цій квартирі. В подальшому зазначена квартира була продана її співвласниками та придбані дві квартири, одна з яких - АДРЕСА_1, та право власності на яку було зареєстровано за ОСОБА_5, хоча заздалегідь між сторонами була досягнута усна домовленість, що після знаття з реєстраційного обліку ОСОБА_7 в квартирі АДРЕСА_2 та продажу даної квартири, новопридбана квартира буде зареєстрована на ОСОБА_5, ОСОБА_6 та малолітню дитину сторін. Зі згоди власника квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_5 - ОСОБА_7, ОСОБА_6 та їхній малолітній син вселились у вказану квартиру, стали в ній проживати, а також зареєструвались за вказаною адресою. У квітні 2014 року ОСОБА_7 та її сину ОСОБА_8 з боку ОСОБА_3, який є батьком ОСОБА_6 та сином ОСОБА_5, стали чинитись перешкоди у проживанні в АДРЕСА_1, який регулярно виганяв позивача за зустрічним позовом разом з її дитиною із вказаної квартири. З даного приводу ОСОБА_7 неодноразово зверталась до правоохоронних органів з відповідними заявами, а також до Управління-служби у справах дітей Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради про вжиття заходів щодо ОСОБА_3, який погрожує вигнати її та її дитину з житлового приміщення та примушує знятись з реєстраційного обліку. В кінці травня - на початку червня 2014 року відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_3 без згоди ОСОБА_7 виселили останню разом із дитиною до орендованої квартири АДРЕСА_3, де вони мешкають досі. У зв'язку з зазначеним ОСОБА_11 просила суд усунути їй та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, перешкоди в користуванні житловим приміщенням: квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_7 у вказану квартиру і передачі ОСОБА_7 ключів від запірних пристроїв до вхідних дверей зазначеної квартири; стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_7 судові витрати по справі.

У судовому засіданні представник ОСОБА_5 первісні позовні вимоги підтримав з урахуванням відмови від вимог до ОСОБА_6, наполягав на їхньому задоволенні; проти зустрічного позову заперечував.

ОСОБА_7 та її представник у судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнали, заперечували проти їхнього задоволення, на задоволенні зустрічних вимог наполягали.

ОСОБА_6 у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд даної цивільної справи без його участі, в заяві вказав, що первісний позов просить задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечує (а. с. 81).

ОСОБА_3 приймав участь у судовому засіданні від 11 листопада 2014 року, надавав суду пояснення, відповідно до яких проти зустрічних позовних вимог заперечував (а. с. 78-79).

Представник Управління-служби у справах дітей Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради - у судовому засіданні при вирішенні даного спору поклалась на розсуду суду.

Третя особа за первісним позовом - СГІРФО Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, у судове засідання для участі в розгляді даної цивільної справи свого представника не направила, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надіслала на адресу суду заяву про розгляд даної цивільної справи (а. с. 23).

Вислухавши пояснення осіб, що брали участь в розгляді даної цивільної справи, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, судом були встановлені наступні факти.

Так, судом було встановлено, що після реєстрації 06 серпня 2005 року шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_12 останню було зареєстровано в АДРЕСА_2.

Судом також встановлено, що під час перебування в зареєстрованому шлюбі у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 народився син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 16).

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 23 квітня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_13 та зареєстрованого в реєстрі за № 2115, ОСОБА_5 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 18, 19-20).

З матеріалів справи вбачається, а також не заперечувалось сторонами та їхніми представниками у судовому засіданні, що зі згоди ОСОБА_5 влітку 2010 року ОСОБА_7, ОСОБА_6 та малолітнього ОСОБА_3 було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 13-14).

Відповідно до довідки № 726 від 28 квітня 2014 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_3 (а. с. 7).

В ході розгляду даної цивільної справи було з'ясовано, що ОСОБА_6 самостійно знявся з реєстраційного обліку за зазначеною адресою.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснила суду, що є рідною матір'ю ОСОБА_7, у квітні 2014 року донька їй надіслала смс-повідомлення про те, що її виселяють з дому.

Представник Управління-служби у справах дітей Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради у судовому засіданні на питання головуючого пояснила, що ОСОБА_7 дійсно зверталась до даного державного органу із заявами про допомогу, оскільки свекор заявниці ОСОБА_3 виганяє її разом із малолітнім сином з квартири, наполягає на знятті з реєстраційного обліку. Проте, фактичної допомоги позивачу за зустрічним позовом надано не було, було рекомендовано звернутись до суду з відповідним позовом.

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Житлового кодексу України.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 150 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

При цьому, частиною 3 ст. 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з положеннями ст. 9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Положеннями ст. 310 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 156 члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Статтею 64 ЖК Української РСР встановлено, що Члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Відповідно до ст. 65 ЖК Української РСР Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно з ч. 4 ст. 29 ЖК Української РСР місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Відповідно до ст. 18 ЗУ "Про охорону дитинства" Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Аналізуючи правовідносини, що виникли між сторонами в контексті викладених норм права, суд приходить до висновку щодо безпідставності первісних позовних вимог, у зв'язку з чим вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, а також щодо обґрунтованості та доведеності зустрічних позовних вимог в частині усунунення ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7, в інтересах якого діє ОСОБА_7, перешкод в користуванні житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 та вселення ОСОБА_7 та ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_7, у вказану квартиру.

Роблячи такий висновок суд виходить з того, що у судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_7 та її малолітній син отримали постійну реєстрацію в зазначеній квартирі з дозволу її власника - ОСОБА_15, та з дозволу останньої вони оселились в зазначеній квартирі та мешкали в ній (а. с. 14). Даний факт зазначався самою ОСОБА_5 у позовній заяві.

Крім того, суд також врахував пояснення представника Управління-служби у справах дітей Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради, відповідно до яких ОСОБА_7 дійсно зверталась до даного державного органу із заявою про усунення перешкод у користуванні їй та її малолітньому сину житловим приміщенням, де вона з дитиною зареєстрована та мешкають.

Судом також прийнято до уваги, що ОСОБА_7 фактично була введена в оману щодо причин необхідності здійснення переїзду з квартири, де вона із сином зареєстровані та фактично мешкають, до орендованої квартири. Крім того, в ході судового розгляду був встановлений факт того, що особисті речі ОСОБА_7 вивозились із спірної квартири не нею особисто, а її колишнім чоловіком ОСОБА_6

Таким чином, факт чинення ОСОБА_7 та її малолітньому сину ОСОБА_8 перешкод у користуванні житловим приміщенням знайшов підтвердження в ході розгляду даної цивільної справи, а враховуючи, що у спірній квартирі позивач за зустрічним позовом та її син були зареєстровані з дозволу власника квартири, який не мінявся, у ОСОБА_7 відсутнє інше житло, де б вона із малолітньою дитиною могла мешкати, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення зустрічних позовних вимог в зазначеній вище частині.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_7 з ОСОБА_5 243,60 грн. в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 47 Конституції України, ст. ст. 310, 311, 319 Цивільного кодексу України, ст. 9, 29, 64, 65, 150,156 Житлового Кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 в свої інтересах, та в інтересах малолітнього ОСОБА_8, треті особи Управління - служба у справах дітей Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради, СГІРФО Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області про усунення перешкод в користування квартирою шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку - відмовити в повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_7 в своїх інтересах, та в інтересах малолітнього ОСОБА_8 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, третя особа: Управління - служба у справах дітей Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення - задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7 , в інтересах якого діє ОСОБА_7, перешкоди в користуванні житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 та вселити ОСОБА_7 та ОСОБА_8, в інтересах якого діє ОСОБА_7, у вказану квартиру.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_7 в своїх інтересах, та в інтересах малолітнього ОСОБА_8 до ОСОБА_6, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 судовий збір в розмірі 243,60 гривень.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Головуючий-суддя Г.В. Черновськой