Провадження № 2-1228/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 березня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва
в складі : головуючого судді - Лазаренко В.В.
при секретарі - Пономарьові М.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми та відшкодування моральної шкоди, -
29.08.2014 позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, який мотивує тим, що рішенням Солом'янського районного сулу м. Києва від 14.12.2005 на її користь з відповідачки ОСОБА_2 стягнуто борг, що складає: суму індексовану на коефіцієнт 1,6 в розмірі 5734,60 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 24,90 грн., витрати пов'язані з оплатою правової допомоги в розмірі 2000,00 грн., а також суму витрат на судовий збір в розмірі 57,60 грн., а всього - 7817,01 грн.
Також рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 22.06.2011 на користь позивачки з відповідачки стягнуто 8846,45 грн.
Вказані рішення відповідачка не виконує. У зв'язку з цим позивачка просить на підставі ст. 625 ЦК України стягнути з відповідачки інфляційні нарахування за період з 22.06.2011 по 23.02.2015 в сумі 11`438,46 грн., три відсотки річних за той же період в розмірі 1`291,79 грн.
Також позивачка зазначає, що в наслідок невиконання відповідачкою рішень суду їй завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в розмірі 10 000,00 грн.
Крім того, позивачка просить покласти на відповідачку судові витрати: 243,60 грн. судового збору та 12 869,80 грн. витрати на правову допомогу.
В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Про причини неявки суд до відома не поставила, з заявою про розгляд справи у їх відсутності до суду не зверталася.
Враховуючи положення ст.ст. 169, 224 ЦПК України, а також те, що представник позивачки не заперечував проти вирішення справи у заочному порядку, суд знаходить можливим розглянути справу у відсутності відповідачки на підставі наявних доказів, ухваливши заочне рішення.
Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 14.12.2005 Солом'янським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 стягнуто борг, що складає: суму індексовану на коефіцієнт 1,6 в розмірі 5734,60 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 24,90 грн., витрати пов'язані з оплатою правової допомоги в розмірі 2000,00 грн., а також суму витрат на судовий збір в розмірі 57,60 грн., а всього - 7817,01 грн.
22.06.2011 Солом'янським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 стягнуто 8846,45 грн.
Зазначені рішення суду на час розгляду справи не виконані.
За загальним правилом визначеним ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Згідно ч. 1 ст. 60 УПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Як вбачається з наданого позивачкою розрахунку розмір інфляційних нарахувань за період з 22.06.2011 по 23.02.2015 складає 11`438,46 грн., розмір трьох відсотків річних за той же період складає 1`291,79 грн.
З наведених підстав, суд вважає, що вимоги позивачки ОСОБА_1 про стягнення з відповідачки ОСОБА_2 на її користь інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду та підлягають задоволенню в цій частині.
Щодо вимог позивачки про стягнення моральної шкоди суд вважає за необхідне зазначити наступе.
Як визначено у ст. 509 ЦК, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно ст. 610 ЦК, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
При цьому, за ст. 611 ЦК, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.
Судом встановлено, що між сторонами склалися зобов'язальні правовідносини. Чинне законодавство, що регулює спірні правовідносини не містить положень, які передбачають відшкодування моральної шкоди як правового наслідку порушення зобов'язання.
З огляду на наведене, вимоги позивачки про відшкодування шкоди є необґрунтованими, у зв'язку з чим суд не знаходить підстав для їх задоволення.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК).
Відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, зокрема належать: витрати на правову допомогу витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз.
Встановлено, що за подання позову позивачкою сплачено 243,60 грн. судового збору.
Зважаючи на те, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню 243,60 грн. судового збору.
Також 01.07.2011 між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір про надання юридичних послуг.
Відповідно до свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №1948/10, ОСОБА_3 має право на зайняття адвокатською діяльністю.
Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
За змістом вказаної статті компенсації підлягають витрати за: 1) правову допомогу у судовому засіданні, 2) правову допомогу під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням 3) правову допомогу під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Даний перелік є вичерпним.
Згідно розрахунку надання послуг адвокатом долученому до матеріалів справи слідує, що послуги надані адвокатом ОСОБА_3 позивачці ОСОБА_1 та які оплачені згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №198 не відносяться до тих, які підлягають компенсації відповідно до положень ст. 1 Закону №4191-VI.
Доказів на підтвердження того, що позивачкою понесено інші витрати, які підлягають компенсації відповідно до положень ст. 1 Закону №4191-VI, останньою не надано.
На підставі вищевикладеного суд вважає, що підстави для стягнення з відповідачки ОСОБА_2 витрат за послуги надані адвокатом ОСОБА_3 позивачці ОСОБА_1 та які оплачені згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №198 - відсутні.
За наведеним та керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 610, 611, 625 ЦК України, ст.ст. 3-4, 10-11, 57-61, 88, 209, 212-215, 224, 226 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 розмір інфляційних нарахувань в сумі 11`438,46 грн., три відсотки річних в сумі 1`291,79 грн., витрати на оплату судового збору в розмірі 243,60 грн., а всього 12`973 грн. 85 коп..
В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду м. Києва через районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: