АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/1775/13-ц Номер провадження 22-ц/786/1016/15Головуючий у 1-й інстанції Мурашова Н. В. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Прядкіної О.В.,

Суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.,

При секретарі: Кальник А.М.

За участі: відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх представника ОСОБА_4,

третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 05 лютого 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право на житло та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_7, Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, комунального підприємства "Квартирне управління" Кременчуцької міської ради про приватизацію квартири, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на квартиру, реєстрацію та вселення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом про визнання ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

У червні 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали зустрічний позов. Уточнивши вимоги, остаточно просили визнати недійсним та скасувати розпорядження виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 15.08.2013 року про надання ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1, визнати недійсним та скасувати видане ОСОБА_3 свідоцтво про право власності на вказану квартиру; зобов'язати реєстраційну службу Кременчуцького МУЮ скасувати право власності ОСОБА_3 на вказану квартиру; вирішити питання про поворот виконання судового рішення зареєструвати та вселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вказану квартиру.

У вересні 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із заявою про зміну позовних вимог до ОСОБА_3

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 15 жовтня 2014 року залишено без розгляду позовні вимоги за зустрічним позовом в частині визнання недійсним та скасування розпорядження виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 15.08.2013 року про надання ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 05 лютого 2015 року позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено частково.

Визнано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 судові витрати на судовий збір по 38,23 грн.

В іншій частині позовних вимог за первісним позовом відмовлено.

Відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету органу місцевого самоврядування про приватизацію квартири, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на квартиру, реєстрацію та вселення.

Рішення оскаржили ОСОБА_2 і ОСОБА_3, які в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таки підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно даних довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Полтавській області та довідки ТОВ «Добробит» від 19 березня 2013 року ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_2 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до акту ТОВ "Добробит" від 11.03.2013 року, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_2 не проживають в АДРЕСА_1 з 2002 року.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 17.04.2014 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_8 визнаний безвісті відсутнім з 01.02.2005р.(т.2, а.с.100).

Як вбачається з довідки ТОВ "Добробит" №2657 станом на 30.07.2013 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований один ОСОБА_3

ОСОБА_3, ОСОБА_2 були зняті з реєстрації у спірній квартирі 26 липня 2013 року .

Розпорядженням органу приватизації УЖКГ виконавчого комітету Кременчуцької міської ради №107/К від 12.08.2013 року задоволено прохання ОСОБА_3 передати йому у приватну власність квартиру по вул. Манагарова, 20

На підставі розпорядження №107/К від 12.08.2013 року УЖКГ виконавчого комітету Кременчуцької міської ради видало 15 серпня 2013 року свідоцтво на житло, яким посвідчило право власності ОСОБА_3 на квартиру.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна №28465121 від 22.10.2014 року ОСОБА_5 купила АДРЕСА_1 у ОСОБА_3, що підтверджується договором купівлі-продажу від 29.08.2013 року, а 15 травня 2014 року ОСОБА_6, відповідно до договору купівлі-продажу, купила вказану квартиру у ОСОБА_5

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, районний суд виходив з того, що відсутні поважні причини не проживання ОСОБА_3, ОСОБА_2 в спірній квартирі більше ніж півроку до звернення до суду з позовом. Щодо вимог в частині визнання ОСОБА_8 таким, що втратив право користування спірною квартирою, суд зазначив, що існує рішення суду, яке набрало законної сили, щодо визнання ОСОБА_8 безвісті відсутнім, тому підстав для зняття його з реєстрації немає.

Крім того, місцевий суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_2, оскільки вони без поважних причин більше ніж півроку не мешкали в спірній квартирі.

Зазначений висновок районного суду відповідає встановленим обставинам справи.

Так, відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього можу бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3, посилаючись на акт, складений 11 березня 2013р. сусідами заявника ОСОБА_9 та ОСОБА_10, зазначав, що відповідачі не мешкають у квартирі АДРЕСА_1 з 2002р.

Заперечуючи зазначену обставину, відповідачі в апеляційній скарзі на заочне рішення та в касаційній скарзі зазначали, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_11 вони не змогли проживати в спірній квартирі ( т.1, а.с.127, зворот а.с. 155).

В зустрічній позовній заяві та уточненнях до неї ОСОБА_2 і ОСОБА_3 вказували, що після смерті ОСОБА_11 позивач - ОСОБА_3 почав пиячити. Зловживав постійно спиртними напоями, вчиняв сварки, постійно виганяв їх з квартири. Через заборгованість по квартирній платі та скрутного матеріального становища вони не змогли розділити особові рахунки та приватизувати квартиру, в зв'язку з чим у жовтні 2012р. вимушені переїхати в АДРЕСА_2, де винаймають житло ( т.2,а.с. 3, 114).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 і ОСОБА_3, посилаючись на свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13, стверджують, що мешкали в квартирі до червня 2013р. ( т.3,а.с.156).

Між тим, посилання на свідчення ОСОБА_12 не можуть бути прийняті до уваги, так як про обставини проживання з зазначеній квартирі їй відомо тільки зі слів заявниці та в квартирі вона була тільки в 2009р.

ОСОБА_13 взагалі судом не допитувалась як свідок.

Свідчення ОСОБА_14 суд оцінив критично і це не спростовано в апеляційній скарзі.

Разом з тим, допитані судом свідки - сусіди ОСОБА_3 : ОСОБА_9, яка підписувала акт від 11 березня 2013р., та ОСОБА_15 пояснили суду, що не бачили відповідачів близько 9-10 років.

Таким чином, в поясненнях позивачів по зустрічному позову маються суттєві розбіжності щодо періоду, коли вони залишили спірну квартиру і зазначені протиріччя ними не усунуті.

Оцінюючи підставність заперечень відповідачів по позову ОСОБА_3, колегія суддів виходить з положень, визначених ст.ст.10,11,60 ЦПК України, згідно яких встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно з ч.1 ст. 179 цього ж Кодексу предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зокрема, посилання ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на неможливість проживання в АДРЕСА_1 через неправомірну поведінку ОСОБА_3, зловживання останнім спиртними напоями не доведено належними та допустимими доказами.

Задовольнивши клопотання позивачів за зустрічним позовом, суд витребував в Крюківському відділі міліції Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області відомості щодо притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за період з 2002 по 2013 роки включно, про що відповідно до положень ст.137 ЦПК України 15.10.2014р. постановлена ухвала ( т.2, а.с.193-194,198).

З відповіді відділу міліції вбачається, що ОСОБА_3 в розумінні положень ст.39 КУпАП до адмінвідповідальності не притягувався.

Натомість, в апеляційній скарзі заявники помилково трактують поняття чинності адміністративного стягнення.

Заперечення в скарзі щодо права ОСОБА_3 на звернення до суду з даним позовом не ґрунтуються на положеннях ст. 64,72 ЖК України.

Посилання в апеляційній скарзі на наявність 104 платіжних документів по сплаті за комунальні послуги, в яких зазначено прізвище померлої в 2006р. матері -ОСОБА_16, як вірно зазначив районний суд, не підтверджує факту сплати за ці послуги саме ОСОБА_3 та квитанції датовані до березня 2012р.

При цьому, як зазначено в повідомленні КП «Теплоенерго», гаряча вода в АДРЕСА_1 відключена з 30.10.2002р. і заборгованість станом на 01.10.2013р. становить 11 567,18 грн. ( т.2, а.с.153).

За таких обставин, районний суд прийшов до обґрунтованого висновку щодо визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування зазначеною квартирою.

Отже, розпорядження органу приватизації та видача 15.08.2013р. свідоцтва на вказану квартиру про її належність ОСОБА_3 ( т.2, а.с.72-73) відповідали положенням Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Разом з тим, не дивлячись на те, що свідоцтво на житло видано органом приватизації - управлінням житлово-комунального господарства, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вимога про визнання його недійсним заявлена не стороні у справі, а третій особі.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог фізичних осіб і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Крім того, заявляючи вимогу про вселення та реєстрацію в спірній квартирі, позивачами за зустрічним позовом не заявлено вимоги до ОСОБА_6, як власника за договором купівлі-продажу від 15.05.2014р. квартири АДРЕСА_1 ( т.2, а.с.200), в якості сторони по справі, а не третьої особи, обмеживши, таким чином, її права, визначені ст.ст.27,31 ЦПК України.

Отже, суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308,315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 05 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

СУДДІ: / Підписи /

З оригіналом згідно :