АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/6694/13-ц Головуючий в 1-й інстанції
Номер провадження 22-ц/774/655/К/15 Бардін О.С.
Категорія 34 (I) Доповідач - Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року коллегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Братіщевої Л.А., Савіної Г.О.

при секретарі: Петренко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок злочину,-

В С Т А Н О В И Л А:

04 листопада 2013 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок злочину, в обґрунтування якого вказав, що 22.06.2012 року о 13.20 год. ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухався з боку площі Маяковського в напрямку вул. Постишева по проїжджій частині дороги вул. Блюхера в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Наближаючись до регульованого світлофорного перехрестя проїзних частин доріг вул. Блюхера та вул. Косіора, при включеному червоному сигналі світлофора він не зупинив керований ним автомобіль перед світлофором так, щоб бачити сигнали, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, який рухався з боку площі Домнобудівників в напрямку вул. Бульонного по проїжджій частині дороги вул. Косіора під керуванням водія ОСОБА_4, чим грубо порушив п. 8.7.3 е) Правил дорожнього руху України (далі ПДР).

Внаслідок ДТП пасажир автомобіля "Chery ЕIага А 21 ЗНГ" ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості. Водій автомобіля "Volkswagen Caddy" ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді забою правої частини обличчя, які згідно висновку СМЕ за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень.

17 грудня 2012 року постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу по справі № 411/8233/12, зміненої ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.05.2013р., кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_2 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України закрито, звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України у зв'язку з примиренням з потерпілим ОСОБА_5

Згідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження № Д30/07/12 від 23.07.2012р. сума майнової шкоди нанесеної власнику пошкодженого при ДТП автомобіля НОМЕР_3 складає 71 294, 79 грн.

МТСБУ було нараховане та виплачено позивачеві страхове відшкодування у розмірі 49 206,33 грн.

Різниця між розміром майнової шкоди та страховою виплатою складає 22 088,46 грн. (71 294,79 грн. - 49 206,33 грн.) і вказану суму, а також витрати на правову допомогу в сумі 2000 гривень позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 січня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 майнову шкоду в сумі 22088 грн. 46 коп. та витрати на правову дорогу в сумі 2000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на ті обставини, що проведена експертиза транспортного пошкодженого засобу ОСОБА_3 не відповідає дійсності, оскільки проводилась за відсутності ОСОБА_2 та має завищену оціночну вартість пошкодженого автомобіля з метою отримання позивачем вигоди. Відповідач в апеляційній скарзі наполягає на тому, що сума яка сплачена позивачу МТСБУ і є вартістю пошкодженого автомобіля.

Крім того, з урахуванням стягнення з відповідача різниці в розмірі 22088 грн. 46 коп. суд не вирішив питання про необхідність передачі позивачем відповідачу останків автомобіля після ДТП.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду залишити без змін, як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.06.2012р. о 13.20 год. ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухався з боку площі Маяковського в напрямку вул. Постишева по проїжджій частині дороги вул. Блюхера в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу. Наближаючись до регульованого світлофорного перехрестя проїзних частин доріг вул. Блюхера та вул. Косіора, при включеному червоному сигналі світлофора він не зупинив керований ним автомобіль перед світлофором так. щоб бачити сигнали, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, який рухався з боку площі Домнобудівників в напрямку вул. Бульонного по проїжджій частині дороги вул. Косіора під керуванням водія ОСОБА_4, чим грубо порушив п. 8.7.3 е) Правил дорожнього руху України (далі ПДР).

Внаслідок ДТП пасажир автомобіля "Chery ЕIага А 21 ЗНГ" ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості. Водій автомобіля "Volkswagen Caddy" ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді забою правої частини обличчя, які згідно висновку СМЕ за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Щодо відповідача було порушено кримінальну справу за частиною 1 ст. 286 КК України і постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 17.12.2012р. справу закрито на підставі ст. 46 КК України в зв'язку з примиренням з потерпілими.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.05.2013р. постанову районного суду змінено, виключено з мотивувальної частини вказівку суду про відшкодування заподіяної ОСОБА_4 шкоди і відсутність претензій майнового характеру до ОСОБА_2 з боку потерпілого ОСОБА_4, в іншій частині постанова залишена без змін.

Відповідно до ст.61 ЦПК України вище вказані обставини є встановленими і доказуванню не підлягають.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача суд першої інстанції виходив з того, що вина відповідача у скоєнні ДТП є доказаною, та відповідно до вимог ст.ст.1166,1188 ЦК України відповідач має відшкодувати позивачу різницю між сумою майнової шкоди та виплаченою страховою компенсацією.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка ії завдала.

Відповідно до ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. Шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 року передбачено випадки, коли потерпілі мають можливість отримати відшкодування від МТСБ України.

Відповідно до п.п. 41.1 ст. 41 цього Закону МТСБ України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п.1.7 ст.1 Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Як убачається з висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 23.07.2012р. сума майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля НОМЕР_4, складає 71294, 79 грн.

Згідно довідки банку ОСОБА_3 у вересні-жовтні 2013 року перераховано страховою компанією страхове відшкодування в сумі 49206,33 грн.

Різниця між сумою майнової шкоди 71294,79 грн. та виплаченою страховою компанією сумою 49206,33 грн. складає 22088,46 грн. і, відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України, підлягає стягненню з відповідача.

На підставі вище наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач, як винна особа у скоєнні ДТП, має відшкодувати позивачу різницю між майновою шкодою та виплаченою страховою компенсацією.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що проведена експертиза транспортного пошкодженого засобу ОСОБА_3 не відповідає дійсності, оскільки проводилась за відсутності ОСОБА_2 та має завищену оціночну вартість пошкодженого автомобіля з метою отримання позивачем вигоди колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки відповідачем належним чином не доведено, в чому саме полягає невідповідність висновку експертизи. Крім того, колегія суддів приймає до уваги той факт, що експертиза пошкодженого автомобіля була проведена у межах кримінального провадження за постановою слідчого, а експерта було попереджено про кримінальну відповідальність.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що сума яка сплачена позивачу МТСБУ і є вартістю пошкодженого автомобіля колегія судді не може прийняти до уваги, оскільки згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 23.07.2012 р. сума майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля НОМЕР_4, складає 71294, 79 грн., а МТСБУ відшкодовано страхову суму 49206,33 грн.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги відповідача про те, що з урахуванням стягнення з відповідача різниці в розмірі 22088 грн. 46 коп. суд не вирішив питання про необхідність передачі позивачем відповідачу останків автомобіля після ДТП.

Так, вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої майну особи в результаті ДТП, та визначаючи розмір такої шкоди, керуватися положеннями ст. 1192 ЦК України, згідно з яким з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати їй в натурі (передати річ того ж роду і тієї ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір таких збитків підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення втраченої речі.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Згідно з роз'ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року № 6 постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодувати вартість майна, що не може використовуватись за призначенням, проте має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

У разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, детально регламентовано ст. 30 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" від 01 липня 2004 року № 1961-IV (із відповідними змінами).

Згідно з вимогами цієї статті транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця ДТП.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам по евакуації транспортного засобу з місця ДТП. Право на залишки транспортного засобу отримує страховик чи Моторне транспортне страхове бюро України.

З вище наведеного убачається, що переважним правом на витребування у потерпілої особи залишків транспортного засобу, користується страховик чи Моторне транспортне страхове бюро України.

В даному випадку, через те, що цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована та він не сплачував страхові внески, страхове відшкодування було спалено позивачу Моторно транспортним страховим бюро України, тому колегія суддів вважає, що переважне право на отримання залишків пошкодженого автомобіля має сам МТСБУ. Крім того, розмір страхового відшкодування значно перевищує суму марального збитку, який відповідач має сплатити позивачу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін на підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.303, 307, ст. 308, ст.ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 16 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: