№пр.2/521/1355/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 квітня 2015 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого - судді Буран О.М.
при секретарі - Янкул Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до Першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про скасування арешту з майна, суд
Позивач звернулась до суду з позовом до Першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про зняття арешту з майна та просить зняти арешт, накладений постановою державного виконавця Першої державної виконавчої служби у Малиновському районі м. Одеси, АВ № 984516 від 31.07.2006 року на ? частини квартири АДРЕСА_1. Зняти арешт, накладений постановою слідчого СУ УМВС України в Одеській області на ? частини квартири АДРЕСА_1.
В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що 12.07.2003 року слідчим СУ УМВС України в Одеській області, ОСОБА_2 була винесена Постанова про накладення арешту на ? частину квартири АДРЕСА_1 у зв'язку з тим, що її син, ОСОБА_3 підозрювався у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, де санкція статті передбачала конфіскацію майна. 19.09.2005 року Вироком Суворовського районного суду м. Одеси, її син ОСОБА_3 був визнаний винним у скоєнні злочину передбаченого ст. 187 ч. 4 КК України, за яким призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
31.07.2006 року державним виконавцем Першої державної виконавчої служби у Малиновському районі м. Одеси була винесена Постанова АВ № 984516, якою знову ж таки ще раз був накладений арешт на ? частину квартири АДРЕСА_1.
03.10.2014 року позивач звернулась до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, щодо зняття арешту з ? частини спірної квартири, тому як усі інші власники квартири не в змозі розпорядитись своїм майном. Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції позивачу було надано відповідь, що арешт було накладено відділом при примусовому виконанні виконавчого листа № 1-43, виданого 11.05.2006 року Суворовським районним судом м. Одеси, про конфіскацію майна, належного ОСОБА_3. Виконавче провадження завершено державним виконавцем відділу у 2008 році. У зв'язку з тим, що архівні виконавчі провадження за 2008 рік знищені за закінченням терміну їх зберігання, встановити підстави завершення та вирішити питання щодо зняття арешту з майна не виявляється можливим.
Станом на теперішній час, виконавче провадження по виконанню відповідного виконавчого документу закрите, матеріали виконавчого провадження знищено, відповідно до порядку роботи з документами в органах державної виконавчо їслужби. Однак при цьому органами ДВС не вирішено питання про зняття арешту з вказаного майна. У зв'язку з викладеним, з метою відновлення свого порушеного права, ОСОБА_1 звернулась з даним позовом до суду.
Представник позивача надав до суду заяву, в якій заявлені вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити та розглянути справу за його відсутності.
Представник Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у судове засідання не з'явився, повідомлений судом належним чином про розгляд справи, причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, прийнявши до уваги виниклі обставиниі підстави звернення в суд, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задооволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповілно до ч.1ст.11 ЦПК України. суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі.
Судом було встановлено, що 12.07.2003 року слідчим СУ УМВС України в Одеській області Кліменко О. В. Булла винесена постанова про накладення арешту на ? частину квартири АДРЕСА_1 у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 підозрювався у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.
19.09.2005 року вироком Суворовського районного суду м. Одеси, ОСОБА_3 був визнаний винним у скоєнні злочину передбаченого ст. 187 ч. 4 КК України, за яким призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
31.07.2006 року державним виконавцем Першої державної виконавчої служби у Малиновському районі м. Одеси було винесено Постанову АВ № 984516, якою було накладено арешт на ? частину квартири АДРЕСА_1.
Відповідно до листа Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №1-43, виданого 11.05.2006 року Суворовським районним судом м. Одеси про конфіскацію майна, належного ОСОБА_3, знищено за закінченням терміну зберігання.
Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 18 грудня 1997 року, квартира АДРЕСА_1 дійсно належить на праві спільної, часткової власності ОСОБА_4 та членам його родини: ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_3 в рівних частках.
Як свідчить витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів № 71560113 від 01.10.2014 року, ? частина квартири АДРЕСА_1 обтяжена арештом на підставі Постанови АВ № 984516, 31.07.2006, Перша ДВС у Малиновському районі м. Одеси, та постанови б/н, 12.07.2003 СУ УМВС України в Одеській області.
Відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.
В порушення вищевказаної правової норми, вжиті державним виконавцем вжиті заходи при закритті виконавчого провадження скасовані не були, у зв'язку з чим позивач не має можливості розпоряджатися своєю власністю. Тому суд приходить до висновку, що скасування накладеного арешту є належним способом захисту права позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи.
Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Так, за ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Так, за ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення даного позову та зняття арешту з майна.
Керуючись ст.ст. 50, 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст..ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про зняття арешту - задовольнити.
Зняти арешт, накладений Постановою державного виконавця Першої державної виконавчої служби у Малиновському районі м. Одеси, АВ № 984516 від 31.07.2006 року на ? частину квартири АДРЕСА_1.
Зняти арешт, накладений Постановою слідчого СУ УМВС України в Одеській області на ? частину квартири АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Якщо апеляційна скарга не була подана протягом десяти днів після проголошення рішення, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О.М. Буран