Справа № 206/1072/15-ц
Провадження № 8/206/4/15
УХВАЛА

Іменем України

17 березня 2015 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя: Маштак К.С.

при секретарі: Колісник В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд у звязку з нововиявленими обставинами рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, треті особи: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на самочинно побудоване нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

26 лютого 2015 року до суду звернулась позивач ОСОБА_1 із заявою перегляд у звязку з нововиявленими обставинами рішення в порядку ст. 361 ЦП України (а.с. 152).

В обґрунтування заяви позивач зазначила, що 15 квітня 2014 року рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно відмовлено у звязку з тим, що зазначені самочинно збудовані споруди не введені у встановленому законом порядку до експлуатації, а також у звязку із тим, що позивач не зверталась до компетентних органів місцевого самоврядування із заявою про надання дозволу щодо новозбудованих споруд. 11.07.2014 року Державною архітектурно-будівельною інспекцією виготовлено декларацію про готовність обєкта до експлуатації, з якою позивач звернулась до реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області із заявою щодо проведення державної реєстрації права власності та Дніпропетровської міської ради із заявою щодо оформлення права власності на самочинно побудоване нерухоме майно. За результатами розгляду звернень позивачу було відмовлено в задоволенні її заяв. Позивач вважає, що вищезазначені обставини мають значення для вирішення справи і є істотними для ухвалення правильного рішення у справі, так як на їх підставі можна зробити висновок про наявність у позивача гарантованого законодавством права власності на самовільно збудовані обєкти. Зазначені обставини не були і не могли бути відомі позивачці, оскільки відповідь Дніпропетровської міської ради є фактичною відмовою в оформленні права власності на обєкт вона отримала 09.02.2015 року. Позивач просить скасувати рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, треті особи: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на самочинно побудоване нерухоме майно у звязку з нововиявленими обставинами та призначити справу до нового розгляду.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали дану заяву та просили задовольнити, посилаючись на обставини викладені в заяві.

Третя особа ОСОБА_2 та її представник заперечували проти задоволення заяви, надали письмові заперечення (а.с. 172-173).

Вислухавши доводи та пояснення учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 січня 2014 року позивач звернулась до суду з позовом про визнання права власності на самочинно збудовані приміщення в якому просила визнати за нею право власності на самочинно побудовані приміщення: прибудову А-1 (поз. 2-1, 2-2) загальною площею 20,4 кв.м. та сарай літ. Н, загальною площею 4,3 кв.м., розташованих за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дитинства, 34 (а.с. 2-4).

31 березня 2014 року позивачем було уточнено позовні вимоги, згідно яких остання просила визнати за нею право власності на самочинно побудовані приміщення: прибудову літ. А-1 (поз. 2-1, 2-2) загальною площею 17,4 кв.м. та сарай літ. Н, загальною площею 4,3 кв.м., розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дитинства, буд. 34 (а.с. 83-85).

15 квітня 2014 року рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська в задоволенні позову про визнання права власності за ОСОБА_1 на самочинно збудоване нерухоме майно прибудову літ. А-1 (поз. 2-1, 2-2) загальною площею 17,4 кв.м. та сарай літ. Н, загальною площею 4,3 кв.м. відмовлено. В мотивувальній частині рішення суд зазначив, що оскільки самочинно збудовані споруди не введені у встановленому законом порядку до експлуатації, а також те, що позивач до компетентних органів місцевого самоврядування із заявою про надання дозволу щодо новозбудованих споруд не зверталась, підстав для задоволення позову позивача про визнання за нею права власності не вбачається (а.с. 104-107).

16 червня 2014 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області рішення суду від 15 квітня 2014 року залишено без змін (а.с. 143-147).

11.07.2014 року Державною архітектурно-будівельною інспекцією виготовлено декларацію про готовність обєкта до експлуатації (а.с. 153-156).

30 липня 2014 року рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у державній реєстрації права власності. Дане рішення позивачем не оскаржувалось (а.с. 157).

15 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровської міської ради із заявою, в якій просила оформити за нею право власності на прибудову літ. А-1 та сарай літ. Н, та видати відповідне свідоцтво про право власності (а.с. 158).

20.01.2015 року за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 Дніпропетровською міською радою було надано лист, яким розяснено до чиєї компетенції належить питання реєстрації прав власності (а.с. 159).

Відповідно до вимог ст. 361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами. Підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; 2-1) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду; 4) встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Отже, перегляд рішення за нововиявленими обставинами це факультативна стадія цивільного процесу, в якій судом перевіряється наявність чи відсутність правових підстав для цього юридичних фактів, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, хоча їх подання до суду могло потягти ухвалення іншого за змістом судового рішення.

В п. 3, 4, 6, 7 Постанови ПВССУ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у звязку з нововиявленими обставинами» розяснено, що необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обовязки осіб, які беруть участь у справі.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не повязані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для предявлення нової вимоги.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у звязку з нововиявленими обставинами.

При вирішенні питання про перегляд судового рішення у звязку з нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених частиною другою статті 361 ЦПК підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться в статтях 362, 364 ЦПК України.

Обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.

Отже, враховуючи встановлені під час розгляду даної заяви фактичні обставини справи, та приймаючи до уваги положення процесуального законодавства та розяснення ПВССУ, суд приходить до висновку, що зазначені в заяві обставини не є нововиявленими, оскільки вони не існували на час розгляду справи в суді, а зявились лише після ухвалення рішення суду.

Також, відповідно до п. 17 вищевказаної постанови ПВССУ № 4, розяснено, що відповідно до вимог частини другої статті 365 ЦПК за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення у звязку з нововиявленими обставинами суд приймає нове судове рішення або ухвалою залишає її без задоволення.

Таким чином, вимога заявника щодо призначення справи до нового розгляду взагалі не ґрунтується на вимогах ЦПК України.

Перевіривши та зясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази по справі, досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, а також приймаючи до уваги положення діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного Кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 208, 209, 293, 361-365 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя К.С. Маштак