Справа №467/2332/14-ц 30.04.2015 30.04.2015 30.04.2015
Провадження №22-ц/784/1114/15
провадження №22-ц/784/1114/2015 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
категорія 23 Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А

іменем України

30 квітня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

при секретарі судового засідання Романенко Ю.О.,

за участі: представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

приватного підприємства «Аграрне підприємство «Благодатненський птахопром»

на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 26 березня 2015 року

за позовом

ОСОБА_4 до приватного підприємства «Аграрне підприємство «Благодатненський птахопром» (далі ПП «АП «Благодатненський птахопром»), треті особи відділ Держземагенства в Арбузинському районі Миколаївської області, реєстраційна служба Арбузинського районного управління юстиції Миколаївської області про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ПП «АП «Благодатненський птахопром» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним.

Позивач зазначав, що є власником земельної ділянки площею 15,98 га розташованої в межах території Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області. В жовтні 2014 року йому стало відомо, що 1 лютого 2004 року від його імені з ПП «АП «Благодатненський птахопром» укладено договір оренди земельної частки (паю) строком на 10 років, який продовжено додатковою угодою від 13 листопада 2006 року строком на 49 років.

Посилаючись на те, що вказаний договір він не підписував, а також що в спірному договорі оренди відсутні такі істотні умови, як план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду, кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів, акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), та акт приймання передачі обєкта оренди, позивач просив суд визнати зазначений договір оренди земельної частки (паю) недійсним.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 26 березня 2015 року позов задоволено. Постановлено визнати спірний договір недійсним. Крім того, суд стягнув з відповідача судові витрати.

В апеляційній скарзі ПП «АП «Благодатненський птахопром», посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 793 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно ст. 14, 15 Закону України № 161-XIV від 6 жовтня 1998 року «Про оренду землі» (далі Закон № 161-XIV), договір оренди землі укладається у письмовій формі та обовязково має містити певні умови, які є істотними для таких договорів, зокрема строк дії договору. Відсутність однієї з істотних умов, є підставою для визнання договору оренди землі недійсним.

За ст. 18 Закону № 161-XIV договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Із матеріалів справи вбачається, що ПП «АП «Благодатненський птахопром» уклало з ОСОБА_4 договір оренди земельної частки (паю), датований 1 лютого 2004 року, предметом якого була земельна ділянка площею 15,98 га, розташована в межах території Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, строком на 10 років (а.с. 31).

13 листопада 2006 року представник позивача за довіреністю ОСОБА_5 уклала з відповідачем додаткову угоду, за якою збільшено строк дії договору до 49 років (а.с. 32).

Цього ж дня вказаний договір оренди зареєстровано Арбузинським районним відділом Миколаївської регіональної філії ДП Державного земельного кадастру за № 02.

ОСОБА_4 вважає вказаний договір оренди недійсним, посилаючись на те, що він його не підписував, а від його імені підпис поставила стороння особа.

Зазначене підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи від 13 лютого 2015 року (а.с.60-61)).

Не заперечував таких обставин і представник відповідача, який в судовому засіданні пояснив, що підпис від імені позивача поставила його представник ОСОБА_5

Між тим, такі обставини не відповідають змісту спірного договору оренди.

Так, на відміну від додаткової угоди, з якої видно, що вона укладалась представником позивача ОСОБА_5 на підставі відповідної довіреності, підписана цим представником (при цьому ОСОБА_5 зазначила своє прізвище та ініціали), зі змісту договору оренди вбачається, що він укладався та підписувався особисто ОСОБА_4, а не його представником.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України обовязок по доказуванню та наданню доказів покладається на сторони.

При цьому, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 59 ЦПК України).

Зясування належності підпису певній особі потребує спеціальних знань, а тому ці обставини мають встановлюватись за допомогою почеркознавчої експертизи.

Разом з тим, відповідачем не заявлялось клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи з приводу належності ОСОБА_5 підпису в спірному договорі.

Отже, відповідач не надав суду належних доказів підписання договору оренди представником.

Крім того, довіреність на ОСОБА_5 була видана 27 квітня 2004 року, тобто вже після 1 лютого 2004 року дати укладення договору оренди.

За загальним правилом, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (ч. 2 ст. 207 ЦК України).

ОСОБА_4 заперечував, що надавав повноваження іншим особам підписувати спірний договір. Відповідачем такі заперечення позивача не спростовані.

Отже, підпис від імені позивача вчинено іншою особою без дотримання положень ст. 207 ЦК України.

Враховуючи наведене, а також специфіку договорів оренди землі, а саме обовязкову наявність в договорі певних істотних умов та обовязкову державну реєстрацію цих договорів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відсутність особистого підпису сторони в договорі оренди землі свідчить про те, що сторони не узгодили всі істотні умови договору, передбачені Законом № 161-XIV.

До того ж, заперечуючи проти позову, відповідач стверджував, що спірний договір не укладався 1 лютого 2004 року, а його було укладено в іншу дату.

Вказане підтверджується змістом договору, в якому зазначено дані державного акту на право власності на земельну ділянку, зокрема номер даного акту, якого на 1 лютого 2004 року не існувало, оскільки він був оформлений та виданий позивачу лише 31 січня 2005 року (а.с. 8).

Отже, вказана в договорі дата його укладення не відповідає дійсності.

Належних доказів того, що договір було укладено в іншу конкретну дату відповідач не надав.

За такого, колегія суддів вважає, що неможливість встановлення дати укладення договору оренди землі, свідчить про відсутність такої істотної умови цього договору як строк договору, який не можливо визначити за відсутності початку його перебігу в розумінні ст.ст. 253-255 ЦК України

Відсутність такої істотної умови як строк, також є підставою для визнання спірного договору недійсним за правилами ст. 15 Закону № 161-XIV.

За таких обставин, основний висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання договору недійсним, є правильним.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 звернувся з даним позовом з пропуском позовної давності, не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач дізнався про порушення свого права, тобто про наявність спірного договору оренди, лише у жовтні 2014 року, що в розумінні ч. 1 ст. 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності.

Посилання відповідача на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірного договору, оскільки позивач отримував плату за користування землею, суперечить нормам ст. 261 ЦК України.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 22 квітня 2015 року при розгляді справи № 6-48цс15.

До того ж, відповідач не заявляв в суді першої інстанції про застосування позовної давності.

За змістом ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду (ст. 303 ЦПК України), тому заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Апеляційним судом на стадії апеляційного провадження правомірно та у межах наданих повноважень застосовується позовна давність за заявою, зробленою стороною у спорі під час розгляду справи в суді першої інстанції, до ухвалення рішення по суті спору.

Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 лютого 2015 року при розгляді справи № 6-246цс14.

Інших доводів, які б спростували висновки суду чи доводили б порушення ним вимог матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не містить, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу приватного підприємства «Аграрне підприємство «Благодатненський птахопром» відхилити, а рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 26 березня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: