АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2015 року Апеляційний суд м. Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» про стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою Черкасова Дениса Олеговича в інтересах Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 грудня 2014 року, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ДП «Укрдорзв'язок» про стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 2 березня 1981 року по 31 жовтня 2013 року вона працювала у ДП «Укрдорзв'язок» на різних посадах, з березня 2008 року по жовтень 2013 року, займала посаду інженера першої категорії. 31 жовтня 2013 року її було звільнено за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. При звільнені їй не було виплачено заробітну плату за період з серпня 2012 року по жовтень 2013 року, а також виплати у відповідності до ст.ст. 47, 116, 117 КЗпП України. Станом на день звернення до суду загальна сума заборгованості становить 82 126,82 грн. (з них 28 373,68 грн. - невиплачена при звільненні заробітна плата, 45 600,75 грн. - середній заробіток за весь час затримки до дня подання позовної заяви, 8 152,39 грн. - виплати за лікарняними). У зв'язку з викладеним позивач просила стягнути з відповідача на свою користь зазначену заборгованість у розмірі 82 126,82 грн., а також 5 000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, спричиненої невиплатою заробітної плати.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29 грудня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача невиплачену заробітну плату при звільненні у розмірі 21 284,41 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 45 600,75 грн., виплати по листкам непрацездатності у розмірі

6 790,94 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

_________________________________________________________

Справа № 2/759/5650/14

№ апеляційного провадження 22-ц/796/2838/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Ключник А.С.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

В апеляційній скарзі Черкасов Д.О. в інтересах ДП «Укрдорзв'язок», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення змінити, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 24 556,50 грн. та відмовити у стягненні виплат по листкам непрацездатності. В решті рішення просив залишити без змін.

Апелянт посилається на те, що судом було неправильно розраховано суму середнього заробітку за час затримки розрахунку та необґрунтовано не взято до уваги доказів, з яких вбачається повне погашення перед позивачем заборгованості по виплатам за листками непрацездатності.

В суді апеляційної інстанції представник ДП «Укрдорзв'язок» - Черкасов Д.О. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 у задоволенні апеляційної скарги просив відмовити, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 грудня 2014 року залишити без змін.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність її часткового задоволення виходячи з таких підстав.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_2 з 2 березня 1981 року по 31 жовтня 2013 року працювала в ДП «Укрдорзв'язок», з березня 2008 року по жовтень 2013 року займала посаду інженера першої категорії.

З трудової книжки позивача вбачається, що 31 жовтня 2013 року її було звільнено за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України (а.с. 7-8).

Згідно з відомостями довідки про доходи № 97 від 26 листопада 2014 року ОСОБА_2 нараховано заробітну плату за серпень 2012 року та за період з січня 2013 року по жовтень 2013 року у розмірі 32 408,20 грн., до виплати - 26 336,33 грн., заборгованість становить 21 284,41 грн. (а.с. 35).

Як вбачається з пояснень представників позивача та відповідача, встановлено судом першої інстанції та підтвердилося під час апеляційного розгляду справи, на день звільнення ОСОБА_2 - 31 жовтня 2013 року і до 24 вересня 2014 року в порушення вимог ст.ст. 47, 116 КЗпП України з нею не було проведено остаточного розрахунку.

Враховуючи викладене, зокрема часткове визнання обставин справи представником ДП «Укрдорзв'язок», що, в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України є підставою звільнення від доведення цих обставин, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність у відповідача заборгованості перед позивачем у зв'язку з не проведенням остаточного розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню на користь останньої.

При цьому судом обґрунтовано відмовлено у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь компенсації моральної шкоди, спричиненої невиплатою заробітної плати, оскільки позивачем не було доведено заподіяння їй такими діями відповідача моральних чи фізичних страждань.

Разом з тим, частково задовольняючи позов, суд дійшов помилкового висновку в частині визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та виплат по листкам непрацездатності, що підлягають стягненню з відповідача.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» містяться роз'яснення, відповідно до яких, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно з п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Відповідно до п. 3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктом 4 розділу 3 Порядку визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Останніми двома місяцями роботи ОСОБА_2 у ДП «Укрдорзв'язок» є вересень та жовтень 2013 року.

З розрахункових листків вбачається, що за вересень позивачу нараховано: посадовий оклад - 800,00 грн. та винагороду за вислугу років - 133,33 грн., а за жовтень: посадовий оклад - 2 100,00 грн. та винагороду за вислугу років - 350,00 грн.

ОСОБА_2 за вересень фактично відпрацьовано 8 днів, за жовтень - 23 дні, а всього за вказаний період - 31 день. Загальна сума заробітної плати за фактично відпрацьовані дні становить 3 383,33 грн.

Таким чином, середньоденна заробітна обраховується шляхом ділення загальної суми заробітної плати за фактично відпрацьовані робочі дні на кількість таких днів (3 383,33 грн. / 31 = 109,14 грн.).

На підставі викладеного, загальний розмір середнього заробітку ОСОБА_2 за час затримки розрахунку при звільненні (з 31 жовтня 2013 року до 24 вересня 2014 року) становить 24 556,50 грн. (109,14 грн. * 225 днів), який і підлягає стягненню на її користь з відповідача.

Крім того, як вбачається з наявних в матеріалах справи платіжних відомостей, сума виплат по тимчасовій непрацездатності, що підлягають сплаті на користь позивача, становить 6 790,94 грн. (а.с. 38-46).

В суді апеляційної інстанції представником позивача було підтверджено отримання ОСОБА_2 на її картковий рахунок частини виплат по листкам непрацездатності, що також вбачається з виписок по картковому рахунку (а.с. 89-95, 111-116).

Доводи апелянта з приводу виплати ОСОБА_2 всіх сум лікарняних не є обґрунтованими, оскільки дані платіжної відомості № 22 від 23 січня 2012 року щодо виплати лікарняних за грудень 2011 року (а.с. 38) не збігаються з даними виписки по рахунку позивача.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що невиплаченою ОСОБА_2 по тимчасовій непрацездатності залишається сума за грудень 2011 року у розмірі

1 125,60 грн.

Інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді та не беруться до уваги апеляційним судом.

З огляду на викладене та з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, колегія суддів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України вважає за необхідне рішення суду змінити в частині розміру стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виплат по листкам непрацездатності, а також на підставі ст. 88 ЦПК України змінити розмір судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Черкасова Дениса Олеговича в інтересах Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 грудня 2014 року в частині розміру середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_2, змінити, зменшивши розмір стягнення з суми 45 600,75 грн. до суми 24 556,50 грн.

Змінити рішення суду в частині стягнення коштів по листкам непрацездатності, зменшивши суму з 6 790,94 грн. до суми 1 125,60 грн.

Змінити рішення суду в частині розподілу судових витрат, стягнувши з Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» в дохід держави судовий збір у розмірі 469,66 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий : І.М. Вербова

Судді : Г.М. Кирилюк

М.М. Панченко