Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1816/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2015 року Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючого - судді Шиповича В.В.

при секретарі Вовк О.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача-законного представника

неповнолітнього відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника органу опіки

та піклування Дахновської Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом Державного підприємства Науково-виробничий комплекс «Фотоприлад» до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання такими що втратили право користування жилим приміщенням у гуртожитку, за участі органу опіки та піклування Черкаської міської ради, -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство Науково-виробничий комплекс «Фотоприлад» (далі ДП НВК «Фотоприлад») у березні 2015 року звернулося до суду з позовом ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання такими що втратили право користування жилим приміщенням у гуртожитку, вказавши, що у господарському віданні позивача знаходиться гуртожиток за адресою АДРЕСА_1 призначений для проживання працівників підприємства та членів їх сімей. Відповідач ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2) у 1994 році була вселена у гуртожиток, однак залишила його у 1996 році забравши все своє майно, після чого виїжджала закордон, а з 2006 року проживає у АДРЕСА_2. Неповнолітній син ОСОБА_2 - ОСОБА_5 2001 року народження у гуртожитку взагалі ніколи не проживав. На даний час відповідачі зареєстровані у кімнаті №505 гуртожитку, на підприємстві не працюють, оплату за житлове приміщення та комунальні послуги не здійснюють. За таких обставин позивач просив суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування жилим приміщенням у гуртожитку за адресою АДРЕСА_1.

У судовому засіданні представник позивача підтвердив обставини викладені у позові та просив позовні вимоги задовольнити. Уточнив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 необхідно визнати такими, що втратили право користування не конкретною кімнатою у гуртожитку, а взагалі жилими приміщеннями у гуртожитку на підставі того, що вони більше шести місяців без поважних причин не проживають за місцем реєстрації. Додатково пояснив, що на даний час гуртожиток не прийнято до комунальної власності міста. Вважав, що на відповідачів не розповсюджується дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку», оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстровані не за місцем проживання, фактично у гуртожитку не проживають, а крім того ОСОБА_2 є власником 1/3 частки квартири за адресою АДРЕСА_2 та відсутні медичні документи, які б підтверджували необхідність постійного стороннього догляду за батьком ОСОБА_2 - ОСОБА_6.

ОСОБА_2, як відповідач та законний представник свого неповнолітнього сина ОСОБА_5 позовні вимоги не визнала. Пояснила, що у 1993 році отримала ордер на проживання в гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 та проживала у кімнаті №501. До 1999 року працювала медсестрою у поліклініці заводу «Фотоприлад», після чого періодично виїздила на роботу за кордон, але кожні два місяці поверталася до гуртожитку. У 2008 році довідалася, що вона разом із сином ОСОБА_7 перереєстровані у кімнату №505 гуртожитку, однак це її не збентежило оскільки комендантом гуртожитку була її кума ОСОБА_8, якій вона довіряла. У кімнаті №505 вона ніколи не проживала та не могла проживати, оскільки там жила інша сім'я. Проживати у квартирі своїх батьків по вул. 30-річчя Перемоги вона вимушена, оскільки спочатку доглядала за своєю матір'ю, в якої було онкологічне захворювання, а потім за рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.01.2012 року була призначена піклувальником над батьком - ОСОБА_6, який страждає на психічне захворювання. Вважала, що позивач звернувся до суду з метою позбавити її та її неповнолітнього сина права на приватизацію кімнати у гуртожитку.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог. Вважав, що відсутні правові підстави для визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житлом у гуртожитку, оскільки не проживання відповідачів у гуртожитку викликане поважними причинами, а саме виконанням ОСОБА_2 обов'язків піклувальника. Крім того у кімнаті №505 гуртожитку проживала інша сім'я, що фактично виключало можливість проживати там ще й ОСОБА_2 із сином ОСОБА_7.

Представник органу опіки та піклування Черкаської міської ради заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що визнання неповнолітнього ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житлом позбавить його можливості приватизувати кімнату у гуртожитку.

Суд вислухавши пояснення відповідача, представників сторін і органу опіки та піклування, дослідивши письмові докази, допитавши свідків, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Житловий будинок АДРЕСА_1 у господарському віданні та на балансі ДП НВК «Фотоприлад» і має статус гуртожитку призначеного для проживання сімей, що підтверджується відомостями Черкаського об'єднаного бюро технічної інвентаризації (а.с. 4-5) та рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради №1838 від 28.12.2007 року «Про зміну статусу гуртожитку для проживання одиноких громадян на гуртожиток для проживання сімей» (а.с. 75)

Згідно листа Виконавчого комітету Черкаської міської ради №4819-01-21 від 21.04.2015 року (а.с. 95) гуртожиток по АДРЕСА_1 станом на 21.04.2015 року до комунальної власності територіальної громади м. Черкаси не передано, але така передача запланована на 2015 рік.

Положенням про гуртожиток ДП НВК «Фотоприлад» затвердженим у 2011 році передбачено, що в гуртожитку можуть проживати не тільки робітники і службовці ДП НВК «Фотоприлад», але й інші громадяни (а.с. 72-74).

Отже враховуючи правовий режим гуртожитку по АДРЕСА_1 у м. Черкаси, після передачі у власність територіальної громади житлові приміщення у ньому підлягають приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а тому на мешканців такого гуртожитку у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 ЖК України.

20 грудня 1993 року ОСОБА_2 НВК «Фотоприлад» видано ордер №926 серії «А» на право заняття житлового приміщення площею 12 кв.м. у гуртожитку по АДРЕСА_1, що підтверджується корінцем ордеру (а.с. 7). Факт заселення ОСОБА_2 у гуртожиток на підставі ордеру в судовому засідання сторонами не оспорювався.

За відомостями трудової книжки ОСОБА_2, вона з 02.12.1991 року по 25.11.1999 року працювала медсестрою у поліклініці заводу «Фотоприлад» (а.с. 23).

ІНФОРМАЦІЯ_6 у ОСОБА_2 народився син - ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 86).

Згідно штампу у паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 та довідки Відділу служби громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб у Черкаській області - ОСОБА_2 з 16.11.1994 року по теперішній час зареєстрована у кімнаті АДРЕСА_1. ОСОБА_5 зареєстрований за вказаною адресою разом з матір'ю з 27.02.2008 року (а.с. 47, 49).

Факт реєстрації ОСОБА_2 з 1994 року, а ОСОБА_5 з 2008 року у кімнаті №505 гуртожитку підтверджено і позивачем у довідці №18/252 від 30.04.2015року (а.с.99).

Згідно Акту ДП НВК «Фотоприлад» від 11.02.2015 року (а.с. 10), - ОСОБА_2 не проживає у кімнаті №505 понад 15 років.

Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст.72 ЖК).

Оскільки ОСОБА_2 з 1994 року, а ОСОБА_5 з 2008 року були зареєстровані у кімнаті №505 гуртожитку, суд розглядає причини їх тимчасової відсутності у вказаній кімнаті гуртожитку.

Згідно довідки ДП НВК «Фотоприлад» №18/252 від 30.04.2015 року (а.с. 99) у кімнаті №505 гуртожитку фактично проживали та були зареєстровані:

· з 1991 по 1996 рік ОСОБА_10 1964 р.н.;

· з 05.12.1997 року по 17.10.2012 року сім'я ОСОБА_11 - ОСОБА_11 1972 р.н., ОСОБА_12 1972 р.н. та ОСОБА_13 2004 р.н..

Факт проживання у кімнаті №505 родини ОСОБА_13 підтвердили допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_14.

Таким чином починаючи з з 05.12.1997 року по 17.10.2012 року ОСОБА_2 не мала реальної можливості проживати за місцем своєї реєстрації у кімнаті №505, оскільки там була зареєстрована та фактично проживала родина ОСОБА_13.

Щодо проживання ОСОБА_2 без реєстрації у кімнаті №501 у 1994-1996 роках, то свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що після того, як ОСОБА_2 навесні 1996 року звільнила кімнату №501, приблизно через місяць потому, цю кімнату зайняла вона (ОСОБА_8Ю.) зі своєю сім'єю і жила там до 2001 року, а з 2001 року по теперішній час там проживає інша сім'я.

Таким чином ОСОБА_2 з 1996 року не мала реальної можливості проживати і у кімнаті №501, оскільки менш ніж через шість місяців після залишення нею вказаної кімнати, вона була зайнята родиною ОСОБА_8.

Позовні вимоги про застосування статей 71-72 ЖК України до періоду не проживання ОСОБА_2 у кімнаті №505 з 1996 до 05.12.1997 року, не можуть бути задоволені у зв'язку зі спливом трирічного строку позовної давності.

Суд враховує, що згідно ст. 75 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), яка регулювала порядок застосування позовної давності до 01.01.2004 року, - позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.

При цьому відповідно до ч.6 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Розглядаючи причини не проживання ОСОБА_2 у кімнаті №505 гуртожитку у період з 17.10.2012 року до дня звернення ДП НВК «Фотоприлад» із розглядуваним позовом до суду необхідно зазначити наступне.

Згідно рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.01.2012 року, яке набрало законної сили 01.02.2012 року, - у цивільній справі №2о-108/2011 встановлено, що ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5, який мешкає за адресою АДРЕСА_2 внаслідок психічного захворювання не може усвідомлювати свої дії і керувати ними. Вказаний факт підтверджено висновком судової психіатричної експертизи. ОСОБА_6 визнано обмежено дієздатним та встановлено над ним піклування. Піклувальником ОСОБА_6 призначено його рідну доньку ОСОБА_2 (а.с. 51).

ОСОБА_2 проживає за адресою АДРЕСА_2 разом із батьком ОСОБА_6 та сином ОСОБА_5, що підтверджується Актом від 29.04.2015 року КП «Соснівська СУБ» (а.с. 101).

Таким чином відсутність ОСОБА_2 у кімнаті №505 гуртожитку з 2012 року, після звільнення її родиною ОСОБА_13, пов'язана з необхідністю виконання обов'язків піклувальника щодо ОСОБА_6, який страждає на психічне захворювання, не може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадку виїзду у зв'язку з виконанням обов'язків піклувальника - протягом усього часу виконання таких обов'язків.

Не проживання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 у гуртожитку ДП НВК «Фотоприлад» також викликано і тим, що він до досягнення 14 років (23.01.2015 року), як неповнолітня дитина був позбавлений права самостійно визначати своє місце проживання - ст. 29 ЦК України, ст. 160 СК України.

Таким чином під час розгляду справи судом не встановлено правових підстав передбачених ст. 71, 72 ЖК України для визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житлом у гуртожитку за адресою АДРЕСА_1, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем при зверненні до суду судові витрати стягненню з відповідачів не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 29, 69 ЦК України, ч.6 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, ст. ст. 71, 72, 127-129 ЖК України, ст. 160 СК України, ст. ст. 71, 75 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), ст. ст. 10-11, 60-61, 88, 209, 212, 214-215, 217, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог Державного підприємства Науково-виробничий комплекс «Фотоприлад» до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання такими що втратили право користування жилим приміщенням у гуртожитку.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд міста Черкаси шляхом подачі в десяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Шипович В.В.