Справа № 463/2636/13 Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/783/956/15 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Глинський О.А.

з участю представників відповідача ПАТ «Іскра» Луцюк Н.Д., Клепач М.Б.

представника третьої особи - Луцюк Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Іскра», третя особа: ОСОБА_5 про захист трудових прав і скасування рішення комісії по трудових спорах, визнання незаконним наказу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2010 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до Комісії по трудових спорах ВАТ «Іскра» про захист трудових прав про скасування рішення комісії. Просив визнати незаконним рішення КТС ВАТ «Іскра» щодо трудового спору між позивачем та ВАТ «Іскра» про скасування догани та скасувати рішення КТС.

Заявами від 28.12.2010 року, від 02.04.2012 року, від 09.04.2012 року, від 18.12.2013 року, 05.05.2014 року, від 04.06.2014 року, від 02.09.2014 року, від 02.10.2014 року позовні вимоги уточнював та збільшував і в кінцевому заявою до ПАТ «Іскра» просив визнати протокол та рішення конференції колективу ВАТ «Іскра» від 20.02.2010 року щодо складу комісії по трудових спорах ВАТ «Іскра» невідповідним законодавству та скасувати їх; визнати положення про комісію по трудових спорах ВАТ «Іскра» ухвалене конференцією трудового колективу ВАТ «Іскра» від 20.02.2010 року невідповідним законодавству та скасувати його; визнати наказ генерального директора ВАТ «Іскра» №1/274/01-07 від 03.03.2010 року про створення комісії по трудових спорах ВАТ «Іскра» невідповідним законодавству та скасувати його в цій частині; визнати протокол №1 та рішення засідання комісії по трудових спорах ВАТ «Іскра» від 10.03.2010 року щодо обрання робочих органів комісії та керуватись положенням про комісію по трудових спорах ВАТ «Іскра» невідповідним законодавству та скасувати їх; визнати неправомочним склад комісії по трудових спорах ВАТ «Іскра» на чолі з головою КТС -ОСОБА_6; визнати невідповідним законодавству та скасувати рішення КТС ВАТ «Іскра» від 04.11.2010 року про залишення в силі оголошеної догани налагоджувальнику КВПіА ОСОБА_4; визнати наказ №1/567/03-03к від 11.04.2011 року про звільнення з роботи ОСОБА_4, налагоджувальника КВПіА БО ВП «ЗЛЗП» по скороченню штатів незаконним та скасувати його; визнати недійсним запис у трудовій книжці ОСОБА_4 щодо звільнення; визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо невидачі в день звільнення незалежно оформленої трудової книжки та копії наказу про звільнення з роботи ОСОБА_4; визнати згоду профкому ВАТ «Іскра» на звільнення з роботи ОСОБА_4 згідно протоколу №17 засідання профкому ВАТ «Іскра» від 06.04.2011 року та сам протокол невідповідним законодавству та таким, що не мають юридичного значення та правових наслідків; визнати дії відповідача неправомірними щодо відмови надати позивачу чергову щорічну відпустку з наступним звільненням; поновити позивача на роботі; стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу; відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5000 грн.; стягнути з відповідача понесені судові витрати, пов'язані з розглядом справи; визнати, що позивач не був працівником підрозділу бізнес-одиниці виробного підрозділу «Завод ламп загального призначення» (БО ВП «ЗЛЗП», а був працівником виробничого підрозділу «Завод ламп загального призначення».; визнати не чинною довіреність №42/11 від 29.01.2009 року на момент оголошення догани та звільнення позивача, надану директору БО ВП «ЗЛЗП» ОСОБА_7; визнати невідповідними законодавству та не чинними Правила внутрішнього трудового розпорядку для працівників ВАТ «Іскра» 2010 року щодо затвердження їх не уповноваженою особою; зобов'язати відповідача провести нарахування помісячно середній заробіток з урахуванням інфляційних виплат за дні вимушеного прогулу за період з 12.04.2011 року по день винесення судом рішення; у разі відмови у позові щодо поновлення на роботі, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12.04.2011 року по день винесення судом рішення через затримку видачі трудової книжки; визначити службову особу, винну у разі незаконного звільнення позивача та покласти на неї обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству у разі оплати працівнику часу вимушеного прогулу; визнати не чинною робочу інструкцію налагоджувальника КВПіА 6-го розряду БО ВП «ЗЛЗП»; визнати незаконним акт від 01.04.2010 року про відмову від підпису позивача від дачі пояснень щодо оголошення догани; визнати незаконним акт від 08.02.2011 року про відмову від підпису про ознайомлення з наказом про вивільнення позивача; визнати незаконним розпорядження директора ВП «ЗЛЗП» ОСОБА_7 Я №55 від 29.12.2010 року щодо зміни істотних умов праці з 06.09.2010 року; визнати незаконним акт від 11.04.2011 року про відмову підпису наказу про звільнення; визнати незаконним акт від 06.04.2011 року щодо запрошення на засідання профкому; визнати незаконним наказ №1/1233/03-03 від 28.05.2010 року щодо зміни істотних умов праці та таким, що не стосується позивача; визнати незаконним акт від 07.06.2010 року про відмову підписати наказ; визнати незаконним акт від 28.03.2011 року; визнати незаконним акт від 31.03.2011 року про відмову підпису; визнати незаконним акт від 01.04.2011 року про відмову від підпису ; визнати незаконним акт від 04.04.2011 року щодо неприйняття скарги.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення оскаржив позивач. Вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Мотивує тим, що суд необґрунтовано відмовив у клопотанні його представника про ознайомлення з матеріалами справи та надання нових пояснень та обґрунтувань по справі в судовому засіданні 11.11.2014 року. Судом не було роз'яснено його новому представнику його прав та обов'язків, судом не було встановлено особу представника та розгляд справи продовжився, незважаючи на заперечення позивача з вимогою зробити перерву в судовому засіданні для ознайомлення з новими документами.

В матеріалах справи відсутній технічний запис судових засідань від 02.10.2014 року та 11.11.2014 року в яких обговорювались важливі питання по суті спору, з'ясовувались обставини та перевірка їх доказами, а також судові дебати.

Окрім того, суд не дослідив покази свідків від 11.05.2012 року, 10.07.2012 року, 19.10.2012 року та матеріали територіальної інспекції праці у Львівській області та відповідь об'єднання профспілки Львівщини щодо численних порушень законодавства відповідачем.

Суд необґрунтовано відмовив у проведенні бухгалтерської експертизи для підрахунку середньої зарплати. Не дослідив оригіналів наданих документів, а також не допитав повторно вже допитаних свідків після збільшення позивачем позовних вимог. За таких обставин просить рішення суду скасувати та ухвали ти нове про задоволення позову.

Представник відповідача та третьої особи Луцюк Н.Д. просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залиши ти без змін як законне та обґрунтоване. Просить врахувати, що в підтвердження позовних вимог позивачем не надавалось суду жодних доказів. Водночас відповідачем на вимогу суду надавались відповідні документи про витребування яких заявляв позивач. Спірним правовідносинам судом надано належну оцінку. Судом детально з»ясовано усі обставини справи, про що у тому числі свідчить факт тривалого розгляду справи судом першої інстанції, витребовування численних документів у відповідача за клопотанням сторони позивача. Судом перевірено мотиви позовів ОСОБА_4, досліджено у повному обсязі всі обставини справи і постановлено законне рішення по суті вимог.

Аналогічну позицію висловлено іншим представником відповідача - Клепач М.Б.

Позивач ОСОБА_4 повторно в судове засідання не з»явився. Не повідомив суду причини своєї неявки в судове засідання призначене на 23.03.2015 року, судову повістку про явку в яке ним отримано особисто 02.03. 2015 року, згідно розписки. Не повідомлено причину неявки позивача ОСОБА_4 в судове засідання на 20 .04.2015 року, повістку про явку в яке отримав особисто 30.03.2015, згідно наявної у справі розписки.

Позивачем також не забезпечену явку представника в судове засідання на зазначені вище дати розгляду справи за апеляційною скаргою.

Незважаючи на відкладення розгляду справи 23.03.2015 року за клопотаннями, що надійшли від позивача та одного з його представників ОСОБА_9 в день призначений для розгляду справи 23.03.2015 року, позивач 20.04.2015 року, знову ж таки у день призначений для розгляду справи в 10 год. 36 хв. подав до Апеляційного суду заяву про відкладення розгляду справи з мотивів несподіваного захворювання його представника ОСОБА_9, подавши в підтвердження цих обставин ксерокопії документів, котрі належним чином не завірені, а отже не можуть братись до уваги як належний доказ поважної причини неявки особи. Крім того, із змісту копії довідки та ксерокопії виписки із медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_9, яка також належним чином не завірена, убачається лише дата їх видачі - 16.04.2015 року. Дата 24.04.2015 року, яка фігурує у копії довідки - не зрозуміло яку подію відображає. Крім того, копія такої довідки не містить підпису та даних про особу, що її видала .

За таких обставин, не погоджуючись з обґрунтованістю клопотання позивача про відкладення повторно розгляду справи за його апеляційною скаргою, колегія суддів звертає увагу на те, що за даними матеріалів справи, представник ОСОБА_9 здійснює представництво позивача за довіреністю, якою не обумовлено надання правової допомоги. Таким же представником позивача ОСОБА_4 є інша особа - ОСОБА_10 за чинною довіреністю від 10.11.2014 року, що на а.с. 239 том. 3.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 303 -1 ЦПК України - апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом двох місяців з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції-протягом п»ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду. По даній справі 10 лютого 2015 року відкрито апеляційне провадження та ухвалою 17 лютого 2015 року призначено справу до розгляду.

Враховуючи відсутність поважних при чин повторної неявки позивачка у справі, який є апелянтом, не забезпечення явки у судові засідання будь-кого із своїх представників, колегія суддів вважає можливим продовжувати розгляд справи у відсутності учасників процесу, які не з»явились, що відповідає вимогам ч.2 ст.305 ЦПК України .

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Матеріалами справи встановлено, що звертаючись до суду первинно 26.11.2010 року з вимогою про визнання незаконним рішення КТС щодо трудового спору між сторонами та скасування догани та цього рішення, а також у подальшому з численними заявами про збільшення позовних вимог, позивач мотивував тим, що з 1988 року працював у ВАТ «Іскра» на різних посадах. Протягом останніх років роботи, між ним та керівництвом періодично відбувалися конфлікти, через неналежні умови праці та несвоєчасність оплати праці. 13.07.2010р. енергетик Іванюк намагався схилити позивача до укладення контракту, коли той відмовився, поклав на нього виробниче завдання, не передбачене посадовими обов'язками налагоджувальника та згодом за не виконання таких йому оголошено догану розпорядженням від 03.08.2010 року. Не погоджуючись з вказаним розпорядженням як таким, що прийняте без відібрання у нього пояснень та невручення копії наказу про оголошення догани для спростування, 11.10.2010р. звернувся до КТС ВАТ «Іскра» із заявою про скасування догани. Вважав незаконними прийняте рішення КТС «Іскра» за наслідками розгляду його заяви, а також документи про створення та склад КТС ВАТ «Іскра», положення про її діяльність. На думку позивача будь-яке прийняте комісією рішення є незаконним, оскільки порушена процедура створення КТС, зокрема, таку обрано загальними зборами від 20.02.2010р. з порушенням вимог закону, до складу КТС входять керівники ВАТ «Іскра» та представники профспілкового комітету. Крім цього, вважає, що положення про КТС не відповідає вимогам законодавства в частині п.5 ч.1, де зазначено, що таке має право користуватися печаткою та штампом ВАТ «Іскра», в частині п.5 ч.2 про те, що протокол підписується одноособово головою КТС, в частині п.2 ч.1 про те, що кількість працівників у складі КТС має бути не менше половини її складу, крім цього в положенні не зазначено порядку оскарження рішень КТС та відсутня інформація ким розроблено та узгоджено дане положення. Відтак вважає, оскільки КТС створено в порушення вимог законодавства тому наказ Генерального директора від 03.03.2010р. №1/274/01-07, ухвала конференції трудового колективу від 20.02.2010р., протокол №1 від 10.03.2010р. є нікчемними. Крім цього, вважає незаконним рішення КТС від 04.11.2010р. з тих підстав, що таке не відповідає вимогам виконавчого документа, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», так як не підписане секретарем КТС та не скріплене печаткою; всупереч вимогам ч.2 ст. 227 КЗпП України не містить мотивів правомірності оголошення догани; не надано позивачу первинні та інші документи, на основі яких було видано розпорядження про догану та прийнято рішення КТС; порушено строк розгляду трудового спору, встановлений ч.1 ст. 226 КЗпП України, копія прийнятого рішення не була вручена позивачу; заява позивача до КТС взагалі не була зареєстрована; всупереч вимогам ч.1 ст. 226 КЗпП України на засіданні КТС не було уповноваженого представника власника; вважає, що таке винесено неповноважним складом КТС.

Позовні вимоги в частині визнання незаконним наказу відповідача №1/567/03-03к від 11.04.2011р. про звільнення позивача за ст.. 40 п. 1 КЗ пП України - по скороченню штатів з 11.04.2011р., обґрунтовував тим, що відповідач неодноразово погрожував звільнити позивача, якщо останній не припинить захищати свої порушені права та скаржитись, зокрема, і в правоохоронні органи та свої погрози відповідач реалізував оголошенням безпідставної догани та незаконним звільненням. Крім цього, позивачу на даний час так і не видана належним чином оформлена трудова книжка та копія наказу про звільнення, не видані розрахунки виплат, хоча позивач працював весь робочий день у день звільнення. Наказ підписаний не уповноваженою особою, на засідання профкому не пустили, звільнили під час відпустки.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Перевіряючи обґрунтованість кожної вимоги позивача, судом встановлено, що ОСОБА_4 з 05.06.1986 року працював у ВАТ «Іскра» на різних посадах. На підприємство прийнятий на підставі наказу №681-к від 25.06.1986 року (а.с.104-105 т.1).

01.08.2008 року згідно наказу №645-к від 15.08.2008р. переведений на посаду налагоджувальника КВПіА по 6 розряду ВП «ЗЛЗП», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.10 т.3).

Розпорядженням по ВП «ЗЛЗП» ВАТ «Іскра» №28 від 03.08.2010р. (а.с.153 т.1) за невиконання свої посадових обов'язків налагоджувальнику КВПіА ОСОБА_4 оголошено догану.

11.10.2010р. позивач вищевказане розпорядження оскаржив до комісії по трудових спорах ВАТ «Іскра» (а.с.143-144 т.1).

Вказаний трудовий спір був предметом розгляду на засіданнях комісії по трудових спорах ВАТ «Іскра» 02.11.2010р. та 04.11.2010р., за результатами розгляду якого 04.11.2010р. прийнято рішення про залишення в силі розпорядження по ВП «ЗЛЗП» ВАТ «Іскра» №28 від 03.08.2010р., що узгоджується з вимогами ст. 225 КЗпП України.

Однією з підстав незаконності рішення КТС позивач вважав, що таке прийняте неправомочним складом КТС, яка створена в порушення вимог чинного законодавства.

Судом першої інстанції враховано, що відповідно до ч.ч.1-3ст. 233 КЗпП України комісія по трудових спорах обирається загальними зборами (конференцією) трудового колективу підприємства, установи, організації з числом працюючих не менш як 15 чоловік.

Порядок обрання, чисельність, склад і строк повноважень комісії визначаються загальними зборами (конференцією) трудового колективу підприємства, установи, організації. При цьому кількість робітників у складі комісії по трудових спорах підприємства повинна бути не менше половини її складу.

Комісія по трудових спорах обирає із свого складу голову, його заступників і секретаря комісії.

Судом першої інстанції на підставі копії витягу з протоколу від 20.02.2010р. (т.1 а.с.135) встановлено, що на засіданні конференції трудового колективу, де було присутньо 89 делегатів, голосами в кількості 84 ухвалено рішення про обрання 6 членів комісії по трудових спорах ВАТ «Іскра», з яких три члена від адміністрації підприємства та три члена від трудового колективу.

На цьому ж засіданні конференції трудового колективу затверджено Положення про комісію по трудових спорах ВАТ «Іскра» (т.1 а.с.137).

Наказом генерального директора ВАТ «Іскра» ОСОБА_5 від 03.03.2010р. №1/274/01-07 (т.1 а.с.140) прийнято рішення про створення КТС ВАТ «Іскра» в складі членів КТС, які були обрані конференцією трудового колективу.

Згідно Протоколу №1 від 10.03.2010р. (т.1 а.с.136) на засіданні КТС ВАТ «Іскра» членами комісії обрано робочі органи КТС та визначено, що комісія у своїй діяльності зобов'язана керуватися чинним законодавством та положенням про комісію по трудових спорах ВАТ «Іскра».

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що КТС ВАТ «Іскра» обрано у відповідності до вимог ст. 233 КЗпП України, конференцією трудового колективу підприємства, якою визначено чисельність та склад комісії, при цьому половину такого становлять робітники підприємства. А відтак прийняті рішення конференцією трудового колективу, наказ генерального директора про створення КТС, протокол засідання КТС є законними, а посилання позивача щодо їх незаконності та неправомочності складу КТС ВАТ «Іскра», не підтверджено жодними належними та допустимими доказами. З цих же підстав суд першої інстанції визнав необґрунтованим посилання позивача на невідповідність законодавству положення про КТС ПАТ «Іскра», оскільки таке ухвалене конференцією трудового колективу ПАТ «Іскра» від 20.02.2010р. та не суперечить вимогам ст. 223 КЗпП України.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність посилання позивача на ту обставину, що до складу КТС не можуть входити представники профспілкових комітетів, так як відповідно до ч.2 ст. 26 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»- профспілки, їх об'єднання мають право представляти інтереси працівників при вирішенні колективних трудових спорів (конфліктів) у порядку, встановленому законодавством.

Представники профспілок беруть участь у діяльності примирних комісій, трудових арбітражів та інших органів, які розглядають колективний трудовий спір (конфлікт). А відтак обрання членом КТС працівника ВАТ «Іскра», який одночасно є представником профспілкового комітету не суперечить вимогам вищевказаного закону та не тягне за собою визнання обраного складу КТС неправомочним.

Колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції про необґрунтованість посилання позивача щодо невідповідності законодавству рішення КТС ПАТ «Іскра» від 04.11.2010р. з тих підстав, що таке не відповідає вимогам виконавчого документа, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження», так як не підписане секретарем КТС та не скріплене печаткою, оскільки такі вимоги у відповідності до ст.. 230 КЗпП України ст. 230 КЗпП України, ставляться лише до посвідчення, що має силу виконавчого листа, яке видається комісією по трудових спорах працівнику у разі невиконання власником або уповноваженим ним органом рішення комісії.

Посилання позивача на невідповідність оскаржуваного рішення КТС вимогам ч.2 ст. 227 КЗпП України,якою встановлено вимоги щодо оформлення рішення КТС, з тих підстав, що таке викладено у формі протоколу, а не рішення та не вмотивоване, є необґрунтованими, оскільки як вбачається з копії оскаржуваного рішення КТС (т.1 а.с.10) таке прийняте на підставі досліджених комісією матеріалів справи, пояснень свідків. При цьому, таке оформлене у вигляді окремого документа та містить усі реквізити, передбачені зазначеною нормою.

Суд обгорунтовано врахував, що розгляд трудового спору КТС поза межами строків, встановлених ч.1ст.226 КЗпП України /десятиденнй строк з дня подання заяви/ зумовлене метою повного та всебічного дослідженням всіх обставин трудового конфлікту, зокрема, засідання комісії відкладалося на іншу дату з метою виклику свідка ОСОБА_11 пояснення якого просив взяти до уваги представник позивача, а відтак несвоєчасність розгляду трудового спору не вплинуло на законність такого в цілому та не свідчить про порушення прав позивача, як сторони трудового спору.

Судом детально перевірено мотиви позову в частині щодо не вручення йому копії прийнятого рішення КТС, оскільки такі спростовано поясненнями самого позивача про те, що таке рішення йому було вручено, однак у вигляді протоколу.

Підставно не взяті до уваги, які нічим не доведені мотиви позову ОСОБА_4 про відсутність на засіданні КТС уповноваженого представника власника, оскільки як вбачається з копій протоколів №2 та №3 такі відбувалися з участю заступника директора ВП ЗЛЗП.

Судом дано належну правову оцінку та визнано необґрунтованими доводи позивача про незаконність актів від 01.04.10р. та від 14.07.10р. про відмову позивача від дачі пояснення щодо оголошення догани, незаконною та безпідставною згоду голови цехкому ОСОБА_12 для оголошення позивачу догани, оскільки вказані документи складалися у зв'язку із накладенням на позивача дисциплінарного стягнення згідно з розпорядженням адміністрації від 03.08.2010р. При цьому суд враховує, що у відповідності до ст.. 149 КЗ пП України перед накладенням стягнення в працівника відбирається пояснення з приводу порушення трудової дисципліни Оскільки позивач від дачі таких відмовився, його відмова засвідчена вказаними актами, які засвідчені іншими працівниками підприємства. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що зазначеними актами зафіксовано обставини, які в сукупності з іншими доказами у справі можуть бути оцінені судом як доказ у справі з приводу захисту порушеного права. Визнання незаконними цих актів не передбачено чинним законодавством, оскільки їх складанням не порушуються трудові права особи і вимога про визнання таких актів незаконними не узгоджується з нормами як трудового так і цивільного законодавства, якими врегульовано способи захисту порушеного права.

Судом першої інстанції детально перевірено обставини накладення на позивача дисциплінарного стягнення у виді догани та встановлено, що підставою для накладення такого дисциплінарного стягнення, яке передбачено п.1 ч.1 ст. 147 КЗпП України стала доповідна записка енергетика ВП «ЗЛЗП»ОСОБА_13 ,(т.1 а.с.149), а не погодження голови цехкому ОСОБА_12. Доказів у спростування мотивів такої доповідної позивачем суду не надано.

Суд дійшов правильного висновку про безпідставність вимог ОСОБА_4 про визнання нечинною довіреності №42/11 від 29.01.2009р. на момент оголошення догани про звільнення позивача, надану директору БО ВП «ЗЛЗП» ОСОБА_7, так як така видана Генеральним директором ВАТ «Іскра» ОСОБА_5 у межах його повноважень, визначених п.11.2 Статуту ВАТ «Іскра» (т.3 а.с.185).

Правильними є висновки суду про безпідставність вимог позивача про незаконність наказу ПАТ «Іскра» №1/567/03-03к про звільнення від 11.04.2011р. по ст. п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України- за скороченням штатів з 11.04.2011р.

Матеріалами справи встановлено, що наказом ПАТ «Іскра» від 07.02.2011р. №1/185/03-03 в структурі та штатному розписі товариства відбулися зміни, що полягали у скороченні штату працівників, в тому числі скорочена посада, на якій працював позивач. Такі зміни в організації виробництва були погоджені у відповідності до ч.1 ст. 39 ЗУ «Про професійні спілки» і проведені щодо позивача з дотриманням вимог ч.2 ст. 43 КЗпП України.

Матеріалами справи підтверджено і судом встановлено, що позивача з наказом від 07.02.2011р. ознайомлено 08.02.2011р., однак від підпису відмовився, що підтверджується копією акта від 08.02.2011р. (т.3 а.с.171).

Доводи позивача про незаконність цього акта судом не приймається, оскільки факт відмови від ознайомлення з наказом засвідчено підписами п'яти працівників підприємства. Крім цього, як вбачається з протоколу засідання профкому від 06.04.2011р. (т.3 а.с.69), подання адміністрації про звільнення позивача із займаної посади розглянуто у встановленому законом порядку і одноголосно прийнято рішення про надання згоди на звільнення позивача із займаної посади на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП у зв'язку зі скороченням штатів. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 неодноразово запрошувався на засідання профкому, але не з'явився, що підтверджується повідомленням (т.3 а.с.130, 133, 135), а також актами від 28.03.2011р., 31.03.2011р., 01.04.2011р. та 04.04.2011р. про відмову від підпису на повідомленні про засідання профкому, а також актом від 06.04.2011р. про запрошення на засідання профкому.

Обґрунтованими є висновки суду першої інстанції про безпідставність посилань позивача на незаконність наказу №1/1233/03-03 від 28.05.10р. щодо зміни істотних умов праці, розпорядження директора ВП «ЗЛЗП» ОСОБА_7 №55 від 29.12.10р. щодо зміни істотних умов праці з 06.09.10р. та акта від 07.06.10р. про відмову підписати наказ, оскільки в судовому засіданні встановлено, що такі не несуть для позивача жодних правових наслідків, оскільки зміни в організації виробництва і праці ПАТ «Іскра» в наступному відбувалися у відповідності до наказу ПАТ «Іскра» від 07.02.2011р. №1/185/03-03 про зміни в структурі та штатному розпису БОВП ЗЛЗП ВАТ «Іскра».

Щодо відмови судом першої інстанції у задоволенні вимог позивача про його поновлення на роботі, а відтак і визнання недійсним запису його трудовій книжці про звільнення, визнання неправомірною бездіяльність відповідача щодо невидачі в день звільнення належно оформленої трудової книжки та копії наказу про звільнення з роботи, стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (з врахуванням інфляційних витрат) з дня незаконного звільнення до дня винесення судового рішення, відшкодування моральної шкоди, зобов'язання провести нарахування помісячно середньоденного заробітку з урахуванням інфляційних виплат за дні вимушеного прогулу за період з 12.04.11р. по день винесення судом рішення, стягнення з відповідача на користь позивача, у разі відмови у позові щодо поновлення позивача на роботі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за період з 12.04.11р. по день винесення судом рішення через затримку видачі трудової книжки, то і з такими висновками погоджується колегія суддів, оскільки такі ґрунтуються на матеріалах справи.

Звільнення позивача проведено у відповідності до вимог чинного законодавства. З врахуванням усіх положень КЗпП, якими врегульовано порядок та процедуру звільнення працівника внаслідок скорочення його посади. Порядок та процедура звільнення позивачем фактично не оспорюється, а лише висловлюється непогодження з обставинами доведення до відома позивача про вчинення дій, скерованих на його звільнення за скороченням його посади та форми складання документів, якими підтверджено дотримання порядку звільнення працівника. Доказів звільнення під час відпуски не надав і такі не здобуто судом при перевірці обґрунтованості вимог у цій частині.

З матеріалів справи убачається, що у день звільнення 11.04.2011р. позивач перебував на робочому місці, однак від ознайомлення з наказом, отриманням його копії та трудової книжки відмовився, залишив підприємство.

Вказані обставини підтверджені звітом про переміщення людей на ПАТ «Іскра» з 01.04.2011р. по 11.04.2011р., а також актом комісії від 11.04.2011р. Судом обґрунтовано враховано вимоги п.4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, за яким пересилання трудової книжки поштою забороняється, а у день звільнення позивач таку отримати відмовився, на повідомлення адміністрації підприємства прибути особисто для отримання трудової книжки не реагував, заяву про скерування трудової книжки поштою не надсилав, як і відмовився її отримати в суді від працівника підприємства. Тому суд дійшов правильного висновку, що трудова книжка позивача не вручена не з вини підприємства. Крім цього, враховуючи наведені обставини, а також те, що судом визнано необґрунтованими вимоги про поновлення на роботі, тому і позовні вимоги про стягнення середньомісячного заробітку, моральної шкоди та покладення відповідальності за ці збитки на підприємство не підлягають задоволенню.

Також безпідставними є вимоги позивача щодо надання чергової щорічної відпустки з наступним звільненням, оскільки позивач звільнений із займаної посади та йому нараховано та виплачено компенсацію за невикористані дні відпустки, що останнім не спростовано.

Вимоги про визнання ОСОБА_4 таким, що не був працівником підрозділу бізнес-одиниця виробничий підрозділ «Завод ламп загального призначення» (БО ВП «ЗЛЗП»), а був працівником виробничого підрозділу «Завод ламп загального призначення» (ВП «ЗЛЗП»), визнання невідповідними законодавству та нечинними Правила внутрішнього трудового розпорядку для працівників ВАТ «Іскра» 2010р. щодо затвердження їх не уповноваженою особою та визнання нечинною робочу інструкцію налагоджувальника КВПіА 6-го розряду БО ВП «ЗЛЗП», суд першої інстанції також правильно знайшов необґрунтованими. Такі вимоги належними та допустимими доказами не доведені та позивачем не зазначено у який спосіб через задоволення таких позовних вимог буде захищено, на його думку порушене право і в чому таке порушення полягає.

Мотиви та доводи апеляційної скарги в межах яких перевірено судове рішення, а також надана правова оцінка висновкам суду першої інстанції в цілому, не спростовують правильності висновків суду.

Як і суд першої інстанції, так і колегія суддів враховує, що у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд дійшов правильного висновку, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження порушення його прав, тому обґрунтовано відмовив у позові в цілому.

У рішення суду наведено достатньо підстав з посиланням на норми матеріального права, якими врегульовано спірні правовідносини та постановлено законне рішення по суті вимог з дотриманням норм процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга до задоволення не підлягає, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, 313, п.1 ч.1ст. 314, ст.315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді