23.03.2015 23.03.2015 23.03.2015
Провадження №22-ц/784/799/15
Головуюча першої інстанції:Павлова Ж.П.
Категорія -43 Доповідач апеляційного суду: Галущенко О.І
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

2015 р., березня місяця, 23 дня м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Лисенка П.П.

Серебрякової Т.В.

із секретарем: Кудра В.М.

з участю:

представника

відповідача - Телеш Ю.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною скаргою

виконавчого комітету Миколаївської міської ради (далі - виконком Миколаївської міськради) на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.07.2013 р., у справі за

позовом

ОСОБА_4 до виконкому Миколаївської міськради ( третя особа - приватне підприємтсов ЖЕК №10) про визнання права користування житловим приміщенням,

встановила:

19.12.2012 р. ОСОБА_4 звернулася з позовом до виконкому Миколаївської міськради про визнання права користування житловим приміщенням.

Позивачка зазначала, що вона на законних підставах користується житловою квартирою НОМЕР_1.

Наймачем суміжного житлового приміщення (квартира НОМЕР_2) являлась ОСОБА_5, з якою вона проживала однією сім'єю.

За життя останньої вона здійснила в квартирі ремонт, замість пічного влаштувала водяне опалення, а після її смерті продовжує добросовісно користуватися зайнятим житловим приміщенням

Посилаючись на ці обставини, позивачка просила про визнання за нею права користування спірним житловим приміщенням.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.07.2013 р. постановлено про задоволення позову.

В апеляційній скарзі виконком Миколаївської міської ради ставить питання про скасування рішення і ухвалення нового про відмову у задоволенні позову вважаючи, що суд не врахував всіх доказів і обставин, які свідчать про відсутність підстав для визнання за відповідачкою права користування спірним житловим приміщенням.

Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення в межах оскарження, визначених ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд виходив з того, що позивачка вселилася з дотриманням установленого порядку до житлової квартири, наймачем якої є ОСОБА_5, в якості члена її сім'ї, оскільки вела з нею спільне господарство.

При цьому, суд вважав доведеним факт смерті ОСОБА_5, що в свою чергу не вимагає необхідності залучення її до участі у справі, як особи, прав якої стосуються заявлені вимоги.

Але з такими висновками суду погодитись неможливо, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам закону.

Так, відповідно до положень ст. 1, 9 ЖК України громадяни мають право на житло.

При цьому, набуття права користування конкретним житловим приміщенням відбувається відповідно до тих положень цього Кодексу, якими врегульовано порядок надання житлових приміщень у користування або визначення правових наслідків вселення до житлових приміщень на інших підставах.

Зокрема, правилами ст. ст. 64, 65 ЖК України передбачено, що особи, які вселились в жиле приміщення з дозволу наймача квартири в якості членів його сім'ї та спільно проживають і ведуть з ними спільне господарство, набувають право користування цим приміщенням, якщо між ними при вселенні не було іншої домовленості про порядок користування.

Із змісту цих норм вбачається, що право користування житлом у зв'язку з цим виникає за наявності певних юридичних фактів.

А саме - вселення із згоди наймача; наявності сімейних стосунків; спільного проживання, та ведення спільного господарства.

Саме такі юридичні факти являються предметом доказування у справі за відповідним позовом.

Згідно з приписами ст. 60 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін (ст. 57 ЦПК)

З матеріалів справи вбачається, що позивачка на законних підставах користується житловою квартирою НОМЕР_1.

Наймачем суміжного житлового приміщення (квартира НОМЕР_2) являється ОСОБА_5, яка за свідченнями позивачки померла у 2011 році.

В той же час, у міському відділі РАЦС ММУЮ немає даних про реєстрацію смерті ОСОБА_5 та припинення у зв'язку з цим її цивільної правоздатності, відповідно до приписів ч. 4 ст. 25 ЦК України..

Позивач без належного дозволу перепланувала квартири НОМЕР_1 та НОМЕР_2 шляхом їх об'єднання в одну.

Вимагаючи визнання права користування цим житловим приміщенням, вона всупереч положенням ст. 57, 60 ЦПК не надала жодного доказу, яким би підтверджувалося вселення до спірного житла з дозволу наймача, спільне проживання, ведення спільного господарства та виникнення сімейних стосунків, що відповідають приписам ст. 64 ЖК України.

Розглядаючи спір за відсутності особи, яка є наймачем спірного житла та стосовно якої немає достовірних доказів втрати нею цивільної правоздатності внаслідок смерті і пов'язаної з цією подією втратою процесуальної правоздатності, суд не врахував цих обставин через неналежну оцінку наявних доказів та прийшов до висновків, які суперечать дійсним обставинам справи та вимогам закону.

Встановлене є підставою для скасування рішення, у відповідності до вимог ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалюючи нове рішення колегія суддів виходить з того, що позивач не довела належними доказами такої сукупності фактів, які є підставою для визнання права користування спірним житлом та свідчить про те, що її вселення до квартири НОМЕР_2, наймачем якої є інша особа, сталося з її згоди, вираженої в установленому законом порядку та що вселення пов'язане з наявністю сімейних стосунків, які ґрунтуються на спільному проживанні та веденні спільного господарства.

Крім того, колегія враховує, що не підлягають задоволенню вимоги про визнання права користування житлом, право користування яким має інша особа, яка не відмовилася від свого права та стосовно якої немає даних про втрату цивільної правоздатності у зв'язку зі смертю.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Миколаївської міської ради - задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12.07.2013 р. - скасувати. Постановити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання права користування житловою квартирою НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді: П.П.Лисенко

Т.В. Серебрякова