Справа № 185/4674/14-ц
Провадження № 2/185/33/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 березня 2015 року м.Павлоград
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Шаповалової І.С.,
при секретарі - Булдаковій К.Е.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,-
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 поділ майна, набутого у шлюбі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в період часу з 04 вересня 2009 року до 12 червня 2012 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі.
За час шлюбу, а саме - 10 серпня 2010 року з відповідачем ними було придбано однокімнатну квартиру в АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори. На теперішній час позивач проживає окремо від відповідача. Питання про добровільний поділ квартири або про порядок користування нею між сторонами не досягнуто, відповідач категорично не дає можливості позивачу користуватися квартирою, не надає доступу до неї. Позивач зазначає, що така поведінка відповідача порушує її права як співвласника майна. Тому просить стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію в сумі 150 000 грн., замість її 1/2 частини цієї квартири ( з урахуванням уточнених позивних вимог позивача від 10 березня 2015 року).
Позивач в судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності.
В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні, посилаючись на обставини, які викладені в позові, в подальшому надала заяву про розгляд справи за її відсутності.
Представники відповідача проти задоволення позову заперечували в повному обсязі, посилаючись на те, що спірну квартиру було придбано ОСОБА_2 за його особисті кошти. В зв'язку з викладеним, просили в задоволенні позовних вимог - відмовити в повному обсязі, посилаючись на свої письмові заперечення. В подальшому в судові засідання не з'явились, ні представники відповідача, ні відповідач, будучи належним чином сповіщеними про день, час та місце розгляду справи, будь-яких заяв суду не надавали, у зв'язку з чим ухвалою суду від 10 березня 2015 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Державний нотаріус Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Головного управління юстиції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про визнання особистої приватної власності на підставі ч. 3 ст. 207 ЦПК України було залишено без розгляду.
Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено, що сторони з часу з 04 вересня 2009 року до 12 червня 2012 року перебували в зареєстрованому шлюбі.
За період перебування у зареєстрованому шлюбі, відповідачем в 2010 році було придбано та зареєстровано на його ім'я однокімнатну квартиру в АДРЕСА_1.
Відповідно до статті 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
З огляду на наведені положення закону діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу.
Згідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК.
Відповідно до ст. 69 СК України дружина та чоловік, мають право на поділ майна, належного їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України).
У відповідності до ч.1,4 ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
Договору про зміну часток у праві сумісної власності між сторонами укладено не було, шлюбний договір між ними не укладався. Режим окремого проживання між сторонами по справі на час придбання спірного майна судом не встановлювався. Сторони не дійшли згоди про порядок користування спірної квартири.
Враховуючи, що квартира, яка є об'єктом поділу не може бути поділена в натурі, та є спільною сумісною власністю подружжя, суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для стягнення з відповідача грошової компенсації на користь позивача ОСОБА_1 за її 1/2 частину однокімнатну квартиру в АДРЕСА_1.
Запропонований позивачем порядок поділу спільного майна подружжя суд вважає законним та справедливим, оскільки поділ спірного майна у такий спосіб не суперечить закону і не порушує права кожного з подружжя на отримання однакової частки у спільному майні.
З наданих позивачем уточнень до позовної заяви вбачається, що середня ринкова вартість однокімнатної квартири становить 300 000 гривень.
Ухвалою суду від 10 червня 2014 року судом по справі було призначено будівельно - технічну експертизу, яку було повернуто без виконання 19 листопада 2014 року у зв'язку з ухиленням відповідача до надання доступу до об'єкту дослідження.
У відповідності до положень ст. 31 ЦПК України сторони повинні добросовісно виконувати свої процесуальні права та обов'язки.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами, згідно ст. 57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Розподіляючи судові витрати, суд враховуючи результати розгляду справи, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача за первісним позовом на користь позивача судовий збір в розмірі 246 грн.60 коп.
Керуючись ст.ст.10,11,57,60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна спільної сумісної власності подружжя - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в сумі 150 000 гривень, яка дорівнює вартості 1/2 частини квартири АДРЕСА_2.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 246 гривень 60 копійки.
Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем у десятиденний строк з моменту отримання копії рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Позивачем рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І. С. Шаповалова