АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/2232/15 Головуючий 1 інстанції - Дем"яненко І.В.
Справа № 630/1017/14-ц Доповідач - Кірсанова Л.І.
Категорія - спадкові
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Пилипчук Н.П..,Трішкової І.Ю.,

за участю секретаря - Асєєвої В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 03 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2, інтереси якого представляє ОСОБА_3, до ОСОБА_4, інтереси якого представляє ОСОБА_5, Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області, третя особа - Реєстаційна служба Харківського районного упавління юстиції про перерозподіл спадщини, визнання недійсними та скасування свідоцтав про право на спадщину, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності на ? частину будинку в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом.

Просив перерозподілити спадщину у вигляді нерухомого майна -житлового будинку АДРЕСА_2 в рівних частках між ним та братом ОСОБА_4, визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Другою Державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області ОСОБА_4 на спірний житловий будинок ,скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на вказаний житловий будинок, проведену на підставі свідоцтва про право власності за законом, виданого Другою Державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області та визнати за ним право власності в порядку спадкування на 1/2 частину спірного будинку.

В обгрунтування свого позову посилався на те, що в 2007 році померли його батьки - ОСОБА_6, ОСОБА_7. Після їх смерті відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_2 Харківської області. Спадкоємцями першої черги після смерті батьків він та його брат- відповідач по справі ОСОБА_4.

В межах строку, встановленого ст. 1270 ЦК України в липні 2007 року позивач звернувся до Другої державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але в порушення "Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" нотаріус не зареєструвала його заяву в книзі обліку спадкових справ та не долучила її до спадкової справи. В наслідок цього позивача було позбавлено права на спадкування.

У 2014 році він звертався до Люботинського міського суду Харківської області з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В ході розгляду справи було виявлено, що відповідач в 2007 році звернувся до Другої державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було відкрито спадкову справу №377/2007, а згодом йому - відповідачу було видано свідоцтво про право на спадщину на все майно.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник просили відмовити в його задоволенні через незаконність та необґрунтованість вимог.

Представник Другої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Родіонова Т.І. проти позову заперечувала, надала суду письмові заперечення.

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 03 лютого 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 в повному обсязі.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення районного суду, постановити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необгрунтованість рішення суду. Вказує на те, що звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але нотаріус не зареєструвала вказану заяву. Суд першої інстанції зробив помилковий висновок, що він не надав суду доказів щодо прийняття ним спадщини, тому питання про перерозподіл спадщини розглядатися не може.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, посилаючись на ст. ст. 1272,1280 ЦК України, виходив з того, що позивач не надав суду доказів щодо прийняття ним спадщини, тому питання про перерозподіл спадщини розглядатися не може. Тому позовні вимоги є необгрунтованими і не підлягають задоволенню.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_4 є рідними братами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла їх мати ОСОБА_6 (а.с.7). ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер їх батько ОСОБА_7 помер (а.с.85)

Після їх смерті відкрилась спадщина у виді житлового будинку АДРЕСА_2 Спадкоємцями першої черги після смерті батьків є їх сини - ОСОБА_2, позивач по справі, та ОСОБА_4, відповідач по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

З паспорта позивача ОСОБА_2 вбачається, що з 28 листопада 1994 року він зареєстрований та постійно мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.26)

В рішенні Люботинського міського суду Харківської області від 04 червня 2014 року по справі 630/169/14 ц зазначено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6, які є батьками позивача та відповідача проживали разом з відповідачем по справі ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2.( а. с. 7,8)

Вказане рішення сторонами не оскаржувалося та набрало чинності 24 червня 2014 року.

Як вбачається вказаного рішення після смерті матері ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, до нотаріальної контори в шестимісячний строк з заявами про прийняття або про відмову від спадщини ніхто не звертався, відкритих спадкових справ немає, заповіти від їх імені не посвідчувались та свідоцтва про право на спадщину нікому не видавались. Після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, до нотаріальної контори в шестимісячний строк з заявою про прийняття спадщини звернувся лише відповідач по справі ОСОБА_4, який на день звернення мешкав за адресою: АДРЕСА_2, на підставі чого 20 червня 2007 року було відкрито спадкову справу № 377/2007. Інших заяв про прийняття або про відмову від спадщини після смерті ОСОБА_7 до нотаріальної контори не надходило (а.с.7).

З матеріалів спадкової справи № 377/2007 вбачається, що 20 червня 2007 року до Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_7 звернувся відповідач ОСОБА_4 (а.с.83).

Матеріали вказаної спадкової справи не містять заяви позивача ОСОБА_2 про прийняття спадшини.

З письмової відповіді Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 11 червня 2014 року , вбачається, що жодних заяв від ОСОБА_2 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не надходило (а.с. 32).

Судова колегія вважає безпідставними посилання апелянта та його представника на пояснення свідків, допитаних судом першої ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які підтвердили суду те, що в липні 2007 року супроводжували позивача ОСОБА_2 на його прохання в м. Люботин до Другої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області для подачі заяви про прийняття спадщини, де бачили, як він зайшов до кабінету нотаріусу, а коли вийшов повідомив, що написав заяву про прийняття спадщини. З показань свідків вбачається, що позивач перебував в кабінеті нотаріуса ( при цьому свідки там були відсутні), але сам по собі факт перебування в кабінеті не свідчить про звернення з заявою про прийняття спадщини, а ОСОБА_9 та ОСОБА_10 достовірно невідомо чи була написана така заява. Вказані пояснення спростовуються вищезазначеною відповіддю нотконтори про те, що в матеріали спадкової сприва не містять заяви ОСОБА_2 про прийняття спадщини.

Свідок ОСОБА_11, яка працювала на момент відкриття спадщини нотаріусом Другої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області в судовому засіданні не підтвердила факт подання їй ОСОБА_2 заяви про прийняття спадщини після смерті батьків.

Відповідно до п. 207 Інструкції із вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,

затвердженої наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, письмова заява про прийняття спадщини та відмову від неї подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Пунктом 6.1. Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених Наказом міністерства юстиції України від 31 грудня 2008 року № 2368/5 передбачено, що реєстрація документів кореспонденції є фіксацію факту створення або надходження до контори, архіву, приватного нотаріуса документа (кореспонденції) шляхом проставлення на ньому реєстраційного номера з одночасним записом необхідних відомостей про документ у відповідних журналах, книгах, реєстрах. Відповідно до п.6.3 цих же правил встановлено, що в журналі реєстрації вхідних документів реєструються заяви про прийняття спадщини, які надійшли поштою, подальша їх реєстрація здійснюється у встановленому порядку.

Відповідно до п. 231 Інструкції із вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, нотаріусом ведеться книга обліку спадкових справ та алфавітна книга спадкових справ, у якій реєструються заяви про прийняття або відмову від спадщини. Кожна заява реєструється під самостійним номером та в хронологічному порядку. На кожній заяві проставляється час її надходження та номер спадкової справи.

Відповідно до п. 212 Інструкції із вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи.

Так, факт смерті і час відкриття спадщини підтверджуються свідоцтвом органу реєстрації актів цивільного стану про смерть спадкодавця.

Як вбачається із відповіді відділу державної реєстрації актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції в Харківській області № 2126-02-02-11 від 02 січня 2015 року, свідоцтво про смерть ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, позивач отримав 14 грудня 2013 року, а свідоцтво про смерть ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, позивач отримав 19 лютого 2007 року

Згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Також матеріали справи свідчать, що позивач в 2014 році звертався до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_12 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. При розгляді вказаної справи №630/169/14ц позивач посилався на поважність пропуску строку на прийняття спадщини, але рішенням суду від 04 червня 2014 року в позові про визначення додаткового строку ОСОБА_2 відмовлено ( а. с. 7,8).

Відповідно до вимог ст. 1280 ЦК України якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації.

Відповідно до ч. З ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В зв"язку з наведеним суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що позивач не надав суду доказів, щодо прийняття ним спадщини, матеріали справи також не містять таких доказів. Тому питання про перерозподіл спадщини розглядатися не може. Суд першої інстанції правильно визнав позовні вимоги необгрунтованими та відмовив в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази. Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин підстав для зміни або скасування судового рішення судова колегія не вбачає.

Відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 03 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: