СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2015 року Солом`янський районний суд м. Києва

в складі судді Кицюк В.С.,

за участю секретаря Божкова В.В.,

заявника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року в справі за позовом Національного університету оборони України імені Івана Черняхівського до ОСОБА_2 про виселення з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, в якій просить скасувати заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року в справі за позовом Національного університету оборони України імені Івана Черняхівського до ОСОБА_2 про виселення з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення, мотивуючи тим, що він не був належним чином повідомлений про дату, час та місце судових засідань по справі і існують обґрунтовані підстави вважати, що судом під час розгляду справи були неправильно оцінені надані позивачем докази.

В судовому засіданні заявник підтримав доводи своєї заяви, окремо акцентував увагу на тому, що його було заселено до гуртожитку позивача як члена сім`ї підполковника ОСОБА_5 та старшого прапорщика МНС України ОСОБА_6 Остання - є його матір`ю, яка на даний час працює у поліклініці Національного університету оборони імені Івана Черняхівського, відтак як член її сім`ї вважав своє право на проживання в гуртожитку порушеним виконанням вищезазначеного рішення суду і виселенням із кімнати гуртожитку. Натомість не заперечував, що його батька ОСОБА_5 було відраховано з числа слухачів та виключено із списків особового складу академії.

Позивач свого представника в судове засідання не направив. Його неявка не є перешкодою для розгляду заяви.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2 та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року задоволено позов Національного університету оборони України імені Івана Черняхівського до ОСОБА_2 та постановлено виселити останнього з кімнати №138/2 гуртожитку університету за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення, вирішено питання про судові витрат.

З матеріалів справи вбачається, що 10.02.2009 року рішенням Солом'янського районного суду м. Києва у задоволені позову ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення вченої ради Національної академії оборони України від 26.12.2007 року, ордеру №1104, виселення ОСОБА_7 та ОСОБА_8, визнання права користування двома кімнатами блоку №138 гуртожитку Національної академії оборони України і вселення в них відмовлено.

Зустрічний позов Національної академії оборони України задоволено. Виселено ОСОБА_5, ОСОБА_6 із залежними від них особами із займаного ними житлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та стягнуто з них судові витрати.

В ході виконавчого провадження було встановлено, що в спірній кімнаті проживає син ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - відповідач ОСОБА_2, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із відповідним позовом про його виселення із зазначеної кімнати.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 25.11.2014 року було встановлено, що будучи неповнолітнім членом сім'ї, ОСОБА_2 заселився в гуртожиток разом зі своїми батьками. Житлове приміщення було виділено на час навчання в академії ОСОБА_5 батька відповідача.

У 1999 році ОСОБА_5 відраховано з числа слухачів та виключено із списків особового складу академії.

Після закінчення навчання ОСОБА_5 та члени його сім'ї не звільнили спірну житлову кімнату та продовжують проживати у ній без достатніх на те підстав.

Частиною 1 статті 232 ЦПК України передбачено імперативне правило, згідно якому заочне рішення може бути скасовано судом за заявою відповідача, при чому закон вимагає наявності двох складових одночасно: відповідач не з`явився в судове засідання з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Судовим розгядом встановлено, що відповідач був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, проте в судове засідання не з`явився. Доводи ж про те, що він як член сім`ї саме ОСОБА_6 має право на проживання у спірній кімнаті гуртожитку, не могли бути враховані судом, оскільки матеріалами справи достовірно встановлено, що спірна кімната була виділено на час навчання в академії саме ОСОБА_5 батька відповідача, якого було відраховано, що самим заявником не оспорюється.

Відтак підстав для задоволення заяви суд не вбачає.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 231, 232 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року в справі за позовом Національного університету оборони України імені Івана Черняхівського до ОСОБА_2 про виселення з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення,- залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.С. Кицюк