АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів: Махлай Л.Д., Мазурик О.Ф.

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укренергобудмеханізація» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства «Енергошляхбудмеханізація» про визнання договору дійсним та визнання права власності, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року позивач звернулась із зазначеним позовом до ЗАТ «Енергошляхбудмеханізація», в якому просила визнати дійсним Договір № 14 купівлі-продажу нерухомого майна, який був укладений 15 грудня 2003 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «Енергошляхбудмеханізація» та визнати за нею право власності на майновий комплекс загальною площею 1 647,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а також визнати дійсним Договір № 15 купівлі-продажу нерухомого майна, який був укладений 15 грудня 2003 року між сторонами та визнати за ОСОБА_1 право власності на майновий комплекс - ремонтно-виробничу базу, загальною площею 1344,00 кв.м., яка складається з ремонтно-механічної майстерні (РММ), літера «5Б», площею 738,1 кв.м.; навісу-профілакторію будівельно-дорожніх матеріалів (БДМ), літера «5В», площею 124,9 кв.м.; пункту водозабезпечення, літера «5Г», площею 9,1 кв. м.; бітумосховища, літера «5Д», площею 456,6 кв. м.; теплопункту, літера «5Ж», площею 15,3 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

На обґрунтування позову зазначила, що договори купівлі-продажу нерухомого майна було укладено між позивачем та відповідачем в простій письмовій формі та позивач неодноразово зверталась до відповідача з вимогою про нотаріальне посвідчення договорів, але ці вимоги були залишені без задоволення, тому вважає, що відповідач своїми діями порушує її права та охоронювані законом інтереси як власника нерухомого майна. (а.с.2-4)

Відповідач ЗАТ «Енергошляхбудмеханізація» в запереченнях проти позову зазначив, що визнає позовні вимоги щодо права власності ОСОБА_1 на майновий комплекс - ремонтно-виробничу базу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, відповідно Договору №15 купівлі-продажу нерухомого майна укладеного 15 грудня 2003 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «Енергошляхбудмеханізація», а решту позовних вимог вважає такими, що не підлягають задоволенню. (а.с.29)

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19 вересня 2014 року, з урахуванням ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 30 січня 2015 року, позов задоволено частково, визнано дійсним Договір № 15 купівлі-продажу нерухомого майна, який був укладений 15 грудня 2003 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «Енергошляхбудмеханізація», визнано за ОСОБА_1 право власності на майновий комплекс - ремонтно-виробничу базу, загальною площею 1344,00 кв.м., яка складається з ремонтно-механічної майстерні (РММ), літера «5Б», площею 738,1 кв.м., навісу-профілакторію будівельно-дорожніх матеріалів (БДМ), літера «5В», площею 124,9 кв.м., пункту водозабезпечення, літера «5Г», площею 9,1 кв. м.; бітумосховища, літера «5Д», площею 456,6 кв. м.; теплопункту, літера «5Ж», площею 15,3 кв. м. та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. (а.с.36-39,78)

В апеляційній скарзі ПАТ «Укренергобудмеханізація» посилався на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, тому просив скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. На обґрунтування скарги зазначив, що Договір № 15 купівлі-продажу нерухомого майна є фіктивним, оскільки написаний сторонами у 2014 році з метою ухилення від виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/138252/14, за яким ЗАТ «Енергошляхбудмеханізація» є боржником перед ПАТ «Укренергобудмеханізація» у виконавчих провадженнях. Крім того вважає що Договір № 15 купівлі-продажу нерухомого майна, з огляду на положення ст. 227 ЦК УРСР 1963 року нотаріального посвідчення не потребує, а тому відсутнє право суду на визнання дійсним такого договору. (а.с.43-71)

В судовому засіданні представник апелянта Татарченко В.Г. підтримав скаргу і просив її задовольнити. Представник позивачки ОСОБА_3 заперечував проти скарги і просив її відхилити.

Інші особи до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином про що у справі є докази. (а.с.92-96)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Судом встановлено, що згідно Договору № 15 купівлі-продажу нерухомого майна від 15 грудня 2003 року, у простій письмовій формі, продавець ЗАТ «Енергошляхбудмеханізація» зобов'язалося передати у власність ОСОБА_1 майновий комплекс - ремонтно-виробничу базу загальною площею 1344,00 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. (а.с.7-8)

Згідно акту прийому-передачі нерухомого майна від 30 грудня 2003 року, сторони засвідчили передачу нерухомого майна за договором № 15 від 15 грудня 2003 року, яке складається з наступних нежитлових приміщень (будівель):

1) ремонтно-механічної майстерні (РММ), літера «5Б», площею 738,1 кв. метрів;

2) навісу-профілакторію будівельно-дорожніх матеріалів (БДМ), літера «5В», площею 124,9 кв. метрів;

3) пункту водозабезпечення, літера «5Г», площею 9,1 кв. метрів;

4) бітумосховища, літера «5Д», площею 456,6 кв. метрів;

5) теплопункту, літера "5Ж", площею 15,3 кв. метрів.

Загальна вартість переданого майна становить 268 800,00 гривень, яка Покупцем сплачена повністю. (а.с.9)

Приміщення, що входять до складу майнового комплексу належать продавцеві на підставі установчого договору про створення та діяльність ЗАТ «Енергошляхбудмеханізація», зареєстрованого Ватутінською районною державною адміністрацією міста Києва, реєстраційний номер 03746 від 30 квітня 1999 року та установчого договору про продовження діяльності ЗАТ «Енергошляхбудмеханізація», зареєстрованого Деснянською районною у м. Києві державною адміністрацією, реєстраційний номер 03746 від 03 жовтня 2002 року. (а.с.10-14)

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР(1963 року) якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

На підставі вищевказаної ч. 2 ст. 47 цього Кодексу, суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального оформлення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна із сторін повністю або частково виконала її, а друга ухиляється від нотаріального оформлення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього, у тому числі шляхом укладення щодо предмета зобов'язань нотаріально оформленої угоди з іншою особою.

За змістом даної норми в судовому порядку може бути визнано дійсним лише договір, який потребував нотаріального посвідчення, а не будь - який інший договір.

Оскільки Договір № 15 купівлі-продажу нерухомого майна від 15 грудня 2003 року був укладений у простій письмовій формі і законом, який діяв на час укладення договору, не було передбачено обов'язку нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу комплексу ремонтно-виробничої бази