Справа № 474/126/15 -ц.
Провадження № 2/474/87/2015 року.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.04.15року с.м.т. Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді - Тихоненко М.І,

при секретарі судового засідання - Степанову В.В. за участю позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, представника Публічного Акціонерного Товариства «Державний ощадний банк України» Коршомного В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с.м.т. Врадіївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства «Державний ощадний банк України» про визнання недійсними пунктів 1.14, 5.2, 5.4 кредитного договору № 37 від 13.09.2009 року.

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2014 року ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до Врадіївського районного суду з позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України» (далі банк - відповідач) про визнання недійсними пунктів 1.14, 5.2, 5.4 кредитного договору № 37 від 13.09.2009 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Державний ощадний банк України».

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що між нею та банком був укладений кредитний договір № 37 від 13.09.2009 року, відповідно до умов якого банк зобов»язувався надати їй кошти в сумі 200 000 грн., а вона в свою чергу, як позичальник зобов»язувалася прийняти вказані кошти, належним чином використати їх та повернути кошти в сумі 200 000 грн., сплативши при цьому відсотки за користування кредитом в розмірі 23% річних на умовах вкзаного договору (п.1.1 договору). У відповідності до п.1.2 договору вказаний кредит є споживчим та надавався на 7 років до 12.02.2016 року. Зазначений кредит надавався на умовах забезпечення виконання договору шляхом передачі в іпотеку належного їй житлового будинку та земельної ділянки для його обслуговування, розташованих по АДРЕСА_1. При підписанні вказаного Договору вона не звернула уваги на суттєві умови договору, які суперечать цивільному законодавству України. Представник банку при підписанні вказаного договору не повідомив їй про приховані недоліки договору, які суперечать законодавству України, вносять дисбаланс сторін договору та встановлюють неправомірні фінансові вимоги та санкції банку, чим порушують її права, як громадянина та споживача послуг. Зважаючи на суттєвий дисбаланс прав сторін договору, невідповідність деяких його пунктів цивільному законодавству, порушення її прав, як позичальника за договором, нею у 2014 році було припинено виконання зобов'язань за вказаним договором. В зв»язку з припиненням нею сплати щомісячних платежів по погашеню кредиту, 18.08.2014 року банком за вихідним № 2107 на її адресу було направлено письмову вимогу по погашенню заборгованості по договору в сумі 227 236,11 грн., незважаючи на ту обставину, що нею на той час було сплачено за договором кошти в сумі 236 735 грн. Уважно проаналізувавши вимогу банку та умови кредитного договору вона виявила, що вказаний кредитний договір містить пункти, які явно суперечать вимогам чинного законодавства щодо договірних відносин. Зазначений договір був укладений між нею та банком із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої банком для будь - яких клієнтів - фізичних осіб. В зв'язку з тим, що вказаний договір був укладений з порушенням вимог чиного законодавства вона декілька разів зверталася письмово на адресу кервіника Миколаївського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України», заявляючи про вказані недоліки договору, проте позитивно вирішити дане питання їй не вдалося. Невідповідність деяких пунктів договору вимогам чинного законодавства є підставами для визнання їх недійсними. Так, зокрема п.1.14 кредитного договору суперечить положенням ст. 627 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України , а також ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 53 та частин 1, 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та ч. 1 ст.1 Закону України « Про захист від недобросовісної конкуренції», вимогам положення постанови Національного Банку України № 168 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Пункт 5.2 кредитного договору суперечить логіці, засадам рівності учасників цивільних відносин (ч.1ст. 1 ЦК України) та принципам справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства (п. 6 ч. 1 статті 3 ЦК України). Крім того, зазначений пункт договору суперечить вимогам статей 1 та 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових відносин». Пункт 5.4 кредитного договору не відповідає нормам права, які визначають поняття неустойки, а саме ст. 549 ЦК України. Зважаючи на невідповідність даного пункту договору вимогам ст. 549 ЦК України, даний пункт суперечить і основним засадам цивільного права, визначених статтями 1, 3 ЦК України. Посилаючись на зазначені обставини позивачка просила задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав вказаних у позовній заяві та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача Коршомний В.П. в судовому засідані позовні вимоги не визнав та пояснив, що 13.02.2009 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 37 від 13.02.2009 року, за умовами якого ОСОБА_1 було надано кошти в сумі 200 000 грн. В порушення умов договору ОСОБА_1 не здійснювала щомісячні платежі, як передбачено графіком погашення кредиту в результаті чого у неї утворилася заборгованість по кредиту, яка станом на 16.12.2014 року становила 287 706,63 грн. З приводу заявлених вимог позивачки щодо визнання недійсними пунктів 1.14, 5.2, 5,4 вищезазначеного кредитного договору, як таких що не відповідають вимогам чинного законодавства, то такі вимоги, є необгрунтованими. Оскільки, доводи відповідачки щодо відсутності в кредитному договорі посилань на щомісячну сплату комісійної винагороди, є надуманими з врахуванням того, що періодичність сплати комісійної винагороди передбачена договором, а саме, зазначена у графіку погашення кредиту та відсотків за ним, що є невід'ємною частиною кредитного договору. Крім того, сплата комісійної винагороди під час надання послуг банком передбачена підпунктом «б» п. 2.4 глави 2 розділу ІІ Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України, затверджених постановою НБУ за № 255 від 18.06.2003 року. Таким чином, сплата винагороди за видачу та супроводження кредиту є цілком обгрунтованою та передбачена умовами кредитного договору. З приводу вимоги щодо визнання недійсним п. 5.2 кредитного договору з посиланням на ст. 3 Закону України «Про відповілальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» є безпідставним. З врахуванням того, що згідно приамбули зазначеного закону його дія поширюється на визначення суб'єктний склад, а саме юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Не є обгрунтованою також вимога позивачки щодо визнання недійсним п. 5.4 кредитного договору з посиланням на невідповідність даного пункту договору вимогам ст. 549 ЦК України. Оскільки, зазначеною нормою не визначено змісту неустойки, як плати за невиконання саме грошового зобов'язання. Таким чином, пеня, як вид неустойки визначена саме п. 5.2. Кредитного договору, як плата за невиконання грошового зобов'язання, а умовами п. 5.4. визначена саме неустойка, як штраф, який визначається у відсотках від суми невиконаного зобов'язання, що згідно умов договору являється сумою кредиту. При цьому даний кредитний договір був укладений між сторонами за власним волевиявленням та добровільно. При укладенні кредитного договору сторони погодили між собою всі істотні умови договору та підписали його без будь - яких зауважень та застережень щодо його умов.Дане волевиявлення сторін знайшло своє відображення в умовах п. 9.1 цього кредитного договору. Враховуючи те, що позивачкою та її представником не було надано доказів на підтвердження наявності обставин, які б слугували підставою для визнання недійсними пунктів 1.14, 5.2, 5,4 кредитного договору № 37, то на думку представника відповідача не має підстав для задоволення позовних вимог.

Аналізуючи докази, та пояснення сторін, суд визнав доведеними такі факти:

· 13.02.2009 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 37 згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 200 000 грн., строком на 7 років під 23% річних в порядку, на умовах та в строки визначені, цим договором. Згідно умов даного договору п. 1.3 надання кредиту здійснюється одноразово у філії - Кривоозерського відділення № 3161 ВАТ „Ощадбанк" на поточний розрахунок позичальника протягом 1 робочого дня з моменту виконання позичальником, що зазначені в п. 1.4 цього договору. Сукупна вартість кредиту, графік платежів, вид і предмет кожної сукупної послуги та їх обслуговування визначені в додатку №№1-3 до цього договору, що є невід'ємною його частиною. Відповідно до п. 1.5 договору ОСОБА_4 зобов'язана щомісячно до 13 числа місяця, наступного за звітним, проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 2 380,95 грн., та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань, починаючи з 13.02.2009 року на відповідні рахунки позичальника, відкриті у філії - Кривоозерському відділенні № 3161 ВАТ „Ощадбанк". Останій платіж в рахунок погашення кредиту сплатити не пізніше 12.02.2016 року. Згідно п. 1.14. Договору за надання банківських послуг по обслуговуванню кредиту позичальник сплачує банку наступні комісійні винагороди за: надання кредиту в розмірі 1 999, 00 грн., сплата здійснюється протягом 1 робочого дня з моменту підписання договору; обслуговування кредиту в розмірі 0,05 % від залишку фактичної заборгованості, але не менше 5 грн. Згідно п. 5.2. договору за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми Кредиту та сплати процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за договором, позичальник зобов'язується сплатити на користь банку пеню в розмірі облікової ставки НБУ, але не менше 0,06 % від суми несплаченого платежу за кожний день прострочення. Відповідно до п. 5.4 договору передбачено, що у разі ненадання позичальником документів, що передбачені умовами цього договору, позичальник повинен сплатити на користь Банку неустойку в розмірі 0,05 % від суми кредиту. Крім цього, відповідно до вимог п.п. 4.3.1., 4.3.2., 4.3.3. договору відповідач повинен належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання за договором, повернути кредит в сумі 200 000 грн., своєчасно сплачувати проценти за користуванням кредитом та комісійні винагороди, встановлені договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по договору на першу вимогу банку сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені договором. У разі порушення умов договору та/або іпотечного договору - достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами, комісійних винагород та штрафних санкцій, відповідно чинного законодавства України. Сторони домовилися, що розмір збитків визначається банком самостійно, на що прозичальник цим надає згоду.

