АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 22-Ц-3007/11р. Головуючий 1-ї інстанції - Колодяжна І.М.
Категоріятрудові Доповідач - ШвецоваЛ.А
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі: головуючого - Швецової Л.А. суддів - Даниленка В.М., Малійської С.М.

при секретарі - Подпрядовій В.Г., Андрійко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 січня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Багатоцільова фірма «Міра» про зміну формулювання причин звільнення, стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку, компенсації за невикористану відпустку та стягнення моральної шкоди ,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Багатоцільова фірма «Міра» про зміну формулювання причин звільнення, стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку, компенсації за невикористану відпустку та стягнення моральної шкоди.

У листопаді 2010 року позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за відпрацьований час з 01.07.2008 року до 22.07.2008 року в сумі 446,40 грн. та компенсацію за невикористану щорічну відпустку 580,76; стягнути з відповідача на його користь середню заробітну плату за весь час затримки розрахунку з 23.07.2008 року; змінити формулювання причин звільнення, а саме на звільнення з займаної посади за власним бажанням, стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 10000 грн.; стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу адвоката 5000 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що з 01 листопада 2005 року по 22 липня 2008 року він на підставі трудового договору працював токарем у ТОВ «Міра».

08 липня 2008 року позивач звернувся до директора ТОВ «Міра» Нефедової І.Л. з заявою про розірвання трудового договору з ініціативи працівника за два тижні, як це передбачено ч. 1 ст. 38 КЗпП, але ні в останній день роботи 22 липня 2008 року, а ні в наступні дні, незважаючи на неодноразові його звернення, відповідачем не було повернуто трудову книжку та не здійснено повного розрахунку за невикористану відпустку та відпрацьовані дні. І лише 18 серпня 2008 року, позивачем було отримано, надіслану ТОВ «Мрія» поштою, трудову книжку, відповідно до якої його було звільнено за п. 8 ст. 40 КЗпП України.

У зв'язку з викладеним позивач був позбавлений можливості влаштуватися на нов роботу, яку знайшов ще до звільнення, що призвело до відсутності коштів для життя та лікування.

Виходячи з грубого порушення ТОВ «Мрія» його трудових прав, глибини душевних і фізичних страждань, погіршення його здібностей, вини відповідача вважав, що моральна шкода, може бути відшкодована разово в розмірі 10000 гривень, які необхідні для лікування по вихідним дням у терапевта, нервопотолога і психолога.

Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивач не звертався з заявами про його звільнення за власним бажанням, а підставою для звільнення ОСОБА_1 за п. 8 ст. 40 КЗпП України, було отримане від Дергачівського РВ ГУМВС України в Харківській області повідомлення за № 3454 від 01.08.2008 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 51 КУпАП. Повний розрахунок з ним не було проведено, у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 до ТОВ «Мрія» для отримання трудової книжки та кінцевого розрахунку не з'явився.

Таким чином, вважав, що позивач звільнений відповідно до чинного законодавства, а його вимога про зміну формулювання причин звільнення є незаконною та необгрунтованою та підстав для проведення вказаних позивачем виплат не передбачається.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 січня 2011 року позовну заяву ОСОБА_1 - задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Мрія» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 368 ( триста шістдесят вісім) гривень 70 копійок, моральну шкоду у розмірі 200 (двісті) гривень, а всього 568 (п'ятсот шістдесят вісім) гривень 70 копійок, стягнуто з ТОВ «Мрія» на користь держави судовий збір у розмірі 51 (п'ятдесят одна) гривня, та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 (тридцять) гривень. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

На зазначене рішення представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 була подана апеляційна скарга, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування рішення та ухвалення нового, яким позовну заву ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Судова колегія вислухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. З ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для зміни рішення.

Як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1, районний суд виходив з того, що позивач знаходився з відповідачем в трудових правовідносинах і заборгованість по виплаті заробітної плати не була виплачена на час звільнення, чим позивачу також спричинена моральна шкода.

Однак погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи та судом не правильно застосовані норми матеріального права і тому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне на підставі п.З, 4 ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції змінити із наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що позивач працював з 01 листопада 2005 року по 22 липня 2008 року на підставі трудового договору працював токарем у ТОВ «Міра».

Наказом ТОВ „Багатоцільова фірма „Міра" від 15.08.2008 року був звільнений з займаної посади за п. 8 ст. 40 КЗпП.

При звільненні відповідач не провів з ним остаточний розрахунок: не виплатив заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку.

Задовольняючи позов щодо стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідачем порушене право позивача на отримання зазначеної виплати, оскільки власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (ч. 1 ст. 47 КЗпП України).

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою заробітної плати.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про відпустки», тривалість відпусток визначається цим Законом, іншими законами та іншими нормативно- правовими актами України і незалежно від режимів та графіків роботи розраховується в календарних днях. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про відпустки» підставою для надання відпустки є затверджений графік відпусток, заява працівника про надання йому відпустки та наказ про надання відпустки, на підставі якого працівнику нараховується сума відпускних.

З матеріалів справи вбачається, що в порушення вимог ст.. 60 ЦПК України представником відповідача не було надано належних та допустимих доказів в обґрунтування того, що позивач за період 2007-2008 роки знаходився у відпустці, з якого часу та не надані копії бухгалтерських документів, які б підтверджували факт отримання позивачем відпускних, таким чином судова колегія приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення на його користь компенсації за невикористану відпустки підлягають задоволенню й з відповідача підлягає стягненню сума 580,75 грн., розрахована на підставі ст. 21 Закону України „ Про відпустки".

Згідно з положеннями ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь црацівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. З огляду на викладене, судова колегія прийшла до висновку, з підстав, вказаних вище, що при звільненні ОСОБА_1 порушені вимоги ст. 116 КЗпП України - в частині виплати всіх сум, що належали останньому при звільнецні від установи в день звільнення. За таких обставин, підлягає задоволенню позовна вимога ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку, згідно ст. ст. 116, 117 КЗпП України і судова колегія вважає достатньою суму 700 грн.

Що стосується стягнення моральної шкоди, яку він мотивував тим, що з вини відповідача тривалий час не може забезпечити собі нормальний рівень життя, втратив нормальні життєві зв"язки, то судова колегія погоджується з висновками районного суду.

Згідно вимогам ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів вважає, що невиплата заборгованості по виплаті заробітної плати вказує на підстави спричинення моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Виходячи з принципу розумності та справедливості, розміру заборгованості по заробітній платі, колегія суддів вважає суму у розмірі 200 грн. достатньою для відшкодування моральної шкоди.

Також судова колегія вважає, що посилання представника позивача в апеляційній скарзі на той факт, що судом першої інстанції необгрунтоівано було відмовлено в заодоволенні позовних вимог щодо оплати послуг адвоката, є безпідставними.

Так, матеріали справи містять угоду про надання правової допомоги від 22 вересня 2008 року, відповідно до якої сума, яку повинен сплатити ОСОБА_1 за надіні юридичні послуги складає 5000 грн., однак пред тавником в судове засідання як першої так і апеляційної інстанції не надано належних та допустимих доказав в обгрунтування того, що вказана сума дійсно сплачена ( відсутній приходний ордер), відсутня виписка журналу доходів та расходів адвоката, з якої вбачалося з адвокатом сплачені відповідні податки та відрахування.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передачи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд від повідно змінює розподял судових витрат.

Керуючись ст. 303, 304,п 3,4 ст. 309, ст.ст. 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 січня 2011 року змінити.

Стягнути з ТОВ «Мрія» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку 580,75 гривень та заробітну плату за час затримки розрахунку в розмірі 700 грн.

Рішення в частині стягнення з ТОВ «Мрія» заборгованості по виплаті заробітної плати та моральної шкоди у розмірі 200 (двісті) гривень, відмови у стягненні витрат на правову допомогу залишити без змін.

Стягнути з ТОВ «Мрія» на користь держави судовий збір у розмірі 165,70 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 (тридцять) гривень.

Рішення набуває законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді