Номер провадження: 22-ц/785/885/15
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Панасенкова В.О., Драгомерецького М.М.,

при секретарі - Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Одеси на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства "Інтелект", Одеської міської ради про визнання права власності на нежитлове приміщення,

встановила:

В липні 2010 року до суду звернувся ОСОБА_2 з позовом до Приватного підприємства "Інтелект", Одеської міської ради про визнання права власності на нежитлові приміщення загальною площею 148,6 кв.м. та які складаються з: будівлі літ. "А" - пл. 130 кв.м., будівлі літ. "Б" - пл.9,0 кв.м., будівлі літ. "В" - пл.16,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між позивачем та ПП "Інтелект" було укладеного договір купівлі-продажу від 30.03.2010р. нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до акту опису, оцінки та передачі на реалізацію майна, що перейшло у власність держави №1, затвердженого заступником начальника ДПІ у Приморському районі м. Одеси 24.03.2010р. було проведено опис і оцінку майна відповідно до переліку, що перейшло у власність держави та передано на реалізацію ПП "Інтелект" згідно угоди від 25.09.2009р. №6/1/24-3/6 та рішення ДПІ у Приморському районі м. Одеси №1 від 15.03.2010р.

Відповідно до специфікації до договору купівлі-продажу від 30.03.2010р. позивач придбав: ворота металеві окрашені 3,5*3,2 кв.м.; недобудовану кам'яну будівлю (ракушняк) 3,0*3,0*3,0 м.; недобудовану стіну з ракушняка, червоної цегли та інш. 3,0*8,0*4,0 м.; дерев'яний навіс; недобудовану кам'яну будівлю (ракушняк) 2,7*5,0 м.; металеву споруду на кам'яному фундаменті 12,0*3,0 м.; недобудовану кам'яну будівлю (ракушняк) 2,7 *5,0 м.; металеву споруду на кам'яному фундаменті 12,0*3,0 м.

У зв'язку з тим, що договір є первинним правовстановчим документом, позивач не має можливості зареєструвати своє право власності відповідно до законодавства щодо його реєстрації.

У судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність та зазначив що не заперечує розглядати справу при заочному розгляді.

Представники відповідачів у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Рішенням суду позов задоволений в повному обсязі.

В апеляційній скарзі заступника прокурора м. Одеси ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим, винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 та 3 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позов, виходив з того, що позовні вимоги законні та обґрунтовані.

Проте погодитись з такими висновками суду першої інстанції неможливо виходячи з наступного.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до акту опису, оцінки та передачі на реалізацію майна, що перейшло у власність держави №1, затвердженого заступником начальника ДПІ у Приморському районі м. Одеси 24.03.2010р. було проведено опис і оцінка майна відповідно до переліку, що перейшло у власність держави та передано на реалізацію ПП "Інтелект" згідно угоди від 25.09.2009р. №6/1/24-3/6 та рішення ДПІ у Приморському районі м. Одеси №1 від 15.03.2010р.

Згідно до вказаного акту майно складається з об'єктів розташованих за адресою АДРЕСА_2, саме: металеві ворота пофарбовані у коричневий колір, розміром 2,5*3.2 м; недобудована кам'яна споруда (ракушняк) з лівого боку від воріт 3,0*3,0*3.0 м (висота*ширина*довжина); недобудована стіна з ракушняку, цегли червоної та іншого каменю з права від воріт 3,0*8,0*4,0 м.(ракушняк крихкий,сиплеться); дерев'яний навіс з пошкодженими, прогнивши ми стінами з дошки, частково без даху, без дверей споруджений біля недобудованої стіни праворуч; недобудована кам'яна споруда (ракушняк) з правого боку від воріт 2,7*5,0 м. на відстані 25,0 м. від воріт; металева споруда, на кам'яному фундаменті, з явним пошкодж. іржею орієнт. роз. 12,0*3,0 м., розташована з права від воріт на відстані 30 м.; недобудована кам'яна споруда (ракушняк) з правого боку від воріт 2,7*5,0м. на відстані 45 м. від воріт; металева споруда на кам'яному фундаменті, з явним пошкоджен. іржею орієн. роз.12,0*3,0 м. розташован. ліворуч від воріт на відстані 40 м. Загальна вартість цього майна складає 4900 грн. (а.с.15-17).

З договору б/н від 30.03.2010р. укладеного між позивачем та ПП "Інтелект" вбачається, що покупець купив товар згідно переліку та вартості, за який виставляється рахунок відповідно до специфікації (а.с.9). Відповідно до специфікації к договору від 30.03.2010р., підписаний обома сторонами за договором, зазначений перелік майна, а саме: ворота металеві окрашені 3,5*3,2 кв.м.; недобудовану кам'яну будівлю (ракушняк) 3,0*3,0*3,0 м.; недобудовану стіну з ракушняка, червоної цегли та інш. 3,0*8,0*4,0 м.; дерев'яний навіс; недобудовану кам'яну будівлю (ракушняк) 2,7*5,0 м.; металеву споруду на кам'яному фундаменті 12,0*3,0 м.; недобудовану кам'яну будівлю (ракушняк) 2,7 *5,0 м.; металеву споруду на кам'яному фундаменті 12,0*3,0 м. (а.с.18). Загальна вартість вказаного товару 4 900 грн.

Згідно до технічного паспорту на громадський будинок за адресою АДРЕСА_1, виготовлений 14.05.2010р., виданого на Одеську міську раду, зазначені нежилі будівлі та споруди складаються з: основних будівель літ."А"- пл. 130,0 кв.м., літ. "Б" - пл.9,0 кв.м., літ."В" - 16,8 кв.м., огорожі металевої та тимчасових споруд "Г", "Д". (а.с.10-14).

Єдиними правовими підставами для задоволення позову, на думку суду першої інстанції є ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом, та ч.2 ст.331 ЦК України, в якій зазначено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

З такими висновками суду першої інстанції неможливо погодитись, так як суд неповно з'ясував обставини по справі та неправильно застосував норми матеріального права.

Так, статтею 208 ЦК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти:

1) правочини між юридичними особами;

2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу;

3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу;

4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Стаття 210 цього ж Кодексу визначає, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" зазначає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Стаття 182 ЦК України також передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. (Частина перша статті 182 із змінами, внесеними згідно із Законом № 1878-VI від 11.02.2010). Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Ч. 3 статті 640 ЦК України (в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) вказувала на те, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Статтею 657 цього ж Кодексу (в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

П.п. 8 та 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 за № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Суд першої інстанції в обґрунтування своєї позиції послався на ст. 331 ЦК України, однак, ця стаття передбачає набуття права власності на новостворене майно та об'єкти незавершеного будівництва та на той час також вимагала державної реєстрації.

Таким чином, чинне на той час цивільне законодавство вимагало як державної реєстрації права власності на вказане спірне майно за продавцем (власником товару), так і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації самого правочину щодо купівлі - продажу спірного майна.

Докази неможливості нотаріального посвідчення і державної реєстрації, а також того, що спірний об'єкт є незавершеним будівництвом та його процент готовності відсутні в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Фактично, матеріали справи не містять жодної відомості щодо власника спірного майна на час здійснення купівлі - продажу 30.03.2010р., суд цю обставину не з'ясував.

Вже тільки після такої угоди між Приватним підприємством "Інтелект" та ОСОБА_2, 14.05.2010р. був виготовлений технічний паспорт на спірний комплекс, відповідно до якого власником була зазначена територіальна громада.

Рішення ДПІ у Приморському районі м. Одеси №1 від 15.03.2010р. щодо передачі на реалізацію спірного майна в матеріалах справи також відсутнє.

Посилання позивача як на правову підставу для задоволення його позовних вимог на положення "Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним" затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1998р. № 1340 також не може бути взято до уваги так як дія цього Порядку поширюється на :

1) майно, конфісковане на підставі рішення суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом, крім вилученого митними органами майна, щодо якого винесено рішення суду про конфіскацію;

2) транспортні засоби та інші види майна, що зберігаються під митним контролем виключно митницею, як не пропущені на митну територію України внаслідок установлених заборон чи обмежень на їх ввезення або транзит через територію України, якщо сума складських митних зборів досягає їх вартості;

3) майно, термін зберігання якого під митним контролем закінчився, а власник не звернувся за ним в установлений Митним кодексом України термін;

4) товари з обмеженим терміном зберігання, вилучені правоохоронними органами або затримані митними органами як предмети порушення митних правил, у тому числі товари, затримані у справах про контрабанду;

5) майно, визнане безхазяйним відповідно до законодавства;

6) предмети-знахідки, товари та цінності, загублені або залишені у готелях, транспорті, театрах, інших громадських місцях, якщо вони не були затребувані їх власниками протягом установленого законом терміну;

7) скарби, передані фінансовим органам;

8) майно, що за правом успадкування перейшло у власність держави;

9) підпункт 9 пункту 1 виключено (згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2005 р. N 701)

10) невручені міжнародні та внутрішні поштові відправлення, а також грошові перекази після закінчення термінів зберігання підприємствами зв'язку, визначених законодавством, у разі неможливості видачі їх отримувачам та повернення відправникам;

11) валютні цінності, що пересилаються в міжнародних поштових відправленнях з порушенням нормативних актів Всесвітнього поштового союзу та норм законодавства України;

12) знаряддя незаконного добування природних ресурсів та незаконно добуті природні ресурси або продукти, вироблені з них, чи їх вартість;

Жодного належного та допустимого доказу належності спірного майна до вказаного переліку позивачем не надано.

Відповідно до п.7 цього Порядку акт опису, оцінки та передачі майна є підставою для реалізації майна, зазначеного в пункті 1 цього Порядку, через торгові біржі та аукціони, безоплатної передачі, знищення.

П. 9 Порядку передбачено, що майно, зазначене у пункті 1 цього Порядку, передається для подальшого розпорядження ним на підставі акта опису, оцінки та передачі майна, в тому числі реалізується через торгівельні підприємства, аукціони, біржі, з якими укладені угоди на його реалізацію відповідно до пунктів 12 і 13 цього Порядку, з дотриманням таких вимог: будівлі, споруди, житлові приміщення та їх частини, транспортні засоби, предмети антикваріату, високохудожні авторські роботи, ювелірні вироби з діамантами чи іншим дорогоцінним камінням, товарно-матеріальні цінності за умови наявності оптової партії реалізуються через біржові торги, аукціони у порядку, встановленому законодавством України. При цьому початкова вартість не повинна бути нижчою, ніж вартість, зазначена в акті опису, оцінки та передачі майна;

В п.п. 12 та 13 Порядку зазначено, що на початку кожного року місцеві податкові інспекції із залученням органів, що вилучають та обліковують майно, визначають на конкурсній основі торгівельні підприємства, яким доручатиметься реалізація майна, з обов'язковим занесенням їх до єдиного реєстру торгівельних підприємств, який ведеться цими інспекціями. Протягом року в разі потреби дозволяється доповнювати єдиний реєстр торгівельних підприємств іншими торгівельними підприємствами за поданням органів, що вилучають та обліковують майно. Угоду з торгівельним підприємством, якому доручатиметься реалізація майна, укладає керівник або особа, що його заміщає, відповідного органу державної податкової служби, митного органу в межах повноважень, установлених законодавством. Угоди з торгівельними підприємствами на реалізацію майна укладаються лише після включення їх до єдиного реєстру торгівельних підприємств та організацій.

Жодного доказу того, на підставі чого та в кого було вилучено спірне майно, чому воно не було реалізовано через торгові біржі та аукціони та чи було ПП "Інтелект" визначено на конкурсній основі як торгівельне підприємство, якому доручатиметься реалізація майна, а також чи було воно занесене до єдиного реєстру торгівельних підприємств сторонами до суду не було надано.

При таких обставинах, винесене рішення не може вважатися законним та обґрунтованим, так як воно ухвалене без повних і всебічно з'ясованих обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх позовних вимог, без підтвердження їх належними та допустимими доказами.

Розглядаючи справу, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не повно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а також суд порушив та неправильно застосував норми матеріального права, у зв'язку з чим, є підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ч. 1 п. 1-4; ст.313-314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Одеси задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2010 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до Приватного підприємства "Інтелект", Одеської міської ради про визнання права власності на нежитлове приміщення відмовити в повному обсязі.

Рішення вступає в законну силу з моменту оголошення. На рішення може бути подана касаційна скарга протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішення апеляційного суду.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді М.М. Драгомерецький

В.О. Панасенков