Відповідно до умов п. 8.5 кредитного договору № 37 від 13.02.2009 року, укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1, передбачено, що невід'ємлемою частиною цього договору є додаток №1, №2, №3. У додатку № 1 до договору містяться відомості у виді таблиці визначення сумарної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки станом на 11.02.2009 року. У додатку № 2 до договору містяться відомості відносно виду, предмету супутніх послуг та обгрунтування їх вартості. У додатку № 3 до договору містяться відомості щодо послуг банку, що надаються фізичним особам (розрахунково - касове обслуговування клієнтів).

Станом на 16.12.2014 року в зв'язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань у позивачки, яка є боржником по кредитному договору № 37 від 13.02.2009 року утворилася заборгованість по сплаті простроченої заборгованості по кредиту, відсоткам за користування ним, пені та комісійним, загальна сума якої складає 287 706,63 грн., з яких 35 714,25 грн. - заборгованість основного боргу за кредитом; 139 058,81 грн.- прострочена заборгованість по основному боргу; 27 447,18 грн. - прострочена заборгованість за відсотками; 82 433,05 грн. - сума пені та 3 053,34 грн. - сума несплачених комісійних.

Судом встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Згідно зі ст. ст. 202, 204 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 названого Кодексу, зокрема, коли: 1) зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, не має необхідного обсягу цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину не є вільним і не відповідає його внутрішній волі; 4) правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 5) правочин, вчинений батьками, суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 217 ЦК України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Згідно з ст. 1054 ЦК України кредитний договір визначено як договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З ст. 627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ч. 1, ч. 4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023 - ХІІ), в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Пунктом 17 ч. 1 ст. 1 ст. 11 Закону № 1023 - ХІІ визначено, що послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженого Постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168 передбачає, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку, зокрема за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо).

Частиною 4 ст. 1068 ЦК України передбачено, що клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Стаття 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачає, що комерційні банки самостійно встановлюють процентні ставки та комісійну винагороду по своїх операціях.

Згідно ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актами НБУ та угодами /договором/ між клієнтом та банком.

З матеріалів справи вбачається, що 13.02.2009 року між сторнами був укладений кредитний договір № 37, за умовами якого банк зобов'язувався надати позичальнику кошти на умовах цього договору. Надання кредиту здійснювалося одноразово з кредитного рахунку банку готівкою або шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника зазначеного в розрахункових документах позичальника протягом 1 робочого дня з моменту виконання позичальником умов, що зазначені в п. 1.4 цього договору. Сукупна вартість кредиту, графік платежів, вид і предмет кожної сукупної послуги та їх обґрунтування визначені в додатках № 1-3 до цього договору, що є невід'ємною його частиною. Позивач в свою чергу, зобов'язувався повернути одержаний кредит та оплачувати супутні послуги. За умовами п. п. 1.4, 1.4.1, 1.14. цього договору сторони передбачили обов'язок позичальника сплати комісійних винагород, за надання кредиту, обслуговування кредиту, а також передбачили у п. 5.2, п. 5.4 договору відповідальність позичальника за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню суми кредиту, своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором.

Так, у пунктах 1.1, 1.3, 1.7 кредитного договору передбачено здійснення банком розрахунково - касове обслуговування позичальника - відкриття рахунку, перерахування коштів на поточний рахунок, видача коштів, ведення щомісячного банківського рахунку позичальника, його обслуговування та погашення при надходженні коштів.

У додатках № 1-3 до цього договору, що відповідно до п. 8.5 кредитного договору, є невід'ємною його частиною, передбачені супутні послуги: п. "б" на користь банку - за надання кредитту, за розрахунково - касове обслуговування кредиту при достроковому погашенні кредиту, інші платежі. Послуги банку, що надаються фізичним особам - 1.1. Розрахунково - касове обслуговування клієнтів у національній валюті. Так зокрема, послуги банку: 1.1.8 прийняття платежів від фізичних осіб; 1.1.14 надання довідок та дублікатів довідок, пов'язаних з розрахунково - касовим обслуговуванням клієнтів; - надання дублікатів виписок з рахунків у разі втрати їх клієнтами.

Підписуючи кредитний договір, позивачка знала про ці договірні умови і свідомо погоджувалася з ними про що свідчить п. 9.1 кредитного договору, відповідно до якого позивачка була ознайомлена з умовами кредитного договору в повному обсязі (про сукупну вартість кредиту та реальної його процентної ставки, а також умовами відповідальності при його невиконанні). Оскільки умовами п. 9.1. кредитного договору передбачено, що «цей договір сторонами прочитаний, відповідає їх намірам та досягнутим домовленостям, що засвідчується підписами сторін, що діють у повній відповідності з наданими їм повноваженнями та повним розумінням предмета та змісту договору». Договір був підписаний сторонами без будь - яких зауважень чи застережень щодо його умов.

Таким чином, слід вважати, що встановлена умовами кредитного договору комісійна винагорода за обслуговуваннякредиту у разі наявності заборгованості є послугою в розумінні п. 17 ч. 1 ст. 1 та абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону№ 1023 - ХІІ (наданою при розрахунково - касовому обслуговуванні позивача) і не є такою, що здійснюється банком на власну користь.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку, що передбачене кредитним договором умови стягнення комісійної винагороди банком при наявності заборгованості за кредитом не протирічить чинному законодавству і є характерною для відносин банківського кредиту при укладенні сторонами кредитного договору.

Разом з тим суд вважає, безпідставними твердження позивачки відносно несправедливості та невідповідності вимогам чинного законодавства умов п. 5.2, п. 5.4 кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається, як пеня та штраф.

Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України.

Згідно розрахунку заборгованості станом на 16.12.2014 року в зв'язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань у позивачки, яка є боржником по кредитному договору № 37 від 13.02.2009 року утворилася заборгованість по сплаті простроченої заборгованості по кредиту, відсоткам за користування ним, пені та комісійним, загальна сума якої складає 287 706,63 грн., з яких: 82 433,05 грн. - сума пені та 3 053,34 грн. - сума несплачених комісійних.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону № 1023-ХІІ умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Між тим, п. 5.2, п. 5.4 кредитного договору покладає на позичальника певні обов'язки та передбачає право банку застосовувати до нього певні фінансові санкції за невиконання цих обов'язків. Зміст цих пунктів є чіткими та зрозумілими.

Таким чином суд вважає, що такі умови мають попереджувальний характер, не призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду позичальника, а тому не можуть вважатись несправедливими в розумінні Закону № 1023-ХІІ. Оцінка ж надана позивачкою, яка є боржником по кредитному договору № 37 від 13.02.2009 року стосовно цих пунктів договору, є суто суб'єктивною та випливає з її особистої зацікавленості, як сторони договору, у зменшені своїх грошових зобов'язань.

Доводи позивачки та її представника відносно того, що на момент укладення кредитного договору з банком позивачка була юридично необізнаною, внаслідок чого не звернула уваги на суттєві умови договору, які на думку позивачки є не справедливими, які порушують її права як споживача, є на думку суду безпідставними. Оскільки, помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення не є підставою для визнання правочину чи окремих його пунктів недійсними. Тому суд при даних обставинах вищезазначені доводи позивачки та її представника не бере до уваги та відхиляє їх.

Позивач та її представник не навели суду доказів відносно того, що умови кредитного договору № 37 від 13.02.2009 року, укладеного між сторонами суперечать вимогам цивільного законодавства та є порушенням вимог ст. 203 ЦК, та такі докази відсутні в матеріалах справи.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для визнання недійсними пунктів 1.14, 5.2, 5.4 кредитного договору № 37 від 13.02.2009 року, відповідно до статей 203 та 215 ЦК України.

За таких обставин, у задоволенні позову ОСОБА_1.слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства «Державний ощадний банк України» про визнання недійсними пунктів 1.14, 5.2, 5.4 кредитного договору № 37 від 13.09.2009 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Державний ощадний банк України» - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: