_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/2488/15-ц
Провадження № 2/520/2464/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2015 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.

за участю секретаря - Баранової Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном та визнання договору купівлі-продажу недійсним та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

24.02.2015 року позивач звернулась до суду з позовом та просила постановити рішення, яким визнати неправомірними дії ОСОБА_3 щодо виселення ОСОБА_1 з житлового будинку АДРЕСА_1; усунути перешкоди у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 і особистими речами, які в ньому знаходяться та належать ОСОБА_4; визнати недійсним Договір купівлі - продажу житлового будинку АДРЕСА_1, укладений 22 грудня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який посвідчив Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чужовська Н.Ю. за реєстровим №6031; стягнути з ОСОБА_2 судові витрати.

Свої вимоги мотивувала тим, що предметом даного договору є житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить позивачці на підставі свідоцтва про право власності, що розташований на земельній ділянці ділянці площею 0,0150га.

07 травня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач отримала у борг 118 000 доларів США з кінцевим строком повернення до 07.11.2012 року. З метою забезпечення виконання зазначеного договору між сторонами був укладений договір іпотеки нерухомого майна, предметом якого є зазначений житловий будинок та земельна ділянка, розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

28.11.2012 року ОСОБА_2 звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом про стягнення заборгованості за вказаним договором, посилаючись на те, що ОСОБА_1 свої зобов'язання за договором позики не виконала.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 20.05.2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 були задоволені частково: в рахунок погашення загальної суми заборгованості за договором позики від 07.05.2012 року у розмірі 1 308 208 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку, розташовані по АДРЕСА_1.

Таким чином, на підставі зазначеного рішення ОСОБА_2 здобула право укласти договір купівлі-продажу на предмет іпотеки за договором позики від 07.05.2012 року.

Однак, постановою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2015 року рішення апеляційного суду Одеської області від 20.05.2015 року було скасовано, справа направлена на новий апеляційний розгляд.

Посилаючись на те, що було скасовано рішення, яке стало підставою для укладання оспорюваного договору, позивач просила визнати недійсним Договір купівлі - продажу житлового будинку АДРЕСА_1, укладений 22 грудня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який посвідчив Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чужовська Н.Ю. за реєстровим №6031, а також визнати дії відповідача щодо її виселення зі спірного будинку неправомірними.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 25.02.2015 року провадження по справі було відкрито та призначено судове засідання.

У судовому засіданні, яке відбулось 28.04.2015 року, до початку розгляду справи по суті, представник відповідача звернулась до суду з клопотанням, в якому просила прийняти зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності та об'єднати його з первісним позовом.

Ухвалою суду від 29.04.2015 року зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності була прийнята до провадження суду та об`єднана з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном та визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 - ОСОБА_6 позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Проти задоволення зустрічного позову заперечувала.

Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_7 у судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечувала, вимоги зустрічного позову підтримала, просила задовольнити.

Суд, вислухавши сторін, оглянувши матеріали по справі, вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 07 травня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач отримала у борг 118 000 доларів США з кінцевим строком повернення до 07.11.2012 року. З метою забезпечення виконання зазначеного договору між сторонами був укладений договір іпотеки нерухомого майна, предметом якого є зазначений житловий будинок та земельна ділянка, розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

28.11.2012 року ОСОБА_2 звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом про стягнення заборгованості за вказаним договором, посилаючись на те, що ОСОБА_1 свої зобов'язання за договором позики не виконала.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 20.05.2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 були задоволені частково: в рахунок погашення загальної суми заборгованості за договором позики від 07.05.2012 року у розмірі 1 308 208 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку, розташовані по АДРЕСА_1.

Таким чином, на підставі зазначеного рішення ОСОБА_2 здобула право укласти договір купівлі-продажу на предмет іпотеки за договором позики від 07.05.2012 року.

22.12.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі - продажу житлового будинку АДРЕСА_1, який посвідчив Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чужовська Н.Ю. за реєстровим №6031.

Пунктом 4 вказаного договору визначено, що право реалізації вказаного майна надано продавцю рішенням апеляційного суду Одеської області від 20.05.2014 року.

Однак, постановою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2015 року рішення апеляційного суду Одеської області від 20.05.2015 року було скасовано, справа направлена на новий апеляційний розгляд.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 658 ЦК України передбачено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частиною першою ст. 203 Цивільного Кодексу України.

Недійсний правочин - це правочин, що не відповідає вимогам Закону, отже, умови чинності правочину одночасно є умовами його дійсності.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства. Щоб правочин вважався чинним, а відповідно і правомірним, при його вчиненні мають бути дотримані умови законності змісту правочину.

Зміст правочинів, відповідно до п. 1 ст. 203 ЦК України, не повинен порушувати положень як законів, так і інших нормативно-правових актів, прийнятих на основі Конституції України.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом. Такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Так, відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Зважаючи на те, що рішення апеляційного суду, що стало підставою для укладання оспорюваного правочину було скасовано, суд приходить до висновку про те, що первісний позов в частині визнання недійсним договору купівлі - продажу житлового будинку АДРЕСА_1, укладеного 22 грудня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід задовольнити.

Разом з тим, суд не погоджується з твердженнями представника позивача за первісним позовом щодо неправомірності дій ОСОБА_3 в частині виселення позивачки зі спірного будинку, так як жодних доказів того, що вона там проживала у судовому засіданні надано не було.

Як вбачається з копії паспорту громадянина України, що міститься на аркуші справи 13, ОСОБА_1 з 05.08.2009 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до абзацу 6 ст. 3 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. В той час як докази проживання чи перебування позивача за адресою: АДРЕСА_1, наявності там її особистих речей тощо в матеріалах справи відсутні.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності на спірне домоволодіння, суд вважає, що у їх задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в результаті розгляду касаційної скарги ОСОБА_1, рішення апеляційного суду Одеської області від 20.05.2015 року було скасовано, справа направлена на новий апеляційний розгляд, під час якого апеляційним судом Одеської області 25.03.2015 року було винесено рішення, яким в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 на загальну суму 1 310 727грн. звернуто стягнення на житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 шляхом надання ОСОБА_2 права продажу вказаних предметів іпотеки шляхом укладання договору купівлі-продажу предметів іпотеки із будь-якою особою-покупцем за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки майна, встановленої суб'єктом підприємницької діяльності.

Таким чином, ОСОБА_2 у будь-який час має можливість продати вищезазначене іпотечне майно будь-якій особі-покупцеві, у зв'язку з чим підстави для визнання за ОСОБА_3 права власності на спірний житловий будинок, на думку суду, відсутні. Крім того, остання не позбавлена права звернутись до ОСОБА_2 з позовом про повернення переданих за недійсним правочином грошових коштів.

На підставі викладеного, керуючись ст.16, 203, 215, 216, 388, 392, 658 ст.ст. 88, 208-213, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном та визнання договору купівлі-продажу недійсним - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі - продажу житлового будинку АДРЕСА_1, укладений 22 грудня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим №6031.

В решті позову - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя Куриленко О. М.