Волноваський районний суд Донецької області

РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

08 грудня 2015 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Аксьоненка В.І.,

при секретарі судового засідання Денисенко Н.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

прокурора Ткаченко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Волноваського районного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 юстиції України, ОСОБА_3 фінансів України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

31 липня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі ОСОБА_3 юстиції України. В подальшому співвідповідачами по справі за клопотанням позивача судом були залучені ОСОБА_3 фінансів України та Державна казначейська служба України.

В позовній заяві позивач зазначив, що він з 2008 року є членом обслуговуючого кооперативу «Волна», який був розташований в с. Широкіне Новоазовського району Донецької області по вулиці Береговій, 1.

В зазначеному кооперативі він придбав двоповерховий гараж-елінг за №84 літ. А-2, яким користувався в якості житлового приміщення та постійно там проживав зі своєю сімєю.

В ході проведення антитерористичної операції на території Донецької області в с. Широкіне будівлі обслуговуючого кооперативу човнової станції «Волна», а також гаражі-елінги, які належать фізичним особам, неодноразово були обстріляні артилерією.

В результаті обстрілів його гараж-елінг було зруйновано і йому було спричинено матеріальну шкоду, яку він оцінює у 2200000 гривень, у звязку з тим, що разом з будівлею гаражу-елінгу було знищено і майно, яке там знаходилось, а саме: меблі, побутова техніка предмети домашнього використання, інтерєр, ландшафтний дизайн.

Посилаючись на статтю 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», статті 3, 8, 41, 56 Конституції України та статтю 1177 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), просить постановити рішення, яким стягнути з держави Україна на його користь спричинену майнову шкоду в сумі 2200000 гривень.

В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позовних вимог та просив стягнути з держави України на його користь 2200000 гривень, пояснивши, що згідно з проведеною судовою будівельно-технічною експертизою ринкова вартість його гаражу-елінгу на момент проведення дослідження може складати 1321663 гривні, станом на 2014 рік, а решта суми припадає на знищене майно.

Представник відповідача ОСОБА_3 юстиції України в особі начальника Волноваського районного управління юстиції ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала та послалась на те, що позивачем не надано доказів які б підтверджували право власності на нерухомість і взагалі ОСОБА_3 юстиції не є відповідачем по справі, так як до повноважень ОСОБА_3 юстиції України не відносяться питання відшкодування шкоди, завданої у районі проведення антитерористичної операції, у тому числі терористичним актом.

Прокурор прокуратури Волноваського району ОСОБА_4, яка приймала участь у розгляді справи на підставі частини 2 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», зазначила, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, та як позивачем не доведено заподіяння йому шкоди саме терористичним актом, факт вчинення злочинного діяння встановлюється лише обвинувальним актом. Відшкодування за статтею 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом має провадитись відповідно до закону, однак до теперішнього часу законодавством не унормовано порядок та розмір компенсації шкоди, завданої терористичними актами.

Представник відповідача ОСОБА_3 фінансів України ОСОБА_5 в судове засідання не зявився та надіслав до суду заперечення в якому просить слухати справу без участі представника Мінфіну та вважає позовні вимоги такими, які не підлягають задоволенню. В запереченні зазначив, що статтею 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», встановлено, що відшкодування шкоди, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону і з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку встановленому законом, однак до теперішнього часу не прийнято закон, який визначає механізм, умови та порядок відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, яка потерпіла від злочину, що унеможливлює відшкодування завданої шкоди особам, які потерпіли від злочинних дій інших осіб. Вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими, не підтвердженими жодними доказами та такими, що не мають правових підстав і задоволенню не підлягають.

Представник Державної казначейської служби України ОСОБА_6 в судове засідання не зявився та надіслав до суду заперечення в якому просить слухати справу без участі представника. Вважає, що в задоволенні позовних вимого позивачу необхідно відмовити в повному обсязі. В запереченні зазначив, що Законом України «Про державний бюджет України на 2015 рік» не передбачено загальнодержавних видатків на відшкодування шкоди, завданої громадянам терористичним актом. В матеріалах справи відсутні докази руйнування майна, відсутні також докази того, що руйнування спричинені саме проведенням антитерористичної операції у зазначеному позивачем районі і ким саме були завдані зазначені руйнування, крім того, не обґрунтований розмір шкоди так як саме обчислював позивач зазначену ним суму.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_7, представника відповідача ОСОБА_2, прокурора Ткаченко О.А., з'ясувавши думку сторін, оцінивши надані докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Позивач звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі ОСОБА_3 Юстиції України.

Згідно пункту 4 розділу 3 Положення «Про ОСОБА_3 юстиції України», одним із основних завдань Мінюсту України є забезпечення представництва інтересів держави у судах України, а відтак по даній справі ОСОБА_3 юстиції України є належним відповідачем.

До позовної заяви додано посвідчення на імя позивача з якого видно, що він є інвалідом другої групи і має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни.

Технічний паспорт на гараж № 84 обслуговуючого кооперативу «Волна», який розташований в селі Широкіне виданий на імя ОСОБА_7 21 вересня 2009 року (а.с. 28-32).

Свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 № 294192, зареєстроване 18.10.1995 року за обслуговуючим кооперативом човнової станції «Волна» (а.с. 21).

Згідно витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААВ № 024423 ОСОБА_8 має право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори. Відсутні дані про перебування юридичної особи в процесі припинення підприємницької діяльності. Місце знаходження юридичної особи зазначено за адресою: 87650, Донецька область, Новоазовський район, село Широкине, вулиця Берегова, будинок № 1 (а.с. 22).

Державний акт на право постійного користування землею ІІ-ДН № 009930 видано 30 травня 1997 року Кооперативу човнової станції «Волна» та зареєстровано в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 505/1 (а.с. 24-27).

В якості доказу про належність саме йому на праві приватної власності гаражу, позивач долучив до позовної заяви декларацію про готовність обєкта до експлуатації. Як видно з зазначеної декларації замовником перевірки про готовність об'єкта до експлуатації є обслуговуючий кооператив човнової станції «Волна» (а.с. 14-21).

Згідно підпункту 10.2.1 розділу 4 Статуту обслуговуючого кооперативу човнової станції «Волна», член кооперативу, який в межах виділеної Кооперативом земельної ділянки збудував гараж-елінг у відповідності до узгодженої проектної документації, набуває право власності на гараж-елінг у встановленому законодавством України порядку і вправі розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, вчиняти щодо нього інші угоди, що не заборонені законом. (обслуговуючим кооперативом човнової станції «Волна» (а.с. 42).

З заяв ОСОБА_7 видно, що він звертався в липні місяці 2015 року до прокурора Донецької області, начальника СБУ України в Донецькій області та начальника ГУМВД України в Донецькій області з проханням про притягнення до кримінальної відповідальності невідомих осіб, які в період з вересня 2014 року по липень 2015 року пошкодили та викрали належне йому майно за адресою: Донецька область, с. Широкине, вул. Набережна, кооператив «Волна», елінг № 84 (а.с. 9-12).

Згідно відповіді слідчого СВ Волноваського РВ ГУМВС України в Донецькій області за заявою ОСОБА_1, матеріали досудового розслідування внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002091 від 22.07.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною 2 статті 194 КК України. Згідно матеріалів досудового розслідування на місце вчинення правопорушення, а саме с. Широкине вул. Набережна, 1, слідчо-оперативна група будь-якого з райвідділів ОВС України в Донецькій області не виїжджала, у звязку з проведенням на вказаній території антитерористичної операції, дата закінчення якої невідома (а.с. 59).

До позовної заяви додані фотографії пошкоджених будівель. Зі слів позивача, будівлі розташовані в с. Широкине по вулиці Набережній і серед них є також і його гараж-елінг (а.с. 7-8).

Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно статті 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно частини 2 статті 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту реєстрації, а частиною 4 статті 334 ЦК України закріплено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

На час зазначений позивачем у позовній заяві, на території Донецької області, у тому числі, і на території с.Широкине проводилася Антитерористична операція (АТО). Дана обставина підтверджуються: розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»; Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року; Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України»; Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у редакції від 26 жовтня 2014 року.

Так, відповідно до пункту 16 Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», на території Новоазовського району, у тому числі, у с. Широкине, здійснювалася антитерористична операція, яка розпочалася 13 квітня 2014 року разом із підписанням Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Відповідно до пункту 19 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у редакції від 26 жовтня 2014 року, учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці (резервісти, військовозобов'язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники ОСОБА_3 внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції, а також працівники підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення у порядку, встановленому законодавством.

Статтею 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» від 20 березня 2003 року № 638-ІV встановлено, що відшкодування шкоди, завданої громадянам терористичним актом, проводиться за рахунок Державного бюджету України відповідно до закону і з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку встановленому законом. До теперішнього часу Верховною Радою України не прийнято закону, який визначав би механізм та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянам терористичним актом.

Згідно статті 1177 Цивільного кодексу України, шкода завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення відшкодовується відповідно до закону.

Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

В своїй ухвалі від 15 червня 2011 року Вищий спеціалізований суд України, розглядаючи справу звернув увагу на те, що умови та порядок відшкодування за статтею 1177 ЦК України не встановлені законом.

Відповідно до статті 95 Конституції України будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, їх розмір і цільове спрямування визначаються виключно законом про Державний бюджет України.

Частиною 2 статті 4 Бюджетного кодексу України встановлено, що при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать закону про Державний бюджет України, а відтак передбачити в Державному бюджеті України бюджетні призначення для відшкодування зазначеної шкоди можливе лише у разі законодавчого врегулювання вказаного питання.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), збитки відшкодовуються у повному обсязі.

Вирішення даного спору та прийняття відповідного обґрунтованого по ньому рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до статті 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки стаття 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (статті 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (стаття 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнанні них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Суду не надано доказів того, що позивач набув право власності на гараж-елінг у встановленому законодавством України порядку, а згідно наданих позивачем документів останній належить обслуговуючому кооперативу човнової станції «Волна».

Суд не може прийняти до уваги позовні вимоги в частині знищених чи викрадених речей, так як позивач не обґрунтував розмір шкоди та саме як обчислював зазначену ним суму.

Крім того, на даний час також не прийнято закон, який визначав би механізм, умови та порядок відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, яка потерпіла від злочину, що унеможливлює відшкодування завданої шкоди особам, що потерпіли від злочинних дій інших осіб. Такий закон прямо передбачений статтею 1177 ЦК України.

Відповідно до статті 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно статті 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону, не знайшли своє об'єктивне підтвердження в ході судового засідання і не підлягають задоволенню.

На підставі статей 3, 8, 19, 41, 55, 124 Конституції України, частини 2 статті 331 ЦК України, частини 4 статті 334 ЦК України, статей 1177 ЦК України, статті 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» від 20 березня 2003 року № 638-ІV, та керуючись статтями 3, 10, 11, 57, 60, 61, 212-215, 218, 224-228 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 юстиції України, ОСОБА_3 фінансів України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції - Волноваський районний суд Донецької області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-денного строку з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений 11 грудня 2015 року.

Суддя: В.І. Аксьоненко

11.12.2015