Справа № 212/9208/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2015 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу, в складі

Головуючого , судді : ВОДОП'ЯНОВА С. М.

при секретарі : Комарчук С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу за участю позивача ОСОБА_2, представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Приваттранс» міста Кривого Рогу Майстренко Олександра Сергійовича цивільну справу за позовом :

ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Приваттранс» міста Кривого Рогу про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Приваттранс» про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову, позивачка зазначила, що 31 грудня 2009 року вона була прийнята на роботу до ТОВ «Приваттранс» на посаду медичної сестри передрейсового і послерейсового огляду водіїв на неповний робочий день, з оплатою 0,25 оклад) згідно штатного розкладу підприємства. Та з 1 вересня 2010 року була переведена по цій посаді на неповний робочий день з оплатою 0,5 окладу згідно штатного розкладу підприємства.

22 лютого 2013 року водій ОСОБА_5., керуючи автомобілем, який належить ФОП ОСОБА_6 здійснив ДТП, в результаті якого постраждав сам та пасажири.

Вона вважає, що саме у зв'язку з даним випадком наказом № 15-к від 11 червня 2013 року вона була звільнена, у якому відсутні будь які причини звільнення, є тільки посилання на статтю трудового кодексу - ч.1 п.2 ст..40 КЗпП України

З 1 серпня 2014 року вона приступила до своїх обов'язків за наказом директора ТОВ «Приваттранс» отримавши номерний штамп під особистий підпис та графік виходу на роботу, та пропрацювала ще половину місяці, після чого її повідомили що вона не може продовжувати виконання своїх обов'язків, у зв'язку з записом у трудовій книжці про її не працевлаштування.

Тому вона звернулась до суду з позовом у якому просить поновити її на роботі ТОВ «Приваттранс» в посаді медичної сестри передрейсового і послерейсового огляду водіїв на неповний робочий день, з оплатою 0,5 окладу згідно штатного розкладу підприємства; Скасувати наказ № 15-к та печатки від 11 червня 2013 року ТОВ «Приваттранс» про звільнення неї з посади медичної сестри; Стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу з 11 червня 2013 року по день прийняття судом рішення; Стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 10000 гривень.

Позивачка ОСОБА_2 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на зазначені у позовній заяві факти.

Представник відповідача Майстренко Олександр Сергійович у судововому засіданні позовні вимоги позивачки не визнав та зазначив що законних підстав для поновлення на роботі ОСОБА_2 не має, так як і не має поважних причин для поновлення їй строку позовної давності для звернення до суду з цим позовом.

Підставою для звільнення позивачки ОСОБА_2 з роботи було те, що вона має медичну освіту - медична сестра цивільної оборони, а згідно наказу від 31 січня 2013 року Міністерства охорони здоровя України на посаді яку займала позивачка можуть працювати особи які мають освіту за спеціальністю «сестринська справа» або «лікувальна справа». Оскільки Такої освіти не має позивача, то вона і ще двое медсестер які працювали на підприємстві були звільнені за зазначених підстав.

Посилання позивачки на те, що її було фактично прийнято на роботу з 1 серпня 2014 року та директором підприємства було видано відповідний наказ, номерний штамп та графік виходу на роботу не відповідає дійсності. Позивачка дійсно прийшла на роботу і була допущена до виконання обов'язків медичної сестри не за наказом або усним розпорядженням керівника підприємства, а за усним розпорядженням начальника безпеки руху ОСОБА_7, який не мав таких повноважень що до прийняття на роботу осіб. Тому позивака офіційно не була прийнята на роботу, заробітна платня їй не виплачувалась, а на ОСОБА_7, який допустив позивачку до роботи без погодження з керівником підприємства, накладено дисциплінарне стягнення.

Твердження позивачки що вона була звільнена з підприємства внаслідок ДТП яке сталося 22 лютого 2013 року з вини водія ОСОБА_5, є надуманим і не відповідає дійсності .

Тому представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Дослідивши матеріали цивільної справи, та заслухавши сторони та свідків, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 не знайшли свого доказового підтвердження під час розгляду справи.

Так судом встановлено, що у наказі № 15-к від 11 червня 2013 року про звільнення ОСОБА_2 міститься посилання на Акт перевірки відповідності кваліфікаційних документів про освіту від 03 червня 13 року, який є невід'ємною частиною даного наказу, у якому зазначено, що ОСОБА_2 за своєю спеціальністю не відповідає займаній посаді.

Відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір укладений на невизначений строк може бути розірваний власником у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи. Відповідно до п. 21 Постанови пленуму ВСУ № 9 «Про практику розгляду трудових спорів» Не можна визнати законним звільнення з підстав недостатньої кваліфікації лише з мотивів відсутності спеціальної освіти (диплома), якщо відповідно до чинного законодавства наявність її не є обов'язковою умовою виконання роботи, обумовленої трудовим договором.

Однак, як вбачається з п. 1.8 Положення «Про медичний огляд кандидатів у водіїв транспортних засобів», затверджений наказом МОЗ України 31 січня 2013 року №65/80, що змінні перед рейсові та після рейсові медичні огляди водіїв транспортних засобів здійснюються лікарями лікувального профілю та/або молодшими медичними працівниками з медичної освітою за спеціальністю «сестринська справа», лікувальна справа. Тобто, відповідно до вимог даного положення, яке було введено в дію в лютому 2013 року наявність даної кваліфікації є обов'язковою для проведення передрейсових перевірок водіїв.

Після видання даного наказу на підприємстві було видано наказ №104 від 27 травня 13 року «Про проведення перевірки дотримання вимог законодавства щодо медичного забезпечення у сфері безпеки дорожнього руху». На підставі цього наказу було проведено перевірку та складено Акт перевірки від 03 червня 13 року, згідно якого з'ясувалося, що ОСОБА_2 має лише свідоцтво про прослухування курсів та практичних занять за кваліфікацією медична сестра цивільної оборони, тобто її посада не відповідає кваліфікації, яка є обов'язковою для даної професії відповідно до нових умов законодавства.

Враховуючи зазначене, відповідно до п. 21 Постанови Пленуму ВСУ у позивача були законі підстави для звільнення ОСОБА_2 за п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Оскільки відповідно до штатного розпису, який діяв на момент звільнення ОСОБА_2, вакантних посад, які б могла виконувати остання на підприємстві не було. Тому ОСОБА_2 не було неможливо перевести на іншу роботу, згідно вимоги ч.2 ст. 40 КЗпП України. При звільненні ОСОБА_2 їй було видано трудову книжку, про що міститься її власноручний запис на оборотній стороні Наказу про звільнення та проведено з нею повний розрахунок.

Посилання ОСОБА_2 на те, що її було фактично прийнято на колишню роботу з першого серпня 2014 року та директором підприємства було видано відповідний наказ, номерний штамп та графік виходу на роботу не відповідає дійсності.

Свідок допитаний судом - директор ООО «Приваттранс» ОСОБА_8 суду зазначив, що ОСОБА_2 зверталася на підприємство для прийняття її повторно на роботу на посаду медичної сестри. Він їй зазначив, що якщо вона має певну освіту, то вона може бути прийнята на цю посаду. Однак, через два дні з'ясувалося, що ОСОБА_2 ніякої іншої спеціальності, окрім зазначеної, не має, а допущена вона була до роботи начальником організації безпеки руху, який на це не мав ніяких повноважень. Тому наказ про прийняття на роботу позивачки не було видано.

Директор підприємства зазначив, що розгляд питання про прийом на роботу ОСОБА_2 вирішувався за умови що ОСОБА_2 підтвердить свою кваліфікацію у відповідності до вимог Положення «Про медичний огляд кандидатів у водіїв транспортних засобів» та надасть відповідні підтверджуючи документи. З урахуванням того, що ОСОБА_2 на роботу не було прийнято, її також не ознайомлювали з її посадовою інструкцією, що є обов'язковою вимогою до початку роботи.

На підтвердження факту свого прийому на роботу ОСОБА_2 надала до матеріалів справи графік виходу на роботу медпрацівників та механіків по випуску транспортних засобів ТОВ «Приваттранс» за серпень 2014 рік. Однак, як вбачається з даного графіка начальником служби БДР він не затверджений та не підписаний. Більш того, на посаді начальника служби БДР зазначено прізвище ОСОБА_9, який відповідно до Наказу -К від 15 липня 2013 року був звільнений з підприємства ще у 2013 році і тому не мав можливості взагалі запроваджувати графік, який було надано ОСОБА_2.

Незважаючи на це, ОСОБА_2 звернулася до діючого начальника організації безпеки руху ОСОБА_7 та була його усним розпорядженням відправлена на роботу у якості стажера.

Відповідно до п. 8.3.1 Статуту товариства саме директор підприємства має право укладати трудові договори. Пунктом 4 та 5 посадової інструкції начальника служби організації охорони безпеки руху передбачається вичерпний перелік прав та обов'язків, якими він керується під час своєї роботи та не передбачається право прийому на роботу та направлення на виконання робіт без розпорядження директора підприємства.

Таким чином, направляючи ОСОБА_2 на виконання робіт без дозволу та розпорядження директора товариства, начальник служби організації охорони безпеки руху ОСОБА_10 порушив свою посадову інструкцію, що підтверджується Наказом № 50 від 07серпня 2014 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_7.» та його пояснювальною запискою від 07 серпня 2014 pоку, а направлення на виконання робіт ОСОБА_2 є незаконним та не підтверджує факт прийому на роботу.

ОСОБА_2 під час розгляду справи не довела факт незаконного її звільнення з посади та наявності моральної шкоди. Тому враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивачки такими що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 40, 221, 237-1 Кодексу законів про працю України, п. 21 Постанова Пленуму ВСУ, ст. 10,11,60, 212-214 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у повному обсязі у задоволені позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Приваттранс» міста Кривого Рогу про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, та відшкодування моральної шкоди.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга на протязі 10 днів, з дня виготовлення повного тексту цього рішення суду, в палату з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області, через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу.

Суддя: С. М. Водоп"янов