Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2098/15 Головуючий у 1-й інстанції: Полянчук Б.І.
Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Савченко О.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Кочеткової І.В.,

При секретарі: Книш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Бердянської міської ради до ОСОБА_2, третя особа Комунальне підприємство «Житлосервіс-2а» про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

за апеляційною скаргою Бердянської міської ради на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 жовтня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року Бердянська міська рада звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому просила на підставі ст.71 ЖК України визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування кімнатою АДРЕСА_1, посилаючись на те, що відповідач більше шести місяців не проживає у гуртожитку, що підтверджується актами обстеження від 24 травня і 11 вересня 2013 року, а також від 26 травня 2014 року.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 жовтня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Бердянська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За змістом ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до ч. 8 ст. 8 ЦПК України та з урахуванням подібності за змістом правовідносин саме щодо користування жилою площею у гуртожитку з правовідносинами, що регулюються загальними правилами ст. ст. 71, 72 ЖК України щодо відсутності осіб, які мають право користування жилим приміщенням державного або громадського житлового фонду, положення цих правил про збереження за відсутньою особою права на жиле приміщення слід застосовувати і в разі тимчасової відсутності у гуртожитку особи, якій у ньому надавалася жила площа (за відсутності підстав для виселення).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що під час обстеження гуртожитку комісією на предмет проживання громадян у травні, вересні 2013 року і травні 2014 року був встановлений факт не проживання ОСОБА_3 понад шести місяців.

На підтвердження своїх доводів про те, що відповідач не проживав в спірному жилому приміщенні без поважних причин, позивач послався на акти, складені комісією у складі представників позивача - коменданта гуртожитку, юриста (а.с.11-13).

Між тим, акти, покладені в основу заявленого позову, викладені у шаблонній формі, підписані одними і тими ж особами, не містять даних, на підставі яких комісія дійшла висновку про відсутність відповідача в спірній кімнаті, а тільки містять твердження про відсутність ОСОБА_2 в спірній кімнаті в певний період часу .

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що до середини 2013 року постійно проживав у гуртожитку разом із дружиною, шлюб з якою уклав у квітні 2011 року. З метою покращення умов проживання влітку 2013 року в спірній кімнаті гуртожитку почав проводити ремонт, замінив електропроводку, вхідні двері, відремонтував вікно, розпочав роботи з облаштування окремого санвузла. Через брак коштів і скрутне матеріальне становище ремонтні роботи у кімнаті призупинено, разом із дружиною тимчасово проживають у її матері, яка являється літньою жінкою і потребує постійної сторонньої допомоги. Проте, спірна кімната являється його єдиним постійним місцем проживання, він регулярної несе витрати зі сплати житлових і комунальних послуг.

Вказані доводи відповідача підтверджені відповідними письмовими доказами: квитанціями про придбання будівельних матеріалів за період часу з листопада 2011 до червня 2014 року, квитанціями про оплату комунальних послуг у липні 2013 - жовтні 2014 р.р., поясненнями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5ОСОБА_6, тощо (а.с.49-66).

Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом.

Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

ОСОБА_2 набув право користування жилим приміщенням в установленому порядку, а тому слід виходити з того, що він на законних підставах користується жилим приміщенням і відповідно до зазначених правових норм має обґрунтовану презумпцію своїх прав.

А відтак позовні вимоги, направлені на позбавлення прав відповідача на користування житлом, могли бути задоволені лише на підставі переконливих, взаємоузгоджених і неспростовних доказів у справі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України розгляд і вирішення справ в порядку цивільного судочинства здійснюється на засадах змагальності та свободи сторін у наданні доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення.

Вищевикладене свідчить про те, що доводи позивача про відсутність відповідача у спірному жилому приміщенні понад шести місяців без поважних причин не підтверджені безспірними доказами, які позивач повинен був надати відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, а тому відсутні передбачені ст. 71 ЖК України підстави для задоволення позову.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтовано висновку про відмову у позові, а тому доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до незгоди з оцінкою зібраних у справі доказів, не заслуговують на увагу і являються такими, щро висновків суду не спростовують.

Рішення суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст.307,308,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Бердянської міської ради відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07 жовтня 2014 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: