Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №227/5816/14
Провадження №22ц/778/2288/15 Головуючий у 1 інстанції: Лаврушин О.М.
Суддя-доповідач: Каракуша К.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого судді: Стрелець Л.Г.

суддів: Каракуші К.В.

Гончар М.С.

при секретарі: Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 05 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Люкс», треті особи: Виконком Добропільської міської ради і Виконком Білицької міської ради, про визнання недійсним договору про надання послуг на утримання житлового багатоквартирного будинку і стягнення сплачених грошових коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСББ «Люкс», у якому зазначила, що вона проживає у неприватизованій квартирі АДРЕСА_1. Після смерті чоловіка вона стала основним квартиронаймачем. В 2008 році в їхньому будинку створено ОСББ «Люкс». 19 листопада 2008 року сторони по справі уклали договір про надання послуг по утриманню будинку. Позивач, посилаючись на те, що вона не є власником квартири і не повинна нести витрати як співвласник, просила визнати вказаний договір недійсним та стягнути з відповідача на її користь сплачені кошти на утримання будинку у розмірі 1127,50 грн. і судові витрати.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 05 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов. В обґрунтування скарги апелянт зазначає, що судом в достатній мірі не враховано, що вона не є членом ОСББ «Люкс» та власником квартири, тому договір про надання послуг по утримання будинку укладено з нею незаконно і тому підлягає визнанню недійсним із стягненням коштів, які були сплачені на його виконання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення представника апелянта та апелянта, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вірно виходив з того, оспорюваний договір про надання послуг з утримання багатоквартирного будинку не суперечить вимогам законодавства та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, передбачених ч.1 ст.215, ч.1 ст.203 ЦК України для визнання вказаного правочину недійсним.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою шостою статті 203 цього Кодексу.

Так, згідно з ч. 1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У відповідності до п.1 ч.2 ст.11, ч,2 ст.509 ЦК України зобов'язання виникає на підставі договору та інших правочинів.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (далі -Закон) правовідносини, що виникають між: виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг є предметом регулювання цього Закону.

Статтями 12, 13 Закону передбачено, що одним із видів житлово-комунальних послуг за своїм функціональним призначенням є послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

На підставі ч. 1 ст. 16 Закону порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг відповідно до ст. 19 цього Закону, здійснюється виключно на договірних засадах.

За положеннями ч.1 ст.29 Закону договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

Встановлено і визнається сторонами, що позивач ОСОБА_3 з 2008 року є основним наймачем квартири АДРЕСА_1 (а.с.8). Вказана квартира є неприватизованою.

Рішенням Добропільської міської ради від 15 жотвня 2008 року житловий будинок АДРЕСА_1 передано на баланс ОСББ «Люкс». Згідно акту приймання передачі від 17.11.2008 року вказаний житловий будинок був прийнятий на баланс ОСББ «Люкс» (а.с.22-24).

19 листопада 2008 року позивач ОСОБА_3 уклала з ОСББ «Люкс» договір про надання послуг на утримання житлового багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 (а.с.69).

Підставою для визнання недійсним цього договору позивач визначила те, що вона не є членом об'єднання співвласників і квартира, у якій вона мешкає, не перебуває у її власності.

Судом правильно оцінені посилання позивача як такі, що не доводять підстав недійсності оспорюванного договору про надання послуг на утримання житлового багатоквартирного будинку, оскільки в розумінні Законів України «Про об'єднання співвласників» та «Про житлово-комунальні послуги» об'єднання співвласників «Люкс» надає житлово-комунальні послуги (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів та ін.), а позивач ОСОБА_3 їх споживає.

Посилання апелянта на те, що її статус квартиронаймача є перепоною для укладення з нею договору про надання послуг на утримання будинку спростовується приписами ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

До того ж, п.10.5 Статуту ОСББ «Люкс» передбачено, що договори про учать у витратах на утримання будинку та прибудинкової території можуть укладатись з орендарями житлових приміщень (а.с.46-51).

Твердження апелянта про те, що вона не є співвласником допоміжних приміщень і не повинна нести витрати на їх утримання не є прийнятними з огляду на наступне. Рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2004 від 02 березня 2004 року (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) у п.1.2 розтлумачено, що власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир (п.1.2).

Посилання апелянта на те, що договір своїми умовами не відповідає типовому договору про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій є безпідставні та спростовуються змістом оспорюванного договору та вимогам, що викладені у Постанові Кабінету Міністрів від 12.07.2005 року за №560 «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», що була чинною на час укладання договору між сторонами.

Доводи апелянта про те, що оспорюваний договір суперечить вимогам Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" не спростовують правильності вирішення справи, оскільки приписи вказаного закону регулюють правовідносини між власниками квартир та об'єднанням співвласників квартир та приміщень у багатоквартирному будинку, а спірні правовідносини щодо оспорення договірних відносин між наймачем квартири та об'єднанням співвласників (баланоутримувачем) врегульовані ЦК України та Законом України "Про житлово-комунальні послуги"

Наполягаючи на своїх вимогах про визнання недійсним договору про надання послуг з утримання будинку від 19.11.2008 року, позивач не довела тих, обставин, які дають підстави зробити висновок, що відповідач недодержав в момент вчинення правочину вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 ЦК України. При цьому ОСОБА_3 не заперечувала той факт, що при укладанні оспорюванного договору жодних зауважень та претензій не було висловлено, крім того вона є споживачем послуг, які надає відповідач на підставі цього договору і на протязі більше ніж 5 років сплачувала їх.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 пояснила, що фактичним мотивом для оспорювання договору про надання послуг з утримання будинку послугувало те, що відповідач не узгоджуючи з нею встановив лаву біля будинку, що спричиняє її незручності. Проте якість та обсяг послуг, які надаються балансоутримувачем на виконання оспорюваного договору, в розмінні вимог ст.215, 203 ЦПК України не можуть слугувати підставою для визнання договору недійсним.

Таким чином, враховуючи наведене, в тому числі, пояснення позивача щодо позовних вимог, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, в ньому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються допустимими доказами, дослідженими в судовому засіданні і підстав для його скасування не вбачається.

В апеляційній скарзі позивачем не наведено доводів та фактів, які б не були предметом дослідження суду першої інстанції, або б вплинули на правильність його висновків та належали б до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує прийняття апеляційним судом рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про неправильність застосування судом норм матеріального права спростовуються змістом оскаржуваного рішення, з якого вбачається що суд першої інстанції об'єктивно дослідив матеріали справи, дав належну оцінку наданим сторонами доказам, і правильно застосував норми матеріального права, дійшовши обґрунтованого висновку про відмову в визнанні недійсним договору від 19 листопада 2008 року про надання послуг з утримання багатоквартирного будинку.

Таким чином, колегія суддів, переглядаючи справу в межах апеляційного оскарження та заявлених позовних вимог, підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачає, у зв'язку з чим апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 05 лютого 2015 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: