Справа № 341/2868/14-ц
Провадження № 22-ц/779/515/2015
Головуючий у 1 інстанції Максимчин Ю. Д.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Галицької міської ради та управління Державної казначейської служби України в Галицькому районі про відшкодування матеріальної шкоди, завданої бездіяльністю органу місцевого самоврядування, за апеляційною скаргою Галицької міської ради на рішення Галицького районного суду від 27 січня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом Галицької міської ради та управління Державної казначейської служби України в Галицькому районі про відшкодування матеріальної шкоди, завданої бездіяльністю органу місцевого самоврядування.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Галицької міської ради №135 від 05.11.2009 року їй надано дозвіл на виготовлення технічної документації по передачі у власність земельної ділянки в АДРЕСА_1, площею 0,23 га., рішенням сесії від 30.12.2010 року затверджено технічну документацію з інвентаризації даної земельної ділянки по передачі її у власність. Згодом 11.08.2011 року Галицька міська рада прийняла рішення №179 про внесення змін до рішення №49 від 30.12.2010 року, яким зменшила розмір земельної ділянки з 0,23 га до 0,2246 га. і яке в послідуючому рішення Галицького районного суду було скасовано.

Посилаючись на те, що внаслідок незаконної бездіяльності міської ради та порушення строків передачі їй у власність земельної ділянки вона була позбавлена можливості використовувати земельну ділянку для вирощення городини та протягом трьох років на придбання овочів вона витратила грошові кошти в сумі 3960 грн., просила зобов'язати Галицьку міську раду відшкодувати їй завдану матеріальну шкоду та стягнути з управління Державної казначейської служби України в Галицькому районі зазначені кошти.

Рішенням Галицького районного суду від 27 січня 2015 року позов задоволено. Зобов'язано Галицьку міську раду відшкодувати ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 3960 грн. Кошти вирішено стягнути на її користь з управління Державної казначейської служби України в Галицькому районі.

В апеляційній скарзі на дане рішення Галицька міська рада посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зокрема, не погоджується з висновком суду щодо порушення Галицькою міською радою строків передачі у власність позивачу земельної ділянки. Зазначає, що міська рада не є розробником проектної документації та не затягує строків її виготовлення. До прийняття рішень про передачу у власність позивачу земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства: площею 0,15 га в урочищі Сіножать і площею 0,2186 га на АДРЕСА_1, дані земельні ділянки перебували в її користуванні, тому позивачка мала можливість вирощувати на них посіви і насадження сільськогосподарських і інших культур.

Згідно даних Управління статистики урожайність картоплі з площі 0,10 га становила 1530 кг у 2012 році і 1500 кг у 2013 році, овочів з площі 0,10 га - 1180 кг у 2012 році і 1340 кг у 2013 році, таким чином, використовуючи тільки одну земельну ділянку позивачка могла повністю забезпечити себе і свою сім'ю картоплею і овочами.

Вважає незрозумілим наявний в матеріалах справи розрахунок витрат ОСОБА_2, зокрема, зростання об'єму споживання картоплі з 350 кг у 2012 році до 500 кг у 2014 році. В той же час за даними Укрінформу споживання картоплі на одну особу за 2012-2014 роки становить 140 кг на рік. Згідно довідки Залуквянської сільської ради №31 від 30.01.2015 року, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які зареєстровані в АДРЕСА_1 фактично проживають в АДРЕСА_2.

Не врахував суд першої інстанції і п. 17 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно якого розміри збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською, міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року).

Зазначає, що аналізуючи рішення суду першої інстанції можна зробити висновок про те, що будь-який землекористувач, який з тих чи інших причини не оформив свідоцтво про право власності на земельну ділянку або з суб'єктивних причин не використовує її за цільовим призначенням, має право на відшкодування витрат, які він поніс, закуповуючи картоплю і інші овочі (у м. Галичі таких землекористувачів є 2126).

Посилаючись на вищенаведене, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

В судовому засіданні представник Галицької міської ради - Чемеринська В.М., представник прокуратури Івано-Франківської області Чугунова В.М. та представник управління Державної казначейської служби України в Галицькому районі - Шикеринець Л.М. апеляційну скаргу підтримали.

Позивачка ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечила, посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Задовольняючи позов та стягуючи на користь позивача 3 960 грн. заподіяних матеріальних збитків, суд першої інстанції виходив з того, що Галицькою міською радою порушено розумні строки передачі у власність земельної ділянки, внаслідок чого позивач понесла матеріальні втрати.

Проте, такий висновок суду першої інстанції зроблено в порушення норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Галицької міської ради №135 від 05.11.2009 року ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації по передачі у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,38 га, зокрема, по АДРЕСА_1, площею 0,23 га та в урочищі Сіножать площею 0,15 га.

Рішенням Галицької міської ради №49 від 30.12.2010 року затверджено технічні документації з інвентаризації даних земельних ділянок по передачі їх у власність позивачу.

11.08.2011 року Галицька міська рада прийняла рішення №179, яким внесла зміни до п. 2 рішення №49 від 30.12.2010 року та вирішила передати у власність ОСОБА_2 земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,2246 га.

Постановою Галицького районного суду від 30 грудня 2013 року зазначене рішення визнано протиправним та скасовано.

Рішенням Галицької міської ради від 7 серпня 2014 року ОСОБА_2 затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0, 2186 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення в АДРЕСА_1 та передано зазначену земельну ділянку безоплатно у власність.

Згідно довідки виконкому Галицької міської ради №04 від 15.01.2015 року вбачається, що позивач користується земельною ділянкою площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,0100 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1, 66; земельною ділянкою площею 0,1500 га для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Сіножать»; земельною ділянкою площею 0,2186 га для ведення особистого селянського господарства на АДРЕСА_1.

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди, завданої бездіяльністю органу місцевого самоврядування, позивач посилалася на те, що протягом трьох років вона була позбавлена можливості користуватися належною їй земельною ділянкою площею 0, 23 га на АДРЕСА_1, у зв'язку з чим змушена була закуповувати продукти городництва на ринку.

На обґрунтування понесеної матеріальної шкоди нею подано розрахунок придбаних на ринку овочів щодо їх кількості та ціни в період з 2012 року по 2014 рік.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами абз. 1 п. 12 розд. X «Перехідні положення» ЗК до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Виходячи з норм ст. 116 ЗК рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст. 155 ЗК).

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відшкодування заподіяних збитків( ст. 152 ЗК України).

Стаття 1173 ЦК України, якою суд керувався при вирішенні спору, передбачає відповідальність органу місцевого самоврядування за шкоду, завдану його незаконними рішеннями, дією або бездіяльністю при здійсненні ним своїх повноважень незалежно від його вини.

Згідно із ч. 1 ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

Шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 77 цього Закону).

Стаття 1 Закону до органів місцевого самоврядування відносить органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм слід дійти висновку, що юридичною підставою такої відповідальності органів місцевого самоврядування є заподіяння шкоди юридичним чи фізичним особам у результаті прийняття незаконних рішень, вчинення неправомірних дій або бездіяльності при здійсненні ними виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування, передбачених Законом та іншими законами.

Необхідними елементами такої відповідальності (незалежно від вини цих органів та осіб) є: шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою.

Зокрема, підлягає доведенню, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

За висновком суду підставою відповідальності Галицької міської ради, як органу місцевого самоврядування в спірних правовідносинах є порушення розумних строків щодо передачі у власність земельної ділянки, що призвели до неможливості використання земельної ділянки за цільовим призначенням, і заподіяння у зв'язку із цим майнової шкоди, яка виразилася в необхідності придбання овочів на ринку.

Разом з тим, дійшовши такого висновку суд не врахував, що підставою для відповідальності згідно з нормами ст. 1173 ЦК України та ст. 77 Закону є така протиправна бездіяльність органу місцевого самоврядування, яка є безпосередньою причиною заподіяння шкоди особі, в той час як судом не встановлено, що скасування судом рішення міської ради, яким позивачу зменшено розмір земельної ділянки з 0,23 га до 0, 2246 га та відсутність у позивача державного акту призвели до неможливості використання земельної ділянки за цільовим призначенням та заподіяння матеріальної шкоди.

Як пояснила в засіданні апеляційного суду позивач, до спірної земельної ділянки у неї відсутній прохід, а тому правовстановлюючі документи їй необхідні для позитивного вирішення питання щодо облаштування проходу через земельну ділянку ОСОБА_9, з яким з 2011 року загострилися стосунки.

З наданого в засідання апеляційного суду плану-схеми земельних ділянок по АДРЕСА_1 вбачається, що до земельної ділянки площею 0, 23 га існує проїзд з АДРЕСА_1, який також є проїздом до урочища Пастівник і використовується жителями для проїзду до своїх ділянок.

Позивач не заперечила, що користується даним заїздом, проте, вказує на незручність користування цим заїздом через значну відстань та необхідність влаштування проходу по сусідній земельній ділянці.

Разом з тим, таке право користування чужою земельною ділянкою позивач може реалізувати не тільки як власник, а як і землекористувач земельної ділянки.

Саме по собі порушення строків передачі у власність спірної земельної ділянки та визнання рішення міської ради протиправним не звільняє позивача від доведення спричинення наслідків від таких дій та бездіяльності.

У зв'язку з наведеним, рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 до Галицької міської ради та управління Державної казначейської служби України в Галицькому районі про відшкодування матеріальної шкоди, завданої бездіяльністю органу місцевого самоврядування.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Галицької міської ради задовольнити.

Рішення Галицького районного суду від 27 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Галицької міської ради та управління Державної казначейської служби України в Галицькому районі про відшкодування матеріальної шкоди, завданої бездіяльністю органу місцевого самоврядування - відмовити.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання ним законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук