АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Васалатій К.А.
№22-ц/796/4990/2015 Доповідач - Борисова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді- Борисової О.В.

суддів Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Кутц А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, треті особи: публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_1 про зняття арешту з майна, яке перебуває в іпотеці та заборони на його відчуження,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому просила зобов'язати відділ державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції м. Києва зняти арешт з майна, а саме з квартири АДРЕСА_1 накладеного постановою державного виконавця Грищенко В.О. 18 квітня 2011 року № 25894841.

В мотивування вимог посилалася на те, що з у зв'язку з даним арештом, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» як іпотекодержатель, позбавлений можливості розпоряджатись заставленим майном та врегулювати заборгованість за рахунок предмета іпотеки по кредитному договору № 014/2498/74/53361 від 16 березня 2007 року.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року - позов задоволено.

Скасовано заходи забезпечення позову накладені постановою державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві Грищенко В.О. від 18 квітня 2011 pоку та знято арешт із кв. АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3

Не погоджуючись з рішенням суду, представник третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу та посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення суду скасувати.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що банк не надав суду підтвердження того, що була письмова вимога і що здійснюється звернення стягнення на предмет іпотеки, як це передбачено вимогами ст. 12 Закону України «Про іпотеку» та п.п. 2.7 п. 2 договору іпотеки від 19 березня 2007 року.

В судовому засіданні Апеляційного суду представник третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду у справі залишити без зміни.

Представники відповідача та третьої особи ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов, суд виходив з необхідності скасування заходів забезпечення позову, так як в діях державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві Грищенко В.О. вбачається порушення законодавства та халатне відношення до своїх посадових обов'язків, який був зобов'язаний пересвідчитись при накладенні арешту, що майно не перебуває під забороною або іпотекою.

Проте, з таким висновком суду погодитись неможливо, оскільки такого висновку суд дійшов, не з'ясувавши дійсні обставини спору, не перевіривши доводи і заперечення сторін та без належної оцінки доказів.

Відповідно до ст.ст.213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони стверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Зазначені порушення норм матеріального та процесуального права є підставою відповідно до ст. 309 ЦПК України до скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Судом встановлено, що 16 березня 2007 року між позивачем та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір № 014/2498/74/53361 про отримання 69 632 доларів США на 240 місяців.

З метою забезпечення кредитних зобов'язань між ОСОБА_3 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір іпотеки від 16 березня 2007 року, згідно якого ОСОБА_3 передала у іпотеку належне їй нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24 вересня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_7 було задоволено у повному обсязі та стягнуто із ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 957854 грн.

26 січня 2011 року Оболонським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист по даній цивільній справі №2-3259/10.

18 квітня 2011 року державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві Грищенко В.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №25894841.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 19.11.2013 року змінено стягувача із ОСОБА_7 на ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 957854 грн. у виконавчому проваджені за виконавчим листом №2-3259/10 виданого Оболонським районним судом м. Києва 26 січня 2011 року.

Вирішуючи питання про скасування заходів забезпечення позову та зняття арешту з квартири, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець не пересвідчився у тому, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» має першочергове право перед іншими кредиторами боржника у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, тому накладення арешту на квартиру безпосередньо впливає на права та обов'язки банку як кредитора та позивача як боржника за кредитним договором.

Проте, такі висновки суду є необґрунтованими, оскільки пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки встановлено ЦК України та Законом України «Про іпотеку».

Згідно з ч.7 ст.3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

Статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна.

У ст.11 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» зазначено, що обтяження майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ст.14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувач з вищими пріоритетом має переважене право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Тобто, заставодержатель має переважене право на задоволення його вимог про стягнення боргу з боржника шляхом звернення стягнення на заставлене майно.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність у державного виконавця достатніх правових підстав, передбачених зазначеними нормами закону для накладення обтяження на нерухоме майно боржника, яке перебуває в іпотеці у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», оскільки в даному випадку права банка як іпотекодержателя не порушуються і він має пріоритетне право для задоволення своїх вимог.

Права позивача також не порушуються, оскільки в разі звернення стягнення на квартиру, яка є предметом іпотеки, банк зможе звернутися в суд з позовом про зняття арешту, який був накладений державним виконавцем для виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 вересня 2010 року про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості на користь ОСОБА_7

Колегія суддів також вважає, що судом першої інстанції невірно застосовані норми процесуального права, а саме ст.152 та ч.3 ст.154 ЦПК України, оскільки вони не регулюють спірні правовідносини.

В силу ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на яківона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, судова колегія приходить до висновку про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, треті особи: публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_1, про зняття арешту з майна, яке перебуває в іпотеці та заборони на його відчуження - відмовити.

Рішення набираєзаконної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді