АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9666/15 Справа № 173/717/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Рудь В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Ткаченко І.Ю., Повєткіна В.В.

при секретарі: Добролюбовій І.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, за позовом третіх осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Дніпровської селищної ради, орган опіки та піклування в особі Новомосковської міської ради, -

В с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Дніпровської селищної ради Верхньодніпровського району, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини, стягнення аліментів на дитину(а.с.2-5).

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року до участі у справі у якості третьої особи залучено виконавчий комітет Новомосковської міської ради як орган опіки та піклування(а.с.52-53).

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини, стягнення аліментів на дитину, роз'єднані у самостійні провадження(а.с.73-74).

Предметом розгляду по даній справі є позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, позов третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Дніпровської селищної ради, орган опіки та піклування в особі Новомосковської міської ради(а.с.73-74).

ОСОБА_3 зазначала, що 11 лютого 2011 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_2, від шлюбу мають доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

11 лютого 2015 року в сім'ї сталася чергова сварка, в цей же день разом з дитиною вона переїхала проживати до своїх батьків за адресою: сел.Дніпровське, вул.Дзержинського, 4, Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, де мешкає на даний час.

У зв'язку з погрозами відповідача забрати дитину, виник спір про визначення місця проживання дитини.

Посилаючись на викладені обставини та вказуючи на те, що вона піклується про дитину, займається її вихованням, створює для неї належні соціально-побутові умови проживання, займається її духовним та розумовим розвитком, у неї з донькою тісний психологічний контакт, та що вона працює, отримує заробітну плату, має нормований робочий день, ОСОБА_3 просила визначити місце проживання доньки, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з нею за адресою: вул.Дзержинського, 4, сел.Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

У червні 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини(а.с.35-37).

В обгрунтування позову зазначили, що з серпня 2010 року їх син ОСОБА_2 та невістка ОСОБА_3 мешкали в їхньому будинку за адресою: пров.Парковий, 7 у м. Новомосковську Дніпропетровської області. Після народження онуки ОСОБА_6 вони жили в зазначеному будинку всі разом.

Після переїзду відповідачів наприкінці 2013 року разом з донькою до м.Дніпропетровська вони продовжували підтримувати з онукою родинні відносини, забезпечували її всім необхідним, онука часто мешкала у них вдома.

Наприкінці 2014 року ОСОБА_3 забрала дитину та переїхала до своєї матері в сел.Дніпровське Верхньодніпровського району, де мешкає до теперішнього часу.

З часу переїзду відповідачка не надає можливості спілкуватися з онукою, яка лишилася надійного догляду, оскільки відповідачка працює в м.Дніпропетровськ.

Посилаючись на викладені обставини та вказуючи на те, що вони мають можливість забезпечити онуку гідним навчанням та умовами проживання, мають власний триповерховий будинок, працюють та мають постійний заробіток, який надає можливість належним чином утримувати онуку, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 просили суд визначити місце проживання онуки ОСОБА_6 за адресою: пров.Парковий, 7 у м.Новомосковську Дніпропетровської області, та передати дитину їм на утримання.

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, треті особи з самостійними вимогами: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа без самостійних вимог орган опіки та піклування в особі Новомосковської міської ради (а.с.68-70).

В обгрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що 11 лютого 2011 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_3, від шлюбу мають доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Родина мешкала деякий час в будинку його батьків за адресою: пров.Парковий, 7, м.Новомосковськ Дніпропетровської області. Вони разом з батьками виховували доньку, купували всі необхідні речі, донька відвідувала дошкільні кружки.

Наприкінці 2013 року вони переїхали з дитиною до м.Дніпропетровська, де донька була влаштована до дитячого садочку. У зв'язку з їх занятістю донька більшість часу проводила у його батьків.

В період шлюбу відповідачка вела аморальний спосіб життя, постійно влаштовувала сварки, поводилась неадекватно, грубо поводилась з дитиною. Після сварки на початку 2015 року відповідачка забрала дитину та переїхала до своєї матері в с.Дніпровське Верхньодніпровського району, де донька і лишилася проживати.

Фактично дитина залишилася без догляду зі сторони матері, оскільки остання мешкає в м.Дніпропетровську. За місцем реєстрації відповідачки у с.Дніпровське родичі розводять свиней та домашніх тварин, у зв'язку з чим у дворі тяжкий запах, відповідної огорожі, що попереджає контакт дитини з домашньою худобою фактично не існує. Дитина мешкає в антисанітарних умовах. В той же час у будинку його батьків є всі необхідні умови для життя та виховання доньки.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_2 просив визначити місце проживання доньки ОСОБА_6 за адресою: пров.Парковий, 7 у м.Новомосковську Дніпропетровської області(а.с.68).

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, задоволено(а.с.105-11).

Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матір'ю ОСОБА_3, за адресою: вул.Дзержинського, 4, сел.Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

В позові третіх осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, відмовлено.

В зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення по суті його зустрічних позовних вимог, а саме визначити місце проживання доньки ОСОБА_6 за адресою: 51200, м.Новомосковськ, пров.Парковий, буд.7, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права(а.с.115-116).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарги підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За положеннями ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Згідно зі ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Статтями 160, 161 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них залишаються проживати діти, суд, виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, зокрема, у принципі 6, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

По справі встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 11 лютого 2011 року, від шлюбу мають доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с.6,7).

З лютого 2015 року подружжя разом не проживають, стосунки не підтримують і з того часу малолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю ОСОБА_3 та бабусею ОСОБА_7 мешкає за адресою: вул.Дзержинського, 4, сел.Дніпровське Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Даний факт визнали сторони та підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 14 липня 2015 року(а.с.83).

За змістом акту обстеження від 14.07.2015 року будинок, в якому мешкає дитина, має 3 кімнати, коридор та кухню. Санітарно-гігієнічний стан житлового приміщення задовільний, наявні електроенергія, газопостачання, водопостачання, індивідуальне опалення. Мати з дитиною мешкають в окремій кімнаті, для дитини є місце для дозвілля. Є в достатній кількості продукти харчування для дитини відповідно до її віку. Дитина забезпечена сезонним одягом, іграшками, книжками. Матір'ю створено задовільні умови для проживання дитини(а.с.83).

Із акту комісії органу опіки та піклування Дніпровської селищної ради від 22 травня 2015 року обстеження матеріально-побутових умов проживання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, вбачається, що мати ОСОБА_3 з дитиною ОСОБА_6 проживають ІНФОРМАЦІЯ_3, де створені нормальні побутові умови, в будинку чисто, охайно, для дитини обладнано спальне та ігрове місце; умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним нормам(а.с.84).

Згідно довідки-характеристики завідуючої ДНЗ №1 ОСОБА_8 від 9 червня 2015 року ОСОБА_3 належним чином виконує батьківські обов'язки, цікавиться дитиною, зарекомендувала себе позитивно(а.с.85).

За даними довідки КЗ «Дніпропетровського центру первинної медико-санітарної допомоги №1 Амбулаторія №2» від 27 липня 2015 року ОСОБА_3 здійснює нагляд та лікування доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, відвідування поліклініки регулярні, претензій щодо нагляду за дитиною у медичного персоналу не виникало(а.с.82).

Як видно із справи, ОСОБА_3 працює в ПАТ КБ «Приватбанк» оператором департаменту «VIP-контакт-центр», отримує заробітну плату близько 5000 грн., що підтверджується довідкою від 15 травня 2015 року(а.с.18).

За місцем роботи ОСОБА_3 характеризується позитивно, що підтверджується відповідною характеристикою від 10 червня 2015 року(а.с.86).

Рішенням органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Дніпровської селищної ради від 17 червня 2015 року № 19/1 рекомендовано подальше проживання малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_3, без порушення прав батька ОСОБА_2 на вільне спілкування та виховання доньки(а.с.65).

Таким чином, перевіривши доводи та заперечення сторін щодо заявлених вимог та встановивши, що ОСОБА_3 належним чином виконує свої батьківські обов'язки щодо виховання та утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем проживання створено належні умови для проживання та розвитку дитини, і не встановивши виняткових обставин, в силу яких малолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, може бути розлучена зі своєю матір'ю, суд прийшов до правильного висновку про задоволення позову ОСОБА_3 та про відмову ОСОБА_2, третім особам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в задоволенні заявлених ними вимог про визначення місця проживання дитини.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що суд не врахував його заперечення щодо неналежних умов, в яких проживає донька, та що акт комісії від 22 травня 2015 року є неналежним доказом створення належних умов для проживання та розвитку дитини, не можуть бути взяті до уваги, оскільки суд повно та всебічно з'ясував обставини справи, права та обов'язки сторін, доказам у справі, у тому числі вказаному акту, дав оцінку відповідно до положень ст.212 ЦПК України.

Доказів в розумінні ст.ст.57,58 ЦПК України, які б спростовували висновок суду про створення належних умов для проживання та розвитку дитини за місцем проживання, та доказів в підтвердження обставин, які б перешкоджали проживанню малолітньої дитини з матір'ю, що визначені ч.2 ст.161 СК України, ОСОБА_2 у порядку, передбаченому ст.60 ЦПК України, не надав. При цьому суд обгрунтовано зазначив, що сама по собі та обставина, що за місцем проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за адресою: пров.Парковий, 7 у м.Новомосковську Дніпропетровської області, де, як зазначає ОСОБА_2, він також проживає, створені кращі умови проживання, не може бути вирішальною умовою та підставою для задоволення вимог про визначення місця проживання дитини за вказаною адресою, оскільки положеннями Сімейного Кодексу України та Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, визначено, що малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Виняткових обставин судом не встановлено.

Отже, рішення суду першої інстанції відповідає матеріалам справи та вимогам закону, що регулює встановлені правовідносини, підстав для скасування судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді-