Провадження № 2/461/139/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2015 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Мисько Х.М.

при секретарі Коружинець Н.В.

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3, в якому просить стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 в сумі 1500,00 грн. щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що28 лютого 2006 року між нею та відповідачем укладено шлюб. Від шлюбу у сторін народилась дитина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. 07 квітня 2014 року шлюб між ними розірвано. Донька проживає разом із нею та перебуває на її утриманні, відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Вказує, що відповідач має медичну освіту та освіту менеджера з туризму, офіційно не працює, однак має неофіційний дохід, займається разом із родичем ремонтами квартир, проте жодних грошових коштів на утримання дитини не дає. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Інших дітей у відповідача немає, стягнень за виконавчими листами не проводиться.

В судовому засіданні позивач подала уточнену позовну заяву, в якій просить стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 в сумі 1500,00 грн. щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача 3200,00 грн. витрат на правову допомогу та судовий збір. Крім цього, позивач та її представник уточнені позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні до викладених у позовній заяві, а також подали додаткові письмові пояснення, в яких вказують, що відповідач з літа 2014 року перебуває у Республіці Польща на заробітках. Крім цього, покликаються на те, що відповідач, перераховуючи кошти на ім'я позивачки, фактично через неї сплачує борг перед їх спільним знайомим, з яким вона перебуває у добрих відносинах. Вказують, що за травень-червень 2014 року позивачка отримала від відповідача на утримання доньки 700,00 грн. Покликаються на те, що довідки МСЕК про інвалідність свідчать про суму офіційно одержаного відповідачем доходу та не спростовують покликань сторони позивача.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, надав письмові заперечення на позовну заяву, в яких вказує, що ніколи не відмовлявся утримувати доньку у добровільному порядку, оскільки 16 травня 2014 року перерахував 400,00 грн., 13 червня 2014 року - 400,00 грн., 15 липня 2014 року - 500,00 грн., 16 серпня 2014 року - 500,00 грн. Крім цього, вказує, що офіційно не працює, оскільки є інвалідом 3 групи загального захворювання і отримує пенсію по інвалідності у розмірі 1049,00 грн. Вказує, що у зв'язку із інвалідністю був змушений залишити роботу фельдшера та не має можливості займатись ремонтами, оскільки це робота, пов'язана із шкідливим фактором. Визнає позов у розмірі 500,00 грн. щомісячно та просить задоволити позов у такому обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав пояснення відповідача та просив позов задоволити частково, а саме у розмірі 500,00 грн. щомісячно.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що шлюб між сторонами укладено 28 лютого 200 6 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.3).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у сторін народилась донька - ОСОБА_5 (а.с.4).

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 07 квітня 2014 року, яке не оскаржувалось та набрало законної сили, шлюб між сторонами було розірвано (а.с.6).

Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як вбачається із долучених відповідачем до матеріалів справи копій квитанцій від 16 травня 2014 року він перерахував на поточний рахунок позивача ОСОБА_1 400,00 грн., 13 червня 2014 року - 400,00 грн., 15 липня 2014 року - 500,00 грн., 16 серпня 2014 року - 500,00 грн., 18 вересня 2014 року - 1000,00 грн. (а.с.15-19).

Суд не приймає покликання позивача на те, що вказані кошти були спрямовані на погашення заборгованості відповідача перед третьою особою, оскільки такі не підтверджені жодними доказами, натомість відповідачем доведено факт надання коштів позивачу.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі.

Згідно ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається із тимчасової довідки №1799/65 від 10 вересня 2014 року, виданої Управлінням Пенсійного фонду України в м. Бориславі Львівської області, ОСОБА_3 є інвалідом 3 групи загального захворювання з 18 травня 2011 року по 01 червня 2016 року (а.с.14).

Факт інвалідності відповідача підтверджується також довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 10 ААВ №699536, з якої вбачається, що ОСОБА_3 є інвалідом з дитинства та йому встановлена 3 група інвалідності на строк до 01 червня 2016 року. Висновок про умови та характер праці: протипоказана робота, пов'язана з шкідливим фактором (а.с.24).

Згідно довідки Управління Пенсійного фонду України в м. Бориславі Львівської області від 30 жовтня 2014 року №2376, ОСОБА_3 знаходиться на обліку у вказаному Управлінні і отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інваліда ІІІ групи за травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень 2014 року по 1049,00 грн., а всього 6294,00 грн. (а.с.51).

Таким чином, судом встановлено, що відповідач є інвалідом 3 групи загального захворювання, інших неповнолітніх дітей, крім ОСОБА_5, не має, не працює, отримує пенсію по інвалідності.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не приймає до уваги покликання позивача на те, що відповідач з літа 2014 року перебуває у Республіці Польща на заробітках, займається разом із родичем ремонтами квартир, оскільки такі не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Головним центром обробки інформації Державної прикордонної служби України надано відповідь, з якої вбачається, що ОСОБА_3 18 серпня 2014 року та 15 лютого 2015 року перетинав митний кордон України з Республікою Польща, однак, вказаним документом не підтверджується трудова діяльність за кордон ОСОБА_3 чи одержання ним прибутку, а лише свідчить про перебування у вказаний період за кордоном.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог, однак, не у сумі, яку просить позивач, а у сумі 500,00 грн. на дитину щомісячно.

Відповідно до ч. 1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи положення вищевказаної статті, суд приходить до висновку про необхідність стягувати аліменти починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно ч.2 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відтак, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь держави 243,60 грн. судового збору, оскільки позивач в силу п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.

Згідно ч.1 ст.84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Суд, дослідивши договір про надання юридичних (адвокатських) послуг від 20 серпня 2014 року (а.с.26), квитанції до прибуткового касового ордера №81 від 24 вересня 2014 року, №108 від 25 листопада 2014 року, №14 від 03 березня 2015 року (а.с.27, 64), акти № АП-076 здачі-приймання робіт від 14 листопада 2014 року, 22 серпня 2014 року, 19 лютого 2015 року (а.с.65,66), які підтверджують понесені ОСОБА_1 судових витрат в розмірі 3020,00 грн., приходить до висновку, що понесені та документально підтверджені позивачем судові витрати слід стягнути з відповідача.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 84, 88, 169, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 180, 184, 191 СК України, суд -

в и р і ш и в:

позов задоволити частково.

Стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на утримання дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 700,00 грн. щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 серпня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3020,00 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м. Львова шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий суддя Мисько Х.М.