Справа № 152/597/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 травня 2015 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання Бабиної І.Д.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

20.04.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Шаргородського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Мотивуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначив, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 20.11.2007 року. Від шлюбу він та відповідачка дітей не мають.

ОСОБА_1 просить шлюб розірвати, зсилаючись на те, що спільне життя в шлюбі з відповідачкою не склалося через різні погляди на сімейне життя, через що між ними постійно виникали сварки. Однією сімєю він з відповідачкою не проживає приблизно сім років. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. На примирення з відповідачкою він не згоден.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, зсилаючись на ті самі обставини. Суду пояснив, що на розірванні шлюбу наполягає, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, так як в шлюбі з відповідачкою не проживає з 2008 року.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала, щодо розірвання шлюбу з ОСОБА_1 не заперечує.

Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20.11.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-АМ № 050338 (а.с.4).

Від даного шлюбу позивач та відповідачка дітей не мають.

Розлучатися через органи ДРАЦСу сторони не бажають.

Сторони не бажають миритися, позивач має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. Причиною розладу в сімї стали різні погляди на сімейне життя, суперечки та непорозуміння між сторонами. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача, оскільки сторони не проживають однією сімєю приблизно сім років.

Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України.

Згідно із ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України).

Згідно зі ст.112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що сторони наполягають на розлученні, позивач має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 10, 11, 60, 212-215, 218, 223 ЦПК України, на підставі ст.ст. 105, 110, 112 СК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований виконкомом Пеньківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області 20.11.2007 року, актовий запис за №17.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

встановив:

20.04.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Шаргородського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Мотивуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначив, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 20.11.2007 року. Від шлюбу він та відповідачка дітей не мають.

ОСОБА_1 просить шлюб розірвати, зсилаючись на те, що спільне життя в шлюбі з відповідачкою не склалося через різні погляди на сімейне життя, через що між ними постійно виникали сварки. Однією сімєю він з відповідачкою не проживає приблизно сім років. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. На примирення з відповідачкою він не згоден.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, зсилаючись на ті самі обставини. Суду пояснив, що на розірванні шлюбу наполягає, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, так як в шлюбі з відповідачкою не проживає з 2008 року.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала, щодо розірвання шлюбу з ОСОБА_1 не заперечує.

Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20.11.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-АМ № 050338 (а.с.4).

Від даного шлюбу позивач та відповідачка дітей не мають.

Розлучатися через органи ДРАЦСу сторони не бажають.

Сторони не бажають миритися, позивач має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. Причиною розладу в сімї стали різні погляди на сімейне життя, суперечки та непорозуміння між сторонами. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача, оскільки сторони не проживають однією сімєю приблизно сім років.

Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України.

Згідно із ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України).

Згідно зі ст.112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що сторони наполягають на розлученні, позивач має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 10, 11, 60, 212-215, 218, 223 ЦПК України, на підставі ст.ст. 105, 110, 112 СК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований виконкомом Пеньківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області 20.11.2007 року, актовий запис за №17.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя