Справа № 761/5884/15-ц
Провадження № 6/761/332/2015
У Х В А Л А

Іменем України

06 березня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової І.В.,

при секретарі - Калугіній М. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду цивільну справу за поданням старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кушнір Л. В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Урожай» ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2015 року заявник звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу ОСОБА_2.

Подання обґрунтовував тим, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України знаходиться виконавче провадження № 44323927 з примусового виконання наказу № 905/5150/13, виданого 12 грудня 2013 року Господарським судом м. Києва про стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Урожай» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Золотий урожай» на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за Кредитним договором №030611-КЛТ від 03 червня 2011 року у сумі 7 704 304,82 доларів США. Керівником ТОВ Торгівельна компанія «Урожай» є ОСОБА_2. Боржником не вчинено жодних дій, спрямованих на погашення боргу, а тому державний виконавець звернувся до суду з вказаним поданням.

Державний виконавець у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, на адресу суду направив клопотання, у якому подане клопотання підтримав та просив його задовольнити, розгляд справи просив проводити без його участі.

Стягувач та боржник у судове засідання не викликалися на підставі ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вказане подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 грудня 2013 року Господарським судом м. Києва видано наказ по справі №905/5150/13 про стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Урожай» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Золотий урожай» на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за Кредитним договором №030611-КЛТ від 03 червня 2011 року у сумі 7 704 304,82 доларів США.

07 серпня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №44323927, боржнику встановлено строк на добровільне виконання, копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження. Проте станом на день звернення державного виконавця до суду заборгованість боржником не погашена та жодних дій зі сторони боржника для її погашення не вчинюється.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Керівником ТОВ «Торгівельна компанія «Урожай» є ОСОБА_2.

На підставі викладеного державний виконавець звернувся до суду з вказаним поданням, однак, суд не може погодитись з проханням державного виконавця про тимчасове обмеження у праві ОСОБА_2 за межі України з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі - Закон) копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 31 зазначеного вище Закону копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до ст. 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Згідно вимог ч. 1 ст. 27 Закону у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Таким чином, державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк.

Між тим, до суду не подано жодного належного та допустимого доказу, що свідчив би про обізнаність боржника з приводу наявного виконавчого провадження та можливості добровільного виконання рішення.

Зазначаючи, що боржник не реагує на постанову про відкриття виконавчого провадження та виклики державного виконавця, останній не надає до суду доказів на отримання боржником зазначених документів, що свідчило б про ухилення ОСОБА_2 від виконання рішення суду.

Відповідно до 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Звертаючись до суду з поданням, державний виконавець зазначив, що боржник ухиляється від покладеного на нього обов'язку виконання рішення суду, проте жодного доказу на підтвердження цього не надав.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від виконання. У зв'язку з викладеним, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатись з матеріалів виконавчого провадження.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, що визначений в постанові про відкриття виконавчого провадження, про що вказує державний виконавець в поданні, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків, адже таке невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами.

Крім того, державним виконавцем не надано до суду доказів на підтвердження обізнаності боржника щодо виконавчого провадження та обов'язку погасити заборгованість.

У відповідності до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Так, наприклад, за п. 6 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

З матеріалів подання не вбачаються спроби державного виконавця виконати рішення суду іншим шляхом, аніж обмежити керівника боржника у праві виїзду за кордон, тоді як ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено шляхи примусового виконання рішення.

Натомість, до матеріалів подання не приєднано доказів підтвердження використання державним виконавцем всіх можливих заходів виконання рішення суду у примусовому порядку.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За викладених обставин суд вважає, що подання державного виконавця щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 377-1 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кушнір Л. В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Урожай» ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: