Справа № 351/1505/14-ц
Провадження № 22-ц/779/403/2015
Головуючий у 1 інстанції Собко В.М. В. М.
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Малєєва А.Ю., Меленко О.Є.

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до відділу державної виконавчої служби Снятинського районного управління юстиції, третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4, Снятинської кредитної спілки про звільнення майна з під арешту та визнання права власності на автомобіль за апеляційною скаргою начальника відділу державної виконавчої служби Снятинського районного управління юстиції та голови правління Снятинської кредитної спілки на рішення Снятинського районного суду від 11 грудня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

в липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся з даним позовом, посилаючись на те, що 07.09.2011 року придбав у ОСОБА_4, який діяв на підставі довіреності власника, автомобіль ВАЗ 2102, д. н. з. НОМЕР_1, зареєстрований МРЕВ УДАІ м. Коломия на ОСОБА_3 В той же день ОСОБА_4 видав йому генеральну довіреність з правом розпорядження цим автомобілем. Ним було оплачено вартість автомобіля, застраховано на своє ім'я, вкладено кошти в його ремонт. У зв'язку з хворобою та фінансовими труднощами він не зміг переоформити даний автомобіль на себе. 09.07.2014 року на підставі постанови державного виконавця Снятинського ВДВС про накладення арешту на вказаний автомобіль, як на майно ОСОБА_3, автомобіль у нього вилучено. Тому просив суд зобов'язати державного виконавця ВДВС Снятинського районного управління юстиції Бодаковського І.М. зняти арешт із вказаного автомобіля та визнати за ним право власності на даний автомобіль.

Рішенням Снятинського районного суду від 11 грудня 2014 року позов задоволено. Зобов'язано державного виконавця ВДВС Снятинського районного управління юстиції Бодаковського І.М. зняти арешт з автомобіля марки ВАЗ 2102, 1984 року випуску, шасі НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1. Визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки ВАЗ 2102, 1984 року випуску, шасі НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1.

В апеляційній скарзі представники ВДВС Снятинського районного управління юстиції, Снятинської кредитної спілки посилаються на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначають, що рішенням Снятинського районного суду від 06.03.2012 року розірвано кредитний договір, укладений між Снятинською кредитною спілкою та ОСОБА_6, стягнуто з позичальника ОСОБА_6 і поручителя ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь кредитної спілки заборгованість за кредитним договором, про що видано виконавчі листи, які пред'явлені до виконання 10.04.2012 року до ВДВС Снятинського РУЮ. Державним виконавцем Бодаковським І.М. проведено опис та арешт майна боржників, у тому числі спірного автомобіля, власником якого є ОСОБА_3 ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла. Суд не врахував, що 15.09.2014 року ОСОБА_3 подав клопотання про те, що він є власником спірного автомобіля, який перебуває в заставі в Снятинській кредитній спілці. ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_4 довіреність від 31.03.2011 року в порядку передоручення без переходу права власності на транспортний засіб, власником якого є ОСОБА_3, використовував автомобіль на підставі довіреності до моменту його вилучення. ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не укладали договоі купівлі-продажу спірного автомобіля. Суд не врахував, що представником Снятинської кредитної спілки надавались докази того, що власником спірного автомобіля є ОСОБА_3, а дії державного виконавця є законними. Тому просять оскаржуване рішення скасувати.

В засідання апеляційного суду сторони, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, не з'явились, що згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає її розглядові.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що право власності є непорушним, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Позивачем фактично до накладення арешту ДВС придбано у власність спірний автомобіль, який він відремонтував та експлуатував. В той же час ОСОБА_6 не вправі була передавати даний автомобіль в заставу, оскільки він їй не належав.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки судом при розгляді справи не дотримано правил про належність і допустимість доказів, не застосовано закон, який підлягав застосуванню, що призвело до неправильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ОСОБА_3 є власником автомобіля ВАЗ 2102, 1984 року випуску; шасі НОМЕР_2, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1

31.03.2011 року ОСОБА_3 видав на ім'я ОСОБА_4 довіреність, якою уповноважив того керувати та розпоряджатися вказаним транспортним засобом.

07.09.2011 року ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_2 розпоряджатись цим автомобілем в порядку передоручення на підставі генеральної довіреності.

Згідно ч. 1 ст. 244 ЦК України на підставі довіреності здійснюється представництво.

За своїм юридичним змістом договір доручення є договором про представництво, оскільки повірений зобов'язується діяти від імені довірителя. На підставі доручення повірений не має права укладати угоду від імені особи, яку він представляє, відносно себе особисто.

Відповідно до ст. ст. 238, 244 ЦК України довіреність не є правовим оформленням переходу права власності на автомобіль.

Також з матеріалів справи вбачається, що автомобіль ВАЗ 2102, 1984 року випуску, шасі НОМЕР_2, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, не був знятий з обліку в органах ДАІ, залишається зареєстрованим за ОСОБА_3, що позивачем не оспорюється.

За змістом ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, які визначені у главі 24 Цивільного кодексу України, зокрема із правочинів.

Не може бути визнано судом право власності на автомобіль на підставі виданих їх власниками довіреностей іншим особам з правом користування та повного розпорядження автомобілем або на підставі розписок про отримання власником грошової суми за проданий автомобіль.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», яка також передбачає письмову форму договору купівлі-продажу автомобілів, перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ.

Крім того, суд не перевірив та не врахував наявність кредитних зобов'язань власника спірного автомобіля.

За вказаних обставин посилання суду, як на підставу набуття ОСОБА_2 права власності на автомобіль, на довіреність від 07.09.2011, а також розписку ОСОБА_4 про те, що ним продано зазначений автомобіль та передано ключі й свідоцтво про реєстрацію автомобіля, суперечить вимогам закону.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у порушення вимог ст. ст. 213-215 ЦПК України на вищезазначені норми закону уваги не звернув, не навів достатніх мотивів, за якими він відхиляє доводи відповідача.

Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, тому в силу ст. 309 ЦПК України це є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу начальника відділу державної виконавчої служби Снятинського районного управління юстиції та голови правління Снятинської кредитної спілки задовольнити.

Рішення Снятинського районного суду від 11 грудня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до відділу державної виконавчої служби Снятинського районного управління юстиції, третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4, Снятинської кредитної спілки про звільнення майна з під арешту та визнання права власності на автомобіль, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 122,10 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на рішення може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Васильковський В.М.

Судді: Малєєв А.Ю.

Меленко О.Є.