АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року

в справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції в м. Києві про зобов'язання вчинити дії.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції зі скаргою на бездіяльність відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції в м. Києві та просив суд ухвалити рішення, яким зобов'язати ВДВС Оболонського РУЮ м. Києва зняти заборону на відчуження майна.

Вимоги скарги обґрунтовував тим, що рішенням Подільського районного народного суду м. Києва від 12.10.1998 р. з нього стягнуто 5000 грн. на відшкодування витрат позивача. У 1999 р. постановою судового виконавця Мінського району м. Києва у виконавчому провадженні 48/12 на майно заявника було накладено арешт й на виконання рішення суду належну відповідачеві частку майна реалізовано з прилюдних торгів.

Після виконання рішення виконавче провадження закрито, проте ВДВС Оболонського РУЮ м. Києва помилково не знято заборону на відчуження належної йому, ОСОБА_1, частини квартири, про що скаржнику стало відомо з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, у зв'язку з чим він позбавлений змоги повною мірою реалізувати належне йому право власності на нерухоме майно.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015р. у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції, як постановлену з порушенням норм процесуального права, скасувати й постановити по справі нову ухвалу про задоволення скарги.

У судове засідання скаржник та представник ВДВС Оболонського РУЮ в м.Києві не з'явились, хоча про час та дату судового розгляду повідомлялись належним чином.

За таких обставин, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність учасників судового розгляду справи.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що частково підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Подільського районного суду м.Києва від 12 жовтня 1998р. в справі 2-718/98 постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5000грн. матеріальної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з відсутності належних та допустимих доказів наявності відповідного виконавчого провадження, а також роз'яснив ОСОБА_1 право звернення у суд з позовом про виключення майна з-під арешту.

Між тим, з такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо.

Районний суд визнав відсутніми докази перебування на виконанні виконавчого провадження, під час провадження якого державним виконавцем було накладено арешт на майно ОСОБА_1 з метою виконання рішення суду від 12 жовтня 1998р.

Разом з тим, районний суд залишив поза увагою дані, які містяться в долученому до справи Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, згідно яких 14 жовтня 2004р. одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою до реєстру внесено інформацію про накладення 29 жовтня 1999р. Мінським /нині Оболонським / ВДВС у м. Києві арешту на майно ОСОБА_1- АДРЕСА_1. /а.с.5/.

Не дав суд належну оцінку й поясненням представника ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві в судовому засіданні, який не заперечував проти задоволення скарги, незважаючи на те, що матеріали виконавчого провадження, за якими накладено арешт, знищено за закінченням строку зберігання.

Визнавши відсутність у справі належних доказів, які б давали правові підстави до задоволення скарги, районний суд, в порушення вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не роз'яснив учасникам судового розгляду справи їх право на витребування доказів, які можуть зберігатися в одинадцятій Київській державній нотаріальній конторі.

Звертаючись у суд зі скаргою, ОСОБА_1 посилався на порушення його права власності у зв'язку перебуванням належної йому квартири під арештом.

Разом з тим, суд не звернув увагу, що в матеріалах справи відсутні докази того, що скаржник на час звернення у суд із заявою є власником АДРЕСА_1, а також правові підстави набуття права власності.

Згідно долученої до справи фотокопії протоколу № 100040 від 27 лютого 2002р. проведення СПД «Укрспецюст» прилюдних торгів, 27 лютого 2002р. під час проведення прилюдних торгів з продажу ј частини АДРЕСА_1 переможцем торгів став ОСОБА_4 /а.с. 9/.

Відповідно до положень ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися у суд з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Отже, вимогами ч.1 ст.60 згаданого Закону передбачено, що при умові наявності лише арешту майна, щодо якого виникає спір, може бути подано позов про звільнення його з-під арешту, в той час як згідно пояснень ОСОБА_1 та долученої ним до справи незасвідченої копії протоколу та квитанцій про оплату, ј частина нерухомого майна, на яке було накладено арешт, була реалізована під час проведення прилюдних торгів й придбав її ОСОБА_4 /а.с.9,10/.

З огляду на викладене, колегія суддів визнає поспішними, зробленими на неповно з'ясованих обставинах справи та без урахування правових наслідків, висновки районного суду щодо можливості вирішення виниклого у ОСОБА_1 питання шляхом звернення у суд з позовом про виключення майна з-під арешту.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції, як постановлена з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню, а справа - направленню до того ж суду для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до того ж суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 2-103/1998

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4181/2015

Головуючий у суді першої інстанції: ГребенюкВ.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.