Номер провадження: 22-ц/785/9993/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів - Погорєлової С.О., Цюри Т.В., при секретарі Колмакові В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2015р. по справі за поданням старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3, зацікавлені особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Нікарт», товариство з обмеженою відповідальністю «Велліана», ОСОБА_2, товариство з обмеженою відповідальністю «Лемма», ОСОБА_4 про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, -

встановила:

08 вересня 2015р. старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 звернувся до суду з поданням відповідно до вимог ст.370 ЦК України, ст.379 ЦПК України про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншою особою.

В обґрунтування подання виконавець вказав, що з 08 квітня 2015р. на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває зведене виконавче провадження ВП № 48329484 з виконання:

-виконавчого листа Приморського районного суду м. Одеси, виданого 24березня 2015р. №522/17763/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Нікарт» суму боргу у розмірі 11012340грн. за іпотечним договором, укладеним 23 травня 2007р. із змінами та доповненнями, на виконання договору № 660/44-32 відновлювальної кредитної лінії, укладеного між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Нікарт» судових витрат в сумі 3654грн.;

-виконавчого листа Приморського районного суду м. Одеси, виданого 28 січня 2015р. №522/17764/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Велліана» суми боргу у розмірі 11012340грн. за вищевказаним іпотечним договором від 23 травня 2007р, і стягнення судових витрат з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Велліана» у розмірі 3654грн.

Постановами старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України були відкрити виконавчі провадження, копії яких були направлені ОСОБА_2 для виконання в семиденний термін в добровільному порядку.

У строк, наданий на самостійне виконання, рішення суду ОСОБА_2 не виконано, інформації про причини невиконання до відділу не надано.

Постановами старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було накладено арешт на все майно ОСОБА_2

В поданні виконавця зазначено, що з метою перевірки майнового стану боржника ОСОБА_2, державними виконавцями були направлені відповідні запити до реєструючих установ та отримані виписки з Державного реєстру свідоцтв України на знаки товарів і послуг та виписки з Державного реєстру патентів України на корисні моделі.

Відповідно до виписок з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг від 09 червня 2015р. №№ 439, 440, 442, 443, 444, 445, 446 та виписки з Державного реєстру патентів України на корисні моделі від 09 червня 2015р. № 30677/2 вбачається, що за ОСОБА_2 зареєстровані на праві спільної сумісної власності разом із ОСОБА_4 майнові права інтелектуальної власності на знаки для товарів і послуг та майнові права інтелектуальної власності на корисну модель, а саме на знаки для товарів та послуг №№ 82169; 82170; 126212; 126213; 129198; 135283 та корисну модель № 63675.

Відповідно до виписки з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг від 09 червня 2015р. №№ 438, 441 вбачається, що за ОСОБА_2 зареєстровані на праві спільної сумісної власності разом із ТОВ «ЛЕММА» майнові права інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг №№ 76943, 85786, що підтверджується також копіями Свідоцтв на знаки для товарів та послуг та копією Патенту на корисну модель, виданими Державним департаментом інтелектуальної власності МОН України та Державною службою інтелектуальної власності України, що були додані до Подання Старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 від 06 серпня 2015р. №20-2.48329484/17.

Тому державний виконавець просив задовольнити подання з урахуванням значної суми заборгованості з урахуванням підстав для визначення частки майна боржника у майні, яким боржник ОСОБА_2 володіє спільно з іншими особами та для подальшого вирішення питання про реалізацію цього майна з метою виконання судового рішення.

В судовому засіданні першої інстанції представник ОСОБА_2 ОСОБА_5 заперечував проти задоволення подання виконавця.

Ухвалою суду від 22 жовтня 2015р. було задоволено подання державного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, а саме суд визначив, що розмір частки ОСОБА_2 у спільній сумісній власності на майнові права інтелектуальної власності на знак для товарів та послуг, та майнові права інтелектуальної власності на корисну модель становить 1/2 частину або 50% відповідно до наданих державним виконавцем відомостей про право власності згідно свідоцтв на знак для товарів та послуг, і на корисну модель (а.с.95-97).

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу про скасування ухвали суду від 22 жовтня 2015р. з направленням на новий розгляд питання за поданням старшого державного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, посилаючись на те, що суд першої інстанції розглянув вказане питання без належного сповіщення його і його представника, суд визначив рівні розміри часток його (ОСОБА_2С.) і ТОВ «Лемма», не врахував, що він (ОСОБА_2С.) також має частку у статутному капіталі ТОВ «Лемма» в розмірі 14%, що не може свідчить про рівність часток у спільній сумісній власності на майнові права інтелектуальної власності на знаки для товарів та послуг, також апелянт вказав, що він (ОСОБА_2С.) не згоден з судовими рішеннями, на підставі яких відкрито виконавче провадження, та має намір їх оскаржити (а.с.104-108).

Справу розглянуто у відсутності апелянта ОСОБА_2, оскільки його представник ОСОБА_6 була належним чином сповіщена про слухання справи в апеляційній інстанції, та відповідно до вимог ч.5 ст.76 ЦПК України вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі (а.с.163).

Колегія суддів, заслухав суддю-доповідача, представника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ОСОБА_7, що діє як директор ТОВ «ВЕЛЛІАНА», як керівник (директор з правових питань) ТОВ «ЛЕММА» та як представник ОСОБА_4, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що з 08 квітня 2015р. на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України знаходиться зведене виконавче провадження ВП № 48329484 з виконання виконавчих листів, виданих Приморським районним судом м. Одеси 24 березня 2015р. №522/17763/14-ц і 28 січня 2015р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Нікарт» і ТОВ «ВЕЛЛІАНА» суму боргу у розмірі 11012340грн. і судових витрат (а.с.5-12).

Постановами старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України були відкрити виконавчі провадження, копії яких були направлені ОСОБА_2 для виконання в семиденний термін в добровільному порядку.

Боржник ОСОБА_2 в наданий виконавцем строк рішення суду добровільно не виконав та не сповістив про причини невиконання.

Постановами державного виконавця було накладено арешт на все майно ОСОБА_2 та з метою перевірки майнового стану боржника ОСОБА_2 зроблені відповідні запити до реєструючих установ, та отримані виписки з Державного реєстру свідоцтв України на знаки товарів і послуг та виписки з Державного реєстру патентів України на корисні моделі.

З виписок з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг від 09 червня 2015р. №№ 439, 440, 442, 443, 444, 445, 446 та виписки з Державного реєстру патентів України на корисні моделі від 09 червня 2015р. № 30677/2 вбачається, що за ОСОБА_2 зареєстровані на праві спільної сумісної власності разом із ОСОБА_4 майнові права інтелектуальної власності на знаки для товарів і послуг та майнові права інтелектуальної власності на корисну модель, а саме на знаки для товарів та послуг №№ 82169; 82170; 126212; 126213; 129198; 135283 та корисну модель № 63675.

З виписки з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг від 09 червня 2015р. №№ 438, 441 вбачається, що за ОСОБА_2 зареєстровані на праві спільної сумісної власності разом із ТОВ «ЛЕММА» майнові права інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг №№ 76943, 85786, що підтверджується також копіями Свідоцтв на знаки для товарів та послуг та копією Патенту на корисну модель, виданими Державним департаментом інтелектуальної власності МОН України та Державною службою інтелектуальної власності України, що були додані до Подання Старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 від 06 серпня 2015р. №20-2.48329484/17.

Пунктом 1 статті 379 ЦПК України передбачено, що питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця.

Згідно до п. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999р. № 606-XIV у разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. Право державного виконавця на звернення до суду із поданням про визначення частки боржника у майні, яким боржник володіє спільно з іншими особами також врегульоване ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999р. №606-XIV.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Статтею 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

Суд першої інстанції обґрунтовано ухвалою суду від 22 жовтня 2015р. задовольнив подання державного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, а саме суд визначив, що розмір частки ОСОБА_2 у спільній сумісній власності на майнові права інтелектуальної власності на знак для товарів та послуг, та майнові права інтелектуальної власності на корисну модель становить 1/2 частину або 50% відповідно до наданих державним виконавцем відомостей про право власності згідно свідоцтв на знак для товарів та послуг, і на корисну модель (а.с.95-97).

При цьому суд першої інстанції вказав, що майнові права інтелектуальної власності на кожний із знаків для товарів та послуг №№ 82169; 82170; 126212; 126213; 129198; 135283 та корисну модель № 63675 на праві спільної сумісної власності належать ОСОБА_2 та ОСОБА_4; майнові права інтелектуальної власності на знак для товарів та послуг №№ 76943, 85786 на праві спільної сумісної власності належать ОСОБА_2 та ТОВ «ЛЕММА».

Частиною 2 статті 370 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі виділу частки із майна вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Ні суду першої інстанції ні суду апеляційної інстанції не були надані докази щодо наявності рішень суду або яких-небудь інших домовленостей співвласників, яким належать майнові права інтелектуальної власності на знаки для товарів та послуг №№ 76943; 82169; 82170; 85786;126212; 126213; 129198; 135283 та корисну модель №63675, що визначають іншій розподіл часток у спільній власності на вищезазначені обєкти інтелектуальної власності.

Тому суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив подання державного виконавця та вважав рівними частки осіб, яким на праві спільній сумісній власності належать майнові права інтелектуальної власності на знаки для товарів та послуг №№ 76943; 82169; 82170; 85786;126212; 126213; 129198; 135283 та корисну модель №63675.

Доводи апелянта про порушення судом вимог матеріального і процесуального права при розгляді подання державного виконавця є безпідставними та необґрунтованими та спростовуються матеріалами даної справи.

Так, не відповідають дійсності твердження апелянта відносно того, що він та його представник не були сповіщені про слухання справи, оскільки на а.с.47, 80 знаходяться судові повістки про сповіщення про слухання справи ОСОБА_6 на 22 вересня 2015р. і на 16жовтня 2015р., яка є представником ОСОБА_2, та відповідно до вимог ч.5 ст.76 ЦПК України вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особи. А з журналу судового засідання від 22 жовтня 2015р. на а.с.89-91 вбачається, що в день прийняття судом оскаржуваної ухвали був присутній ОСОБА_5, який є представником ОСОБА_2, та надав пояснення з проханням відмовити у задоволенні подання державного виконавця. Саме 22 жовтня 2015р. ОСОБА_5 отримав копію ухвали суду від 22 жовтня 2015р., що підтверджується відповідною розпискою на а.с.94.

Слід зазначити, що статтею 379 ЦПК України передбачено, що неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Посилання апелянта на те, що суд визначив рівні розміри часток його (ОСОБА_2С.) і ТОВ «Лемма» та при цьому не врахував, що він (ОСОБА_2С.) також має частку у статутному капіталі ТОВ «Лемма» в розмірі 14%, що не може свідчить про рівність часток у спільній сумісній власності на майнові права інтелектуальної власності на знаки для товарів та послуг, також є безпідставним, так як згідно із ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відступлення від встановленої ч. 2 ст. 370 ЦК України презумпції рівності часток кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є можливим тільки якщо це встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду.

Вказані обставини були враховані судом першої інстанції та судом першої інстанції вказано, що ОСОБА_2 та його представниками не було надано жодного доказу або посилання на яку-небудь правову норму згідно якої можливо було встановити іншій (ніж рівний) розподіл часток між ТОВ «ЛЕММА» та ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності щодо майнових прав інтелектуальної власності на відповідні знаки для товарів та послуг, та таке твердження апелянта є припущенням оскільки тільки безпосередньо ТОВ «ЛЕММА» може цьому заперечувати, однак, ТОВ «ЛЕММА» ухвалу суду від 22жовтня 2015р. не оскаржувало.

Посилання апелянта на намір оскаржити рішення суду, за якими було стягнуто з нього борг також є безпідставним, оскільки у боржника ОСОБА_2 було достатньо часу для оскарження рішення суду, яке на даний час є чинним та на підставі якого вже проводиться виконання виконавчих листів.

З урахуванням вищевикладеного судова колегія приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог ЦПК України і ЦК України та відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги про скасування ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 312, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2015р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.П.Сидоренко

Судді: С.О. Погорєлова

ОСОБА_8