АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/3583/14-ц Номер провадження 22-ц/786/837/15Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н. В. Доповідач ап. інст. Омельченко Л. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Омельченко Л.М.,

Суддів: Буленка О.О., Дорош А.І.

При секретарі Ачкасовій О.Н.

З участю адвоката ОСОБА_2

Позивача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 січня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою власністю.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Омельченко Л.М.,

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним вище позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого вона, як довіритель, набула майнових прав за договором про участь у Фонді фінансування будівництва виду А щодо об'єкта інвестування - квартиру АДРЕСА_1, на виконання умов якого сплатила 251769 гри. 00 коп. Указані кошти, що були сплачені позивачем ОСОБА_3 за згаданим договором, є коштами, які належали останній особисто, оскільки частинами отримані від її батьків за договорами дарування.

На даний час відповідач не визнає те, що майнові права, яких позивач набула за вищевказаним договором про участь у Фонді фінансування будівництва виду А, є особистою власністю позивача.

Посилаючись на вище викладене, позивач ОСОБА_3 прохала суд визнати її особистою приватною власністю майнові права на квартиру АДРЕСА_1, тип квартири -2, житловою площею 33,58 кв.м, загальною площею 61,24 кв.м, як на об»єкт інвестування.

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Посилався на те, що з 18.09.2004 року по 20.08.2013 року сторони перебували у шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Під час спільного проживання вони разом придбали квартиру АДРЕСА_1. Дана квартира за домовленістю сторін була оформлена на ОСОБА_3, яка 02.08.2013 року уклала з Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна організація №2» Полтавської міської ради Типовий Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Дана квартира є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 неодноразово ставив питання про поділ спільного житла, набутого під час шлюбу сторонами за спільні кошти, однак ОСОБА_3 заперечує його права на спірну квартиру, посилаючись, що вона придбала її за власні кошти.

Прохав визнати за ним право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, як на таку, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, та виділити йому кімнату площею 18,0 кв. м, а кухню, коридор, санвузол та балкон залишити у спільному користуванні сторін.

21.01.2015 року ОСОБА_4 подав до суду письмову заяву про визнання позовних вимог ОСОБА_3 до нього про визнання майна особистою власністю та про відмову від зустрічного позову.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 21 січня 2015 року провадження по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою власністю та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, закрито в частині зустрічних позовних вимог.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 21 січня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майнових прав на квартиру АДРЕСА_1, як особисту власність, відмовлено.

В апеляційному порядку рішення місцевого суду оскаржила ОСОБА_3

Апелянт, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про задоволення скарги, виходячи з наступного.

Згідно ст.309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи і порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3, місцевий суд виходив з того факту, що остання набула майнових прав на квартиру АДРЕСА_1, які ніким не оспорюються, тому вона не потребує судового захисту.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, з 18 вересня 2004 року по 20 серпня 2013 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.29). Під час шлюбу і до фактичного припинення шлюбних взаємовідносин з відповідачем, позивач за первісним позовом, як довіритель, набула майнових прав за договором про участь у Фонді фінансування будівництва виду А щодо об'єкта інвестування: квартиру АДРЕСА_1, тип квартири - 2, житлова площа - 33,58 кв.м, загальна площа 61,21 кв.м , на виконання умов якого сплатила 251769 гри. 00 коп. (а.с.87-89, 108-111).

Згідно акту прийму - передачі від 26 березня 2013 року зазначено, що квартира профінансована в повному обсязі, і ОСОБА_3 приймає виконані зобов»язання по спільно збудованому житловому будинку ( а.с.87).

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно. п.3 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Як видно з матеріалів справи, грошові кошти, що були сплачені ОСОБА_3 за договором про участь у Фонді фінансування будівництва виду А, є коштами, які належали позивачу особисто, так як отримані від її батьків за договорами дарування (а.с.105-106). Факт внесення саме цих коштів у фінансування будівництва спірної квартири підтверджується датами отримання грошей ОСОБА_3 та здійсненням нею оплати за будівництво житла відповідно до графіків фінансування (а.с.88, 98, 112).

Не визнаючи особистою приватною власністю ОСОБА_3 майнові права на квартиру АДРЕСА_1 в цілому та вважаючи її спільним сумісним майном подружжя, відповідач ОСОБА_4 ставив питання про реальний розподіл спірного житла (а.с.24-26). До того ж, останній у 2013 році звертався в суд з позовом до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя, зокрема, вищевказаної квартири, який за його заявою залишено без розгляду (справа № 554/9645/13-ц).

Проте місцевий суд не дав належної оцінки цим фактам та дійшов передчасного висновку про недоведеність ОСОБА_3 позовних вимог в частині наявності порушень її майнових прав.

Крім того, судом не враховано письмову заяву ОСОБА_4 про визнання ним первісного позову (а.с.121).

Згідно ч.ч.1, 4 ст.174 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Разом з тим, прийнявши заяву про визнання відповідачем ОСОБА_4 позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції замість задоволення позовних вимог останньої, послався на недоведеність позивачем того, що її права є порушеними, невизнаними або оспорюваними.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення місцевого суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою власністю.

Керуючись ст.ст.303, 307 ч.1 п.2 , 309 ч.1 п.п.3,4 , 314 , 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 21 січня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою власністю задовольнити.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_3 майнові права на квартиру АДРЕСА_1, тип квартири -2, житловою площею 33,58 кв.м, загальною площею 61,24 кв.м, як на об»єкт інвестування.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: суддя (підпис)

Судді: (підписи) Згідно: