Провадження №2/761/950/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

13 березня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Саадулаєва А.І.,

при секретарі Гаркуші Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОЗЗІ-ФУД" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором суборенди,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ФОЗЗІ-ФУД" (далі по тексту - позивач, ТОВ "ФОЗЗІ-ФУД") звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_1) про стягнення заборгованості за договором суборенди.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.09.2011 між позивачем та ФОП ОСОБА_1 було укладено Договір суборенди частини нежитлового приміщення №2091-фф від 01.09.2011 (далі по тексту - Договір) щодо передачі в тимчасове користування нежитлового приміщення площею 30 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Позивач свої зобов'язання за Договором виконав, передав в суборенду частину нежитлових приміщень відповідачу, проте відповідачем порушувалося зобов'язання за Договором, частково оплачувалась заборгованість та орендна плата, у зв'язку з чим, станом на 31.12.2013 борг відповідача за суборенду склав 28590,00 грн., який позивач просить стягнути з відповідача. Також, ТОВ "ФОЗЗІ-ФУД" просить стягнути з ОСОБА_1 грошову інфляцію у розмірі 571,81 грн., штраф у розмірі 624,00 грн. та 3% річних у розмірі 665,98 грн.

В судове засідання, яке відбулося 13.03.2015 року, представник позивача не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, проте, подав через канцелярію суду заяву, відповідно якої просить суд слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання, яке відбулося 13.03.2015 року, не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки в суд не повідомив. Заяв та клопотань від нього на адресу суду не надходило.

Суд, керуючись ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України № 1618-IV від 18.03.2004 року (далі по тексту - ЦПК України), ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів, отримавши на це згоду позивача.

Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 01.09.2011 між позивачем та ФОП ОСОБА_1 було укладено Договір суборенди частини нежитлового приміщення №2091-фф від 01.09.2011, п. 1.1. якого передбачено, що Орендар передає, а Суборендар приймає в тимчасове користування частину нежитлового приміщення загальною площею 30,00 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1, у торговельному об'єкті Орендаря згідно із доданою схемою, а також устаткування, позначене в Акті приймання-передачі, з метою організації торгівлі товарами, що є власністю Суборендаря та позначені в Додатку №2 до даного Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України №435-ІV від 16 січня 2003р. (далі по тексту - ЦК України), за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 ст. 760 ЦК України визначено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

За положеннями ч. 1, ч. 2, ч. 3, ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України №436 - ІV від 16.01.2003 (далі - ГК України), за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). Об'єктом оренди може бути, зокрема, нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення). До відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 774 ЦК України, передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Статтею 288 ГК України передбачено, що орендар має право передати окремі об'єкти оренди в суборенду, якщо інше не передбачено законом або договором оренди. Передача в суборенду цілісних майнових комплексів не допускається.

Враховуючи те, що Договір був укладений між господарським товариством та фізичною особою-підприємцем, до спірних правовідносин застосуванню підлягають норми параграфів 1, 4 Глави 58 ЦК України та параграфа 5 Глави 30 ГК України.

Разом з тим, згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_1 07.08.2014 припинила свою діяльність як фізична особа-підприємець, а тому заборгованість за Договором підлягає стягненню з фізичної особи - ОСОБА_1

З огляду на положення ст.ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, однією з особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 04 грудня 2013 року №6-125цс13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для врахування).

Відповідно до п. 2.1. Договору, вказаний договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання зобов'язань за Договором. Строк суборенди починається з дати підписання акту приймання-передачі Об'єкта суборенди в користування Суборендареві, який є невід'ємною частиною даного Договору, та закінчується 31 грудня 2013 року, який є останнім днем користування Об'єктом суборенди.

Орендар передав суборендареві частину нежитлових приміщень за адресою та загальною площею, зазначеною в Договорі, про що свідчить Акт приймання-передачі частини нежилого приміщення від 01.09.2011 (а.с. 9), Акт приймання-передачі частини нежилого приміщення від 30.06.2013 (а.с. 19).

Згідно п. 3.1. Договору, розмір місячної плати за суборенду становить 7140,00 грн. у т.ч. ПДВ 1190,00 грн.

У п. 3.3. Договору суборенди вказується, що перший платіж за суборенду здійснюється протягом одного банківського дня від дня укладення цього Договору.

Проте, згідно Акта звірки, підписаного обома сторонами, зобов'язання відповідача виконане не було.

Відповідно до п. 3.2. Договору, плата за суборенду підлягає щомісячній індексації відповідно до індексу інфляції, встановленого та оприлюдненого Державним комітетом статистики України.

У п. 3.3.1., п. 3.9. Додаткової угоди до Договору від 27.12.2012, суборендна ставка сплачуються Суборендарем авансом, до п'ятого числа поточного місяця за наступний місяць. Часткова оплата за користуванням Об'єктом суборенди прирівнюється Сторонами до несплати платежів за суборенду.

Проте, згідно Акта звірки підписаного обома сторонами по Договору суборенди відповідачем порушувалося зобов'язання по Договору, частково оплачувалась заборгованість та орендна плата.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, борг з плати за суборенду відповідача складає 28590,00 грн., що підтверджується підписаним обома сторонами Актом звірки взаєморозрахунків з ОСОБА_1 станом на 31.12.2014 року (а.с. 20-36).

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до п. 7.1. Договору суборенди встановлено, що у випадку несвоєчасного перерахування суборендарем сум, зазначених у ст. 3 Договору, Суборендар сплачує Орендарю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми оплати за кожний день прострочення платежу. При цьому Орендар має право розірвати Договір з моменту, коли таке порушення було допущено, а по закінченню поточного оплаченого періоду, самостійно звільнити Об'єкт суборенди від майна Суборендаря зі складанням опису такого майна й передачею на склад для розв'язання питання про його реалізацію відповідно до умов даного договору, застосувати інші господарські санкції, передбачені Договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з розрахунком, збитки від інфляції складають 571,81 грн., а 3% річних від суми заборгованості - 665,98 грн.

Згідно п. 7.2. Договору, якщо орендарем будуть виявлені випадки порушення умов і правил цього договору, у тому числі правил, викладених у додатках до договору, він має право стягнути із Суборендаря штраф у розмірі 10% місячної плати за суборенду з урахуванням індексації, а за порушення асортиментного переліку - 100% плати за суборенду з урахуванням індексації за кожне порушення та розірвати договір без повернення страхового платежу.

Таким чином, сума штрафу складає 624,00 грн.

Враховуючи викладене, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ "ФОЗЗІ-ФУД" підлягають задоволенню, шляхом стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Договором, а саме: 28590,00 грн. основного боргу, грошову інфляцію у розмірі 571,81 грн., штраф у розмірі 624,00 грн., 3% річних у розмірі 665,98 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд також присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 304,52 грн.

Керуючись ст. ст. 3, 57-61, 208, 209, 213, 214, 215, 218, 223, 224-233 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОЗЗІ-ФУД" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором суборенди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОЗЗІ-ФУД" () заборгованість за Договором суборенди частини нежитлового приміщення №2091-фф від 01.09.2011, а саме: 28590,00 грн. основного боргу, грошову інфляцію у розмірі 571,81 грн., штраф у розмірі 624,00 грн., 3% річних у розмірі 665,98 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОЗЗІ-ФУД" () судовий збір у розмірі 304,52 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: