Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Оніпко О.В., Боймиструка С.В.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційні скарги представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду від 03 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про застосування наслідків визнання правочину недійсним.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського районного суду від 03 липня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 000 грн. - грошові кошти внаслідок застосування наслідків реституції; 4 167,45 грн. - кошти, пов'язані з утриманням майна; 260 грн. - судових витрат, а всього 6 411 (шість тисяч чотириста одинадцять) грн. 05 коп.

В поданій на рішення суду першої інстанції апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує на його незаконність, оскільки судом не було враховано факт сплати ОСОБА_3 20 000 грн. за купівлю 46/100 частин спірного будинку згідно розписки про передачу вказаних коштів, оригінал якої знаходиться в матеріалах цивільної справи № 2-19/11. Зазначає, що суд неправомірно зобов'язав його надати докази вартості 46/100 частин майна, однак при ухваленні рішення не врахував витребовуваний доказ - експертний висновок про ринкову вартість майна. Вказує, що суд прийшов до помилкового висновку про те, що не підлягають задоволенню вимоги про відшкодування вартості ремонтних робіт з підстав визнання його та ОСОБА_4 недобросовісними набувачами, які не мали права проводити ремонтні роботи. Посилається, що на момент проведення таких робіт договір купівлі-продажу від 22.03.2005 року був дійсним, власником будинку був ОСОБА_5 тому в розумінні с. ст. 316, 319 ЦК України мав право вчиняти будь-які дії щодо свого майна та вільно ним користуватися і розпоряджатися.

Просить рішення суду першої інстанції змінити, зобов'язати ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 164 933,00 грн. - вартість 46/100 частини будинку, відшкодувати затрати, понесені в зв'язку з ремонтом квартири в сумі 155 063,17 грн., відшкодувати судові витрати в сумі 2 514,13 грн., а всього 322 510,30 грн. В решті рішення залишити без змін.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 також подав апеляційну скаргу в якій вказує на його незаконність та необґрунтованість в частині стягнення з ОСОБА_1 4 167,45 грн. витрат, понесених на утримання 46/100 спірного будинку. Просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення 4 167,45 грн. витрат, понесених на утримання 46/100 частин житлового будинку і ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити повністю.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 17 вересня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 70 181 (сімдесят тисяч сто вісімдесят одну) гривню витрат понесених ним на ремонт 46/100 частини будинку по АДРЕСА_1 Рівненської області. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 20 000 (двадцять тисяч) гривень переданих в рахунок оплати за договором купівлі-продажу від 22 березня 2005 року 46/100 частини будинку по АДРЕСА_1. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року рішення апеляційного суду Рівненської області від 17 вересня 2014 року скасовано в частині позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про застосування наслідків визнання правочину недійсним та витрат понесених на ремонт 46/100 частин будинку по АДРЕСА_1 Рівненської області, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В решті вимог (щодо стягнення 4 167,45 грн. витрат понесених позивачем на оплату житлово-комунальних послуг; 164 933 грн. вартості 46/100 спірного будинку при застосуванні наслідків недійсності правочину; 1 330,00 грн. судових витрат) рішення апеляційного суду в касаційному порядку не було предметом перегляду, а тому вказане рішення в цих частинах залишається в силі.

Враховуючи, що в іншій частині рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 не оскаржує, тому підстави для перегляду оскаржуваного рішення за його апеляційною скаргою відсутні.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір про повернення переданих коштів покупцем в сумі 2 тис. грн., виходив із того, що сторони визнаного судом недійсним договору померли, позивач та відповідач є їх спадкоємцями, які успадкували всі їх права та обов'язки, а тому при застосуванні наслідків недійсності правочину має бути повернута сума, яка зазначена в договорі.

З такими висновками погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

З матеріалів справи вбачається, що 46/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 в м. Здолбунові належали ОСОБА_3

22 березня 2005 року ОСОБА_3 вказану частину будинку продав ОСОБА_5 Згідно договору купівлі-продажу сторонами погоджено ціну продажу частини будинку в сумі 2 тис. грн.

Згідно розписки від 22 березня 2005 року, складеної представником продавця ОСОБА_2 та продавцем ОСОБА_3 при вчиненні вказаного договору ОСОБА_3 за продаж ним 46/100 частин будинку було передано 20 тис. грн. (а. с. 193).

Після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 року, його спадкоємцем є син - ОСОБА_1 - відповідач по справі, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22.05.2014 року.

Після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 року, його спадкоємцем став син - ОСОБА_2 - позивач по справі.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 успадкували всі їх права та обов'язки від своїх спадкодавців відповідно до ст. 1218 ЦК України.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 21 червня 2012 року визнано недійсним договір купівлі-продажу 46/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 від 22 березня 2005 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, повернуто сторони в попередній стан. Правочин визнано недійсним з тієї підстави, що від імені продавця діяв ОСОБА_2 на підставі довіреності, а покупцем будинку був його батько, і в подальшому ОСОБА_2 проживав у спірному будинку.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а вразі неможливості такого повернення, зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержане, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Застосування зазначених правових наслідків засвідчує факт повернення сторін у первісний стан, який мав місце до вчинення недійсного правочину.

Крім того, в договорі купівлі-продажу від 22 березня 2005 року, посвідченого нотаріально, сторонами погоджено ціну 2 тис. грн., а не в розмірі 20 тис. грн., як зазначено в розписці.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 20 тис. грн. ґрунтуються на приписах ст. 216 ЦПК України, тобто є похідними від обставин встановлених вищезазначеним судовим рішенням, тому вимоги про стягнення вказаної суми коштів є безпідставні, а висновки суду є правильними.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_1 коштів, які були вкладені на ремонт будинку в сумі 155 063 грн. 17 коп., суд першої інстанції виходив із того, що відшкодування витрат на поліпшення майна, якщо ці поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, має право відповідно до ч. 4 ст. 390 ЦК України лише добросовісний набувач, а позивач таким не є.

Проте погодитись з таким висновком суду в повній мірі не можна, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 просив суд стягнути з відповідача витрати на проведення будівельно-ремонтних робіт на підставі ст. 1212 ЦПК України.

Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Обставинами, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору між кредитором і спадкоємцем про стягнення заборгованості за кредитним договором у випадку смерті боржника є: прийняття спадщини.

Питання набуття та збереження майна без достатньої правової підстави врегульовані главою 83 ЦК України, статтею 1212 якою встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Із матеріалів справи вбачається, що під час дії договору купівлі-продажу ОСОБА_5, зареєструвавши своє право власності спірної частини будинку у 2006 році приступив до проведення ремонтних робіт у будинку, а після його смерті у вересні 2007 року ремонт будинку продовжив його спадкоємець - син ОСОБА_2,

Судом також установлено, що між ОСОБА_5 та ТОВ фірма «Стимул ЛТД» 21 березня 2006 року укладено договір підряду на виконання будівельно-ремонтних робіт в житловому будинку по АДРЕСА_1 Загальна сума ремонтних робіт, проведених у вищезазначеному будинку складає 155 063,17 грн.

Виходячи зі змісту ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року та з метою повного та всебічного з'ясування обставин справи щодо визначення обсягу відповідальності відповідача перед кредитором, вартості спадкового майна, апеляційним судом роз'яснено сторонам положення ч.4 ст.10 ЦПК України та запропоновано надати суду докази вартості зазначеного спадкового майна та вартості проведених ремонтних робіт.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 заявив клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи. Клопотання судом задоволено.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 28.02.2015 року ринкова вартість спірних 46/100 частин житлового будинку без врахування проведених поліпшень, на час відкриття спадщини, станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 року становить 164 900 грн.

Вартість ремонтних робіт у цій частині будинку станом на 27.02.2015 року становить 64 079 грн.

За таких обставин, оскільки після визнання договору купівлі-продажу недійсним, будинок з поліпшеними експлуатаційними характеристиками був повернутий у власність ОСОБА_1, як спадкоємця ОСОБА_3, тому позивач має право вимагати від відповідач відшкодування витрат понесених на ремонт 46/100 частин цього будинку у відповідності до вимог ст.ст. 1212,1213 ЦК України, оскільки цей проведений ремонт є невід'ємним від будинку.

Таким чином, вартість витрат понесених на ремонт будинку в сумі 64 079 грн. необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат понесених на ремонт 46/100 частини будинку постановлено з порушенням норм матеріального права воно підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 309, 316 ЦПК України, ст..1212,1213 ЦК України колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Рівненського районного суду від 03 липня 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат понесених на ремонт 46/100 частини будинку скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення витрат понесених на ремонт 46/100 частини будинку задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 64 079 грн. витрат понесених на ремонт 46/100 частини будинку по АДРЕСА_1

В іншій оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції залишити без зміни.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 640 грн. 79 коп. та 5000 грн. витрат на проведення експертизи.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий :

Судді :