Ухвала іменем україни
18 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В., Писаної Т.О., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_5, в інтересах якого діє ОСОБА_6, на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до суду з позовом, в якому зазначало, що 15 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір № 8/2007/840-К/1254-АП, відповідно до умов якого остання отримала кредит на придбання автомобілю марки ВАЗ-21154, 2008 року випуску, номер кузова № НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1, у розмірі 13 267,33 долари США з сплатою ставки 13,9 % на рік терміном до 14 серпня 2012 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором

15 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_8 було укладено договір поруки № 8/2007/840/К125454-АП, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався перед банком відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором у повному обсязі, у зв'язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред'явленим до стягнення боргом.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 умов кредитного договору, станом на 24 січня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 23 142,73 долари США, що в еквіваленті складає 184 979 грн 84 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 11 173,85 доларів США, що в еквіваленті складає 89 312 грн 58 коп.; заборгованість за процентами - 8 074,63 долари США, що в еквіваленті складає 64 540 грн 52 коп.; пеня - 2 567,52 долари США, що в еквіваленті складає 20 522 грн 19 коп.; штрафи - 1 326,73 долари США, що в еквіваленті складає 10 604 грн 55 коп.

На підставі наведеного ПАТ «КБ «Надра» просило суд стягнути з ОСОБА_7, ОСОБА_5 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 15 серпня 2007 року № 8/2007/840-К/1254-АП у розмірі 184 979 грн 84 коп. та судові витрати.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська

від 17 вересня 2014 року позов ПАТ «КБ «Надра» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором

від 15 серпня 2007 року № 8/2007/840-К/1254-АП, яка станом на 24 січня

2014 року склала 184 979 грн 84 коп., з яких: заборгованість за кредитом -

11 173,85 доларів США, що в еквіваленті складає 89 312 грн 58 коп.; заборгованість за відсотками - 8 074,63 долари США, що в еквіваленті складає 64 540 грн 52 коп.; штраф - 1 326,73 долари США, що в еквіваленті складає 10 604 грн 55 коп.; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості -

2 567,52 доларів США, що в еквіваленті складає 20 522 грн 19 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_5 та судових витрат скасовано, у задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра» в цій частині відмовлено.

У іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, в інтересах якого діє

ОСОБА_6, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення пені, ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову банку, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. В іншій частині судові рішення не оскаржуються і не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що ОСОБА_4 умови кредитного договору не виконала, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з боржника та поручителя солідарно.

Апеляційний суд, скасувавши рішення суду першої інстанції в частині стягнення кредитної заборгованості з поручителя, керувався положеннями

ч. 4 ст. 559 ЦК України та дійшов висновку про те, що оскільки банк не звернувся до поручителя з вимогою про повернення кредиту протягом шести місяців з дня виконання основного зобов'язання, а тому порука є припиненою.

Такі висновки суду є правильними та відповідають матеріалам справи з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також в ч. 1 ст. 611, ч. ч. 2-4 ст. 612 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Судом установлено, що за договором «Автопакет» № 8/2007/840-к/1254-АП, укладеним 15 серпня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра» та

ОСОБА_7, позичальник отримала кредит у розмірі 13 267,33 долари США зі сплатою 13,9 % річних, з терміном погашення

до 14 серпня 2012 року. Взяті на себе зобов'язання ОСОБА_7 не виконала, у зв'язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 184 979 грн 84 коп.

Строк виконання основного зобов'язання визначено до 14 серпня 2012 року.

ОСОБА_5, в інтересах якого діє ОСОБА_6, звернувшись до суду з касаційною скаргою на рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду в частині вирішення питання про одночасне стягнення пені та штрафу за кредитним договором, посилався на те, що це є подвійне стягнення та такі види цивільно-правової відповідальності не можуть бути застосовані одночасно.

Умовами договору між сторонами передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків погашення кредиту і процентів за користування ним.

У той самий час, згідно з пп. 5.4 та 5.5 кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за інші правопорушення: один із них - за порушення обов'язку дострокового повернення кредиту на вимогу банку; інший - за порушення строків поновлення дії договору страхування транспортного засобу, придбаного за кредитні кошти.

Отже, у разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-116цс13 від 06 листопада 2013 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Пунктом 4.3.2 договору «Автопакет» № 8/2007/840-к/1254-АП, укладеного 15 серпня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра» та

ОСОБА_7 передбачено, що позичальник зобов'язаний суворо дотримуватись положень цього договору.

Згідно з п. 5.1 зазначеного договору передбачено, що у разі прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту/кредитної лінії, позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 5.2 договору у разі порушення позичальником вимог п. п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми кредит, визначеної у п. 1.1 договору за кожен випадок (а. с. 8).

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції не вбачається, що судом при вирішенні спору допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване рішення апеляційного суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, в інтересах якого діє ОСОБА_6, відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: А.О. Леванчук А.В. Маляренко Т.О. Писана Г.В. Юровська