Номер провадження: 22-ц/785/2997/15
Головуючий у першій інстанції Лебединський С. Й.
Доповідач Кварталова А. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кварталової А.М.,

суддів - Заїкіна А.П., Гірняк Л.А.,

при секретарі - Томашевської К.В.,

за участю: представника ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені, за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 01 серпня 2008 року, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Березівського районного суду Одеської області від 22 жовтня 2014 року,-

встановила:

24 квітня 2014р. Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" (надалі ПАТ "УкрСиббанк") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені та заставу транспортного засобу №0 від 01 серпня 2008р. у розмірі 15 053, 86 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07 квітня 2014р. становить 251 292 грн. 04 коп. з яких:

- 11 196, 59 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07 квітня 2014р. становить 130 451 грн. 12 коп. - кредитна заборгованість;

- 3 133, 61 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07 квітня 2014р. становить

36 509 грн. 59 коп. - заборгованість по відсоткам;

- 233, 98 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07 квітня 2014р. становить

2 726 грн. 09 коп. - пеня за прострочення сплати процентів;

- 489, 68 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07 квітня 2014р. становить

5705 грн. 24 коп. - пеня за прострочення сплати кредиту.

Також банк просив стягнути з відповідачів судові витрати по справі.

23 травня 2014р. ОСОБА_3, ОСОБА_4, уточнивши позовні вимоги звернулися до суду із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 01 серпня 2008р.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 просили визнати договір про надання споживчого кредиту №0 від 01 серпня 2008р. та заставу транспортного засобу №0 від 01 серпня 2008р. недійсним, укладений між позивачем та відповідачем з моменту його укладення, застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та застосувати односторонню реституцію.

У судовому засіданні представник ПАТ "УкрСиббанк" підтримав свої вимоги у повному обсязі на підставах викладених у позові.

При цьому посилалися на те, що між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, за яким був отриманий кредит у розмірі 26 826 доларів США, а позичальник ОСОБА_3 зобов'язувався виконувати прийняті на себе зобов'язання та повернути наданий йому кредит не пізніше 04 серпня 2015р., згідно графіку погашення. Також, у той же день був укладений договір поруки, за яким відповідач ОСОБА_4 зобов'язалась відповідати перед банком за виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань по договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу. Проте, в порушення ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України ОСОБА_3 у односторонньому порядку припинив виконання взятих на себе зобов'язань, а ОСОБА_4 порушує прийняті на себе зобов'язання за договором поруки, внаслідок чого виникла заборгованість.

Представник ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення первинного позову банку заперечував та наполягав на задоволенні зустрічного позову.

При цьому, посилався на те, що дійсно між сторонами був укладений договір про надання ОСОБА_3 споживчого кредиту у розмірі 26 828 доларів США на термін до 04 серпня 2015р. При цьому ОСОБА_3 зобов'язався сплатити кредит та відсотки за користування ним у розмірі 14% річних, проте під час укладання договору були порушені положення Закону України "Про захист прав споживачів", та ч.1 ст.524 ЦК України за якими валюта кредитного договору не може бути визначена у іноземній валюті, а тільки у національній валюті у гривні, що є порушенням істотної умови договору.

Крім цього, якщо у разі визнання недійсним кредитного договору, як такого, що не відповідає положенням Закону України "Про захист прав споживачів", тоді втрачають своє правове значення інші правочини, укладені на виконання недійсного договору, а саме договір поруки, договір застави та інші способи забезпечення зобов'язань. Також представник посилався на відсутність у банку відповідної ліцензії на надання кредиту в іноземній валюті.

ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилась. Повідомлялась неодноразово належним чином, про що свідчать судові розписки, але про причини неявки суд не повідомила, заяву на розгляд справи у її відсутності не подавала. З урахуванням обставин справи, що зустрічний позов поданий від імені і ОСОБА_3 і ОСОБА_4, що у судовому засіданні є представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2, який фактично висловлює спільну позицію, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_4.

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 22 жовтня 2014р. позов ПАТ "УкрСиббанк" задоволено.

Судом стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованість по кредитному договору №0 від 01 серпня 2008р. у розмірі 15 053, 86 доларів США, що за курсом НБУ на 07 квітня 2014 р. становить 251 292 грн. 04 коп.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат у розмірі 2 512 грн. 92 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанку" - залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4 просять рішення Березівського районного суду Одеської області від 22 жовтня 2014р. скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ПАТ "УкрСиббанк" - відмовити, а зустрічний позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому посилаються на те, що під час укладання договору були порушені вимоги Закону України "Про захист прав споживачів", та ч.1 ст.524 ЦК України, за якими валюта кредитного договору не може бути визначена у іноземній валюті, а тільки у національній валюті у гривні, що є порушенням істотної умови договору. Крім цього, у разі визнання недійсним кредитного договору, як такого, що не відповідає положенням Закону України "Про захист прав споживачів", втрачають своє правове значення інші правочини, укладені на виконання недійсного договору, а саме договір поруки, договір застави та інші способи забезпечення зобов'язань. Також, представник посилався на відсутність у банку відповідної ліцензії на надання кредитів у іноземній валюті.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати, задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Інші сторони до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, така неявка сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, мотиви і доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ "УкрСиббанк", суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 15 053, 86 доларів США, що за курсом НБУ на 07 квітня 2014 р. становить 251 292 грн. 04 коп. Суд дійшов висновку про те, що оскільки зобов'язання по договору мають виконуватися належним чином, банк свої зобов'язання перед позичальником виконав, а позичальник і поручитель порушили прийняті на себе зобов'язання, тому сторони несуть солідарну відповідальність перед позивачем за їх невиконання, в зв'язку з чим сума заборгованості підлягає стягненню з відповідачів солідарно.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанку" про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 01 серпня 2008р., суд першої інстанції посилався на те, що доводи позивачів не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки кредитний договір та договір застави укладено відповідно до вимог ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

За змістом ст. ст. 1046-1048, 1054ч.1, 1050, п.3 ч.1ст. 611, ч.1 ст.553, 554 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позики позикодавець в праві вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, сплати належних процентів, та вимагати сплати неустойки. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники у повному обсязі.

Судом встановлено, що 01 серпня 2008р. між банком і ОСОБА_3 був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0(надалі Договір)(а.с.6-14).

Згідно п.1.1 розділу 1 Договору банк зобов'язується надати ОСОБА_3, а ОСОБА_3 зобов'язується прийняти належним чином використовувати і повернути банку кредит у розмірі 26 828 доларів США та сплатити плату за кредит у порядку та умовах зазначених у договорі. Вказана сума кредиту дорівнювала еквіваленту 129 984 гривні 34 коп. за курсом НБУ на день укладання договору.

Згідно п/п 1.2.1, 1.2.2 п.1.2 Договору строк кредитування здійснюється з 01 серпня 2008р по 04 серпня 2015р., якщо не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору та/або умов відповідної угоди сторін.

За п/п1.3.1 п.1.3 Договору за користування кредитними коштами протягом перших 30-ти календарних днів встановлюється процентна ставка у розмірі 14%. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць, то застосовується розмір процентної ставки діючий за цим договором в попередньому місяці.

Згідно п.1.3.4. Договору строк сплати процентів з 01 по 10 числа кожного місяця.

За п.1.4 договору цільове призначення кредиту є придбання транспортного засобу.

Відповідно до розділу 2 Договору на виконання всіх грошових зобов'язань надається порука ОСОБА_4, а також ОСОБА_3 передає в заставу рухоме майно - транспортний засіб марки Mitsubishi, модель Lancer 2.0 випуску 2008, колір червоний, тип легковий седан, номери агрегату, шасі НОМЕР_1, що за п.2.2 договору за домовленістю сторін складає 135 632 грн.

Згідно п.7.1 розділу 7 Договору банк підтверджує, що має всі необхідні ліцензії і дозволи НБУ, необхідні для видачі і обслуговування кредиту.

За п.7.2 розділу 7 Договору ОСОБА_3 підтверджував , що повністю розуміє та вважав щодо себе справедливими всі умови договору, свої права та обов'язки за договором і погоджувався з ними. Перед укладенням цього Договору ОСОБА_3 отримав від банку інформаційний лист, згідно законодавства України, зокрема Закону України "Про захист прав споживачів.

Також, 01 серпня 2008 р. між банком та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір поруки №221296(а.с.18-20).

Згідно п.1.1 договору поруки поручитель ОСОБА_4 зобов'язується перед кредитором (банком) відповідати за виконання ОСОБА_3 усіх його зобов'язань перед Кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту №0 від 01 серпня 2008 р.

За п.1.2 договору поруки поручителю відома сума основного боргу 26 828 доларів США, що дорівнює 129 984 гривні 34 коп., за курсом НБУ на день укладання договору, процентна ставка 14%, термін виконання зобов'язання 04 серпня 2015р.

Відповідно п.1.3 договору поруки поручитель ОСОБА_4 відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник ОСОБА_3 за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату відсотків, комісій, відшкодування збитків, сплату пені та штрафних санкцій, передбачених умовами договору.

Згідно п.1.4 відповідальність поручителя і боржника є солідарним.

Як свідчить з довідки розрахунку заборгованості за кредитом відповідач ОСОБА_3 припинив фактичне погашення заборгованості 10 жовтня 2012 р.(а.с.21-29).

Внаслідок невиконання зобов'язань, станом на 07 квітня 2014р. заборгованість за кредитним договором склала 251 292 грн. 04 коп., а саме:

- 11 196, 59 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07 квітня 2014р. становить

130 451 грн. 12 коп. - кредитна заборгованість;

- 3 133, 61 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07 квітня 2014р. становить

36 509 грн. 59 коп. - заборгованість по відсоткам;

- 233, 98 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07 квітня 2014р. становить

2 726 грн. 09 коп. - пеня за прострочення сплати процентів;

- 489, 68 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07 квітня 2014р. становить

5 705 грн. 24 коп. - пеня за прострочення сплати кредиту.

13 березня 2014р. ПАТ "УкрСибббанк" направив ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вимогу - повідомлення про існування заборгованості за кредитним договором станом на 04 березня 2014р. у розмірі 13 947,66 дол. США, яка повинна бути усунена на 32 день з дня отримання вимоги, а в разі не усунення заборгованості за кредитним договором банк змушений звернутися до суду(а.с.34-39).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що зобов'язання за кредитним договором не виконувалися сторонами, сторони припинили сплачувати заборгованість за кредитним договором у 2012р., а тому вказана заборгованість підлягає стягненню з боржника та поручителя солідарно.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позову ПАТ "УкрСиббанк", оскільки вони відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апелянтів про те, що договір споживчого кредиту та договір застави є недійсним до уваги не приймається з наступних підстав.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди до всіх істотних умов договору.

За ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими, відповідно до актів цивільного законодавства.

Доводи апелянтів про те, що банк неправомірно надав їм кредит в іноземній валюті є неспроможними, оскільки дійсність договору на час його укладання 01 серпня 2008р. апелянтами не оспорювалась, банк на час видачі кредиту мав генеральну ліцензію та необхідні дозволи для використання іноземної валюти в кредитних відносинах.

ОСОБА_3 підписав договір кредиту добровільно, що свідчить про те, що всі умови кредитного договору сторонами визначено як обов'язковими для виконання та ніяких заперечень щодо них відповідачем не висловлювалось. За п.7.2 розділу 7 Договору ОСОБА_3 підтверджував, що повністю розуміє та вважав щодо себе справедливими всі умови договору, свої права та обов'язки за договором і погоджувався з ними. Перед укладенням цього Договору, ОСОБА_3 отримав від банку інформаційний лист, згідно законодавства України, зокрема Закону України "Про захист прав споживачів.

Таким чином, ОСОБА_3 спірний договір кредиту та договір застави було укладено ОСОБА_3 в письмовій формі з дотриманням вимог ст. 207, ч. 1 ст. 1055 ЦК України. Загальні умови надання кредиту та договір застави підписані ОСОБА_3 власноручно, він був проінформований про умови кредитування та про наслідки невиконання зобов'язань.

За правилом, передбаченим ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Крім того, ОСОБА_3, укладаючи кредитний договір та договір застави транспортного засобу, був ознайомлений з правочинами, підписав їх та сплачував з 01 серпня 2008р. проценти відповідно до умов договору, а тому фактично погодився з усіма умовами кредитного договору.

Суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про те, що відповідно до абзацу 3 ч.1 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території України забороняється. Договір, предметом якого є споживчий кредит в іноземній валюті, укладений після набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011р. № 3795-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг", за позовом заінтересованої особи може бути визнаний недійсним. Однак, як встановлено судом, договір між банком на ОСОБА_3 № був укладений 01 серпня 2008р., тобто до набрання чинності вищенаведеного Закону.

Доводи апелянтів про те, що умови кредитного договору в дол. США є незаконними та несправедливими у зв'язку з зростанням курсу долара США по відношенні до курсу гривні України є необґрунтованими.

Відповідно до статті 36 Закону України "Про Національний Банк України" офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним Банком України.

Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", встановлюються Національним Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Таким чином, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь - яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

Таким чином, доводи апелянтів про неправомірність надання кредиту в іноземній валюті за кредитним договором є необґрунтованими, оскільки при укладанні кредитного договору ОСОБА_3 валюту кредитування у вигляді долара США обрав на власний розсуд.

Також при укладанні кредитного договору в іноземній валюті (доларах США) та, беручи на себе певні обов'язки щодо погашення кредиту на строк до 04 серпня 2015р., а саме в доларах США, ОСОБА_3 усвідомлював, що курс національної валюти до долару США не є незмінним протягом цих років (цей курс встановлюється щоденно), та повинний був усвідомлювати, що зміна цього курсу можливо настане, а тому повинний був передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за цим кредитним договором.

Виходячи із змісту статей 1046, 1054 ЦК України відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику.

У відповідності до ст. 2, п. 1 ч. 2 ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та ч. 2 ст. 533 ЦК України банки мають право на здійснення операцій і угод з валютними цінностями.

Суд першої інстанції з достовірністю встановив, що Банк у відповідності до наданої банківської ліцензії та письмових дозволів НБУ має право на здійснення операцій з валютними цінностями, у тому числі в іноземній валюті доларах США (а.с. 129-131).

Щодо вимог підпункту "в" п. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то законодавець до теперішнього часу не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті.

Отже операції з надання або одержання банками кредитів в іноземній валюті не потребують індивідуальної ліцензії.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не врахував положення Закону України "Про захист прав споживачів", є помилковими, оскільки після укладання кредитного договору між сторонам у справі виникли договірні правовідносини, які регулюються спеціальним законодавством у системі кредитування, а не вказаним законом.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів, розглянувши скаргу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Інші доводи апелянтів не спростовують висновків суду першої інстанції, тому мають бути відхилені.

За таких обставин апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.209,303,307 п.1ч.1,308,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Березівського районного суду Одеської області від 22 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.М.Кварталова

А.П. Заїкін

Л.А. Гірняк