УХВАЛА

іменем україни

18 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про стягнення коштів за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 грудня 2012 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що у квітні 2010 року ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_5, власника магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», гроші у сумі 60 тис. доларів США, що становить 478 200 грн, для придбання за кордоном до 1 березня 2011 року взуття. Свої зобов'язання ОСОБА_4 не виконав, і 23 травня 2011 року ОСОБА_5 за договором уступки вимоги передав йому право вимоги коштів від ОСОБА_4

Посилаючись на зазначені обставини та на те, що гроші ОСОБА_4 в добровільному порядку не повертає, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь гроші у сумі 478 200 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 грудня 2012 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 478 200 грн за договором уступки вимоги.

В апеляційному порядку справа розглядалась неодноразово.

Останньою ухвалою апеляційного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року рішення районного суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 виникли договірні (зобов'язальні) правовідносини, згідно з якими ОСОБА_5 передав ОСОБА_4 гроші у сумі 60 тис. доларів США на придбання товару, проте ОСОБА_4 свої зобов'язання не виконав, товар у визначений строк не поставив і повернути гроші відмовився. У зв'язку з відступленням права вимоги до ОСОБА_3, позов було задоволено.

Апеляційний суд погодився із таким висновком суду першої інстанції, зазначивши також, що власноручно написана ОСОБА_4 розписка має ознаки договору позики, відповідно до якого відповідач отримав кошти у сумі 60 тис. доларів США, проте свого обов'язку повернути зазначену суму коштів у встановлений строк не виконав.

Проте повністю погодитися з таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом встановлено, що 27 квітня 2010 року ОСОБА_5 передав ОСОБА_4, а останній прийняв (Райдер) гроші в сумі 60 тис. доларів США для придбання взуття для «Стиляги» до 1 березня 2011 року, що підтверджується розпискою (т. 1, а. с. 3).

Згідно з ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

При цьому суд касаційної інстанції вказав апеляційному суду на необхідність з'ясувати природу спірних правовідносин, сторін зобов'язальних правовідносин.

23 травня 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір уступки вимоги, відповідно до якого на підставі ст. ст. 512, 513 ЦК України ОСОБА_5 передав ОСОБА_3 право вимоги за розпискою до ОСОБА_4 на суму 60 тис. доларів США.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції послався на загальні зобов'язальні норми права, не встановивши дійсний характер договірних правовідносин, а апеляційний суд у порушення ст. 309 ЦПК України залишив вказане рішення без змін, хоча прийшов до висновку про те, що між учасниками спору був укладений договір позики, хоча суд першої інстанції такого висновку не робив і на норми ЦК України, які регулюють позику, не посилався.

При цьому апеляційний суд зміст розписки належним чином не дослідив, що свідчить про те, що апеляційний суд не визначився із тим, які саме зобов'язання виникли між учасниками спору. Разом з тим, визначення справжньої правової природи правовідносин сторін та справжнього змісту письмового документа (розписки) є обов'язком судів.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Виходячи зі змісту розписки, апеляційному суду слід визначитись із характером правовідносин, які з неї випливають; встановити, між ким виникли правові відносини, враховуючи, що ОСОБА_4 є суб'єктом підприємницької діяльності, та зазначення в розписці «Райдер» для магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», тобто хто складав «Райдер», який розписаний в розписці як додаткові пункти (умови і вимоги) до угоди.

Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, а судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта