Номер провадження: 22-ц/785/3043/15
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н. А.
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г.,

Колеснікова Г.Я.,

при секретарі - Максимець І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю прокуратури, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, апеляційною скаргою прокуратури Одеської області, апеляційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2015 року , -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_3, звернувшись 3 вересня 2014 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що 21 вересня 2012 року звернулась до прокурора Одеської області з заявою про скоєння посадовими особами ГУ МВС України в Одеській області злочину в зв'язку з переслідуванням її за подання на захист своїх прав заяв, скарг, звернень, за співучасть в її затриманні 21-24 червня 2010 року тощо. Посилаючись на неприйняття за її заявою про злочин рішення в порядку статті 97 КПК України (в редакції 1960 року) та постановлені у кримінальному провадженні судові рішення про неправомірність бездіяльності прокуратури, ОСОБА_3 просила відшкодувати їй за рахунок Державного бюджету України завдані неправомірною бездіяльністю прокуратури матеріальні збитки в сумі 247,10 грн., моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн., судові витрати шляхом списання бюджетних коштів з рахунків прокуратури (а.с.1-5).

Відповідачем прокуратурою Одеської області позов не визнано (а.с.49-56).

Відповідачем ГУ Державної казначейської служби України в Одеській області позов не визнано (а.с.30-33).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2015 року в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування матеріальних збитків відмовлено; позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди задоволено частково, стягнуто за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 500,00 грн., судові витрати в сумі 261,50 грн. шляхом списання коштів з рахунків прокуратури Одеської області, а в разі відсутності коштів у даного органу, за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень (а.с.107-108).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду в частині відмови у відшкодуванні матеріальних збитків скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про відшкодування матеріальних збитків.

В апеляційній скарзі прокуратура Одеської області просить рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди та судових витрат скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ГУ Державної казначейської служби України в Одеській області просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в позові повністю.

Неправильність рішення суду апелянти мотивували неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_3, часткове задоволення апеляційних скарг прокуратури Одеської області та ГУ Державної казначейської служби України в Одеській області з наступних підстав.

21 вересня 2012 року ОСОБА_3 на особистому прийомі подала прокурору Одеської області заяву в порядку статті 97 КПК України (в редакції 1960 року), в якій за подіями її адміністративного затримання 21 червня 2010 року просила порушити відносно посадових та службових осіб ГУ МВС України в Одеській області та Березівського РВ ГУ МВС України в Одеській області кримінальну справу за скоєння злочину. 1 жовтня 2012 року заяву ОСОБА_3 направлено для розгляду по суті прокурору Березівського району Одеської області. За результатами перевірки прокуратурою Березівського району Одеської області прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи відносно співробітників Березівського РВ ГУ МВС України в Одеській області по пункту 2 статті 6 КПК України (в редакції 1960 року) в зв'язку з відсутністю в їх діях ознак злочинів, передбачених статтями 354, 365, 366, 367 КК України (а.с.70-71).

17 жовтня 2012 року ОСОБА_3 звернулась до суду з скаргою на неправомірні дії та бездіяльність прокуратури Одеської області по розгляду заяви від 21 вересня 2012 року про злочин. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2012 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26 листопада 2012 року, скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 серпня 2013 року постанову Приморського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2012 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26 листопада 2012 року скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд (а.с.6-9).

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2013 року скаргу ОСОБА_3 на неправомірні дії та бездіяльність прокуратури Одеської області задоволено, зобов'язано прокурора Одеської області розглянути заяву ОСОБА_3 від 21 вересня 2012 року про злочин та прийняти рішення в порядку КПК України. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19 лютого 2014 року постанову Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2013 року доповнено резолютивну частину пунктом про визнання неправомірними дій та бездіяльності посадових осіб прокуратури Одеської області в неналежному розгляді заяви ОСОБА_4 від 21 вересня 2012 року № 6110 (а.с.10-11, 13-14). За змістом прийнятих в порядку кримінального провадження судових рішень заява ОСОБА_4 перенаправлялась на розгляд різних органів без прийняття рішення в порядку статті 97 КПК України (в редакції 1960 року).

Відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, передбачено статтею 1176 ЦК України, що встановлює особливий режим відшкодування шкоди. Зі змісту позовних вимог ОСОБА_3 вбачається, що вимоги підлягають вирішенню на підставі частини 6 статті 1176 ЦК України, тобто на загальних підставах. Юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди з огляду на загальні підстави, є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний

зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції визначився зі спірними правовідносинами та нормами матеріального права, що такі регулюють. Вирішуючи позов в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, суд встановив обставини, що мають значення для справи, висновок суду про право ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди є обґрунтованим. Доводи апеляційних скарг прокуратури Одеської області та ГУ ДКС України в Одеській області в частині недоведеності складу цивільного правопорушення по відшкодуванню моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю прокуратури, безпідставні.

Так, ОСОБА_3 звернулась до прокурора Одеської області з заявою про злочин, по заяві в порядку статті 97 КПК України (в редакції 1960 року) рішення не прийнято; протиправність поведінки прокуратури встановлена прийнятими в порядку кримінального провадження судовими рішеннями про визнання неправомірною бездіяльності прокуратури щодо розгляду заяви про злочин. Завдання моральної шкоди ОСОБА_3 обґрунтовано протиправною поведінкою щодо розгляду її заяви про злочин, причинний зв'язок між шкодою, обумовленою настанням негативних наслідків у вигляді моральних страждань через неприйняття рішення, і протиправною поведінкою доведений. Таким чином, склад цивільного правопорушення за частиною 6 статті 1176 ЦК України наявний, передбачене пунктом 2 частини 2 статті 23, частиною 1 статті 1167 ЦК України право на відшкодування моральної шкоди підлягає захисту. Розмір грошового відшкодування визначено з урахуванням положень частини 3 статті 23 ЦК України, ОСОБА_3 визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди у 500,00 грн. не оскаржила.

Вирішуючи позов в частині вимог про відшкодування 247,10 грн. як матеріальних збитків, суд першої інстанції правильно виходив з відсутності підстав для задоволення цих вимог. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 в частині необхідності відшкодування їй 247,10 грн. як матеріальних збитків, безпідставні.

Так, 247,10 грн. є витратами, що понесені ОСОБА_3 при розгляді справи в порядку кримінального судочинства за її скаргою на неправомірні дії, бездіяльність прокуратури Одеської області. Такі витрати у сенсі положень пункту 1 частини 2 статті 22 ЦК України не є матеріальними збитками (майновою шкодою), що в порядку цивільного судочинства підлягають відшкодуванню на підставі частини 1 статті 1166, частини 6 статті 1176 ЦК України. Питання про судові витрати не можуть вирішуватися іншим судом або шляхом пред'явлення позову в іншій справі (роз'яснення пункту 12 постанови №2 від 12 червня 2009 року Пленуму Верховного Суду України).

Стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (ч.1 ст.88 ЦПК України). До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати сторін, що пов'язані з явкою до суду (п.3 ч.3 ст.79 ЦПК України).

ОСОБА_3 заявлено до відшкодування судові витрати в загальній сумі 261,50 грн., вказані витрати пов'язані з її явкою до суду. Рішення суду першої інстанції в частині присудження судових витрат в сумі 261,50 грн. підлягає зміні, апеляційна скарга прокуратури Одеської області в частині присудження судових витрат задоволенню частково з огляду на наступне.

Так, ОСОБА_3 проживає в м. Березівка Одеської області. Цивільна справа за позовом ОСОБА_3 про відшкодування завданих неправомірною бездіяльністю прокуратури матеріальних збитків та моральної шкоди розглядалась Приморським районним судом м. Одеси, що розташовується в м. Одесі. В справі проведено судові засідання 29 жовтня 2014 року, 12 листопада 2014 року, 21 січня 2015 року, 28 січня 2015 року. Документально підтверджено витрати ОСОБА_3 на проїзд залізничним транспортом з місця проживання до місця розташування суду та в зворотному напрямку за 29 жовтня 2014 року квитком на суму 31,18 грн., за 12 листопада 2014 року квитком на суму 31,18 грн. (а.с.95). Квиток на автобус в сумі 42,00 грн. з м. Березівки в м. Одесу, який ОСОБА_3 надала на підтвердження проїзду за 10 грудня 2014 року, не має дати, відтак, врахуванню не підлягає, на зворотній проїзд з м. Одеси в м. Березівка квиток відсутній (а.с.95). Документально підтверджено витрати ОСОБА_3 за 21 січня 2015 року на проїзд з місця проживання до місця розташування суду автобусом квитком на суму

42,00грн., в зворотному напрямку залізничним транспортом квитком на суму 15,57 грн. (а.с.102). Квиток на автобус в сумі 42,00 грн. з м. Березівки в м. Одесу, який ОСОБА_3 надала на підтвердження проїзду за 28 січня 2015 року, має виправлення в даті, відтак, врахуванню не підлягає, на зворотний проїзд з м. Одеси до м. Березівки квиток відсутній (а.с.102). Таким чином, підтвердженими є витрати на проїзд в дні судових засідань на загальну суму 119,93 грн. (31,18грн.+31,18 грн.+42,00 грн.+15,57 грн.=119,93 грн.).

Шкода, право на яку передбачено частиною 6 статті 1176 ЦК України, підлягає відшкодуванню на загальних підставах, за якими, зокрема, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала (ч.1 ст.1167 ЦК України). Моральної шкоди ОСОБА_3 завдано неправомірною бездіяльністю прокуратури Одеської області, відтак, шкода підлягає відшкодуванню прокуратурою Одеської області, а не державою.

Обслуговування Державного бюджету здійснюють органи Державної казначейської служби (ст.43 БК України). Бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом про Державний бюджет України (п.8 ст.7, п.п.1,2 ст.29 БК). Повноваження на здійснення платежів з конкретною метою в процесі виконання бюджету надаються розпоряднику бюджетних коштів відповідно до бюджетних призначень (п.6 ч.1 ст.2 БК). Для здійснення програм та заходів, які проводяться за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядником бюджетних коштів (ч.ч.1.2 ст.22 БК). Відповідно до бюджетного законодавства органи прокуратури є розрядниками бюджетних коштів і уповноважені на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов'язань та здійснення видатків з бюджету.

Статтею 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Вказаний закон стягнення за рахунок Державного бюджету України не передбачає.

Суд першої інстанції стягнув шкоду та судові витрати за рахунок Державного бюджету України, при тому стягнув «під умовою» без зазначення особи, відповідальної за шкоду. Доводи апеляційної скарги ДУ ДКС України в Одеській області в частині порядку виконання рішення обґрунтовані. Резолютивна частина рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди та присудження судових витрат підлягає зміні шляхом зазначення особи (боржника), з якої підлягає стягненню шкода і судові витрати, та визначення відповідно до положень статті 217 ЦПК України порядку виконання рішення Державною казначейською службою України.

Керуючись ст.303, п.3 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу прокуратури Одеської області задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2015 року - змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до прокуратури Одеської області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області в частині відшкодування завданих неправомірною бездіяльністю прокуратури матеріальних збитків в сумі 247 грн. 10 коп. - залишити без задоволення, в частині відшкодування моральної шкоди та присудження судових

витрат - змінити.

Стягнути з прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_3 на відшкодування завданої неправомірною бездіяльністю прокуратури моральної шкоди 500 грн. 00 коп.

Стягнути з прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_3 судові витрати в загальній сумі 119 грн. 93 коп.

Визначити порядок виконання рішення шляхом списання Держаною казначейською службою України бюджетних коштів в межах відповідних бюджетних призначень з рахунків прокуратури Одеської області, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Г.Я.Колесніков