18 березня 2015 року м. Харків
Комінтернівський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді - Онупко М.Ю.,
за участю секретаря - Вовк К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2, в якому просить стягнути з відповідача сплачені відповідно до договору кошти в розмірі 1610 грн., стягнути з відповідача неустойку в розмірі 177,10 грн., стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5000 грн.
В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 зазначила про те, що 28.07.2014 року між нею та відповідачем було укладено договір на виготовлення меблів, згідно якого позивач сплачує кошти у розмірі 1610 грн., а відповідач згідно п. 3.2 вказаного договору зобов'язується виготовити та доставити меблі протягом 30 днів. Під час прийняття замовлення було оговорено всі істотні умови - комплектність та вид меблів, матеріал та його колір, термін виготовлення та умови оплати. Оскільки у встановлені терміни замовлення не було виконане, починаючи з вересня 2014 року позивач телефонувала відповідачу та цікавилася причинами невиконання замовлення. 08.10.2014 року позивач внесла суму заборгованості, але до теперішнього часу меблів немає. За таких обставин, позивач вважає, що оскільки відповідач не виконує умови договору на виготовлення меблів вона змушена звернутися з позовом до суду.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.
Відповідач та його представник ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 28 липня 2014 року між сторонами у справі було укладено договір на виготовлення меблі № 28/07-2014 за яким фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - виконавець) зобов'язався виконати ОСОБА_1 (далі - замовник) роботи по виготовленню меблів за наданими зразками або ескізами, відповідної якості виготовлення, та відповідно затвердженого сторонами замовлення за розцінками виконавця (а.с. 7).
Згідно до п. 3.2 вказаного договору після виконання пункту 3.1 виконавець зобов'язується виготовити та доставити вироби в продовж 30 робочих днів. У випадку, якщо вироби мають нестандартну комплектацію, у випадку від складності конструкції меблів, умов та параметрів приміщення (фасади, виконанні в МДФ, фасади, виконанні в пластику, фотодрук, кольорове хімічне травлення, кривизна стін та ін.) строк виготовлення і доставки виробів збільшується до 40 робочих днів.
Пунктом 3.2.1 договору встановлено, що виконавець має право в односторонньому порядку продовжити строк виготовлення та доставки виробів, однак не більше ніж на 10 робочих днів.
Відповідно до п. 2.1 договору загальна вартість виробів становить 1610 грн.
Згідно відмітки у договорі ОСОБА_1 на момент укладення договору сплатила передплату ОСОБА_2 у розмірі 1100 грн., та, згідно до копії товарного чеку 08.10.2014 року сплатила 510 грн. (а.с.7, 33).
Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII (далі - Закон) законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 1 постанови № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» при вирішенні цих справ суди мають виходити насамперед із положень Закону «Про захист прав споживачів».
Відповідно до вимог п. п. 3, 22 ст. Закону виконавець - суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги. Споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.
Укладаючи договір 28 липня 2014 року, фізична особа-підприємець ОСОБА_2, як суб'єкт господарювання, взяв на себе зобов'язання по виконанню робіт по виготовленню меблів та їх доставки, а ОСОБА_1, як фізична особа, виступив замовником таких робіт та послуг.
Таким чином, між сторонами у справі на підставі договору виникли правовідносини між споживачем та продавцем (виконавцем). Позивач звернувся до суду за захистом свого права, як споживача послуг по виготовленню та доставки продукції (меблів).
Відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження виконання умов вказаного договору.
Статтею 10 Закону визначено права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг). Частиною 1 цієї статті вказано, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.
Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
У ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.
Частиною 5 ст. 10 Закону передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі 3 % вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі 3 % загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.
Відповідно до п. 7.2 договору у випадку не виконання виконавцем пункту 3.2 договору, виконавець зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі 0,1 % від вартості договору за кожен день прострочення.
Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення на її користь грошових коштів, сплачених нею на виконання зазначеного договору, у розмірі 1610 грн. та неустойки за період з 28 серпня 2014 року по 16 грудня 2014 року в межах позовних вимог у розмірі 177,10 грн., підлягають задоволенню.
Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 5000 грн. необхідно зазначити наступне.
Частиною 2 ст. 22 Закону передбачено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Разом з тим, положення ст. 4 Закону щодо права споживачів на відшкодування моральної шкоди передбачає таке відшкодування тільки в разі її заподіяннявнаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.
Умовами договору, укладеним між сторонами, відшкодування моральної шкоди передбачено не було.
Окрім того, позивачем на обґрунтування позовних вимог щодо заподіяння діями відповідача моральної шкоди та її розміру, належних доказів надано не було, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в цій частині.
Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи.
У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню в межах позовних вимог, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню кошти сплачені за договором на виготовлення меблів № 28/07-2014 у розмірі 1610,00 грн., та неустойка за невиконання зобов'язань за договором у розмірі 177,10 грн.
Питання про стягнення судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 88 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 79, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, сплачені за договором на виготовлення меблі № 28/07-2014 від 28 липня 2014 року кошти у розмірі 1610 (одна тисяча шістсот десять) грн., та неустойку у розмірі 177 (сто сімдесят сім) грн. 10 коп., а всього в розмірі 1787 (одна тисяча сімсот вісімдесят сім) грн. 10 коп.
В інший частині в задоволенні позову - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: М. Ю. Онупко