АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 2605/8926/12 Головуючий у 1 - й інстанції: Майбоженко А.М.
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6214/2015 Доповідач - Шиманський В.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А., Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Ошедшій А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 21 лютого 2013 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернулась у травні 2012 року.

Зазначала, що перебувала в шлюбі з відповідачем з 06.02.2004 року. Вона звернулась з позовом про розірвання шлюбу, оскільки спільне подружнє життя з відповідачем не склалось, з 12.05.2012 року сторони спільно не проживають, господарства не ведуть та не підтримують шлюбних відносин. Під час шлюбу сторонами придбано у власність транспортний засіб автомобіль - марки Volkswagen, білого кольору, рік випуску 2005, модель реєстраційний номер НОМЕР_1, право власності на який зареєстровано за відповідачем. Вартість вказаного автомобіля складає 120 000 грн. На підставі викладеного з урахуванням уточнених позовних вимог просила суд стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості 1/2 частини неподільної речі автомобіля - марки VOLKSWAGEN, реєстраційний номер НОМЕР_1, який зареєстровано за відповідачем в сумі 60 000,00 грн.

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 21 лютого 2013 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даного рішення та ухваленні нового про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана надати ті докази, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі рішення суд виходив із вимог даної норми закону, зібраних у справі та наданих сторонами доказів, яким дав повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Судом вірно встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 06.02.2004 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2.

Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Сторонами не заперечується, що під час шлюбу було придбано транспортний засіб автомобіль - марки Volkswagen, білого кольору, рік випуску 2005, модель реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3, виданого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 25.02.2012 року, автомобіль «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1 належить на праві власності ОСОБА_3

Як вбачається з довідки оцінювача ПП «Альянс РК» від 28.11.2012 року, середньо-ринкова вартість автомобіля VOLKSWAGEN, рік випуску 2005, модель LT 35 становить 120 636,90 грн.

Задовольняючи позовні вимог суд першої інстанції прийшов до висновків що оскільки право власності на автомобіль набуте відповідачем під час шлюбу з позивачем, то у відповідності до вимог ст.ст. 60, 70, 71 СК України, вимоги про стягнення компенсації Ѕ вартості автомобіля з відповідача на користь позивача є законними та обгрунтованими.

Колегія суддів погоджується з даними висновками з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частина друга даної норми визначає, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбних договором.

Частиною 1 ст. 71 СК України визначено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Частина 2 даної норми передбачає, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Згідно ч. 3 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в шлюбі з 06.02.2004 року.

Вказаний автомобіль в період шлюбу, а саме 25.02.2012 року зареєстровано за відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію серії НОМЕР_3.

Згідно листа УДАІ ГУ MB С України в м. Києві №10/2847 від 04.02.2013 року автомобіль Volkswagen, білого кольору, рік випуску 2005, реєстраційний номер НОМЕР_1, 04.07.2012 року було знято з обліку для реалізації, а 28.07.2012 року згідно довідки-рахунок №459508, вищевказаний автомобіль був поставлений на облік за ОСОБА_7

Як зазначала позивач, вона свою згоду на відчуження спільного автомобіля не надавала.

Відповідно до п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Таким чином колегія суддів вважає, що оскільки відповідач здійснив відчуження спільного сумісного майна подружжя - автомобіля без згоди позивача, вимоги про стягнення компенсації Ѕ вартості автомобіля, з урахуванням довідки оцінювача ПП «Альянс РК» від 28.11.2012 року, в розмірі 60 000,00 грн. є законними та обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не мав права здійснювати поділ автомобіля так як, згідно довідки УДАІ від 17.01.2013 року, станом на 28.07.2012 року, вказаний автомобіль вже не належав відповідачу, не заслуговують на уваги з огляду на наступне.

Так, ст. 68 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб.

З огляду на викладене відчуження вказаного автомобіля, який є спільним майном подружжя, після припинення фактичних шлюбних відносин не позбавляє відповідача від обов'язку компенсації Ѕ його вартості у відповідності до вимог діючого законодавства.

Таким чином, твердження апеляційної скарги про незаконність та упередженість судового рішення матеріалами справи спростовуються.

З огляду на викладене, оскаржене у справі рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення не може бути скасованим з підстав що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 21 лютого 2013 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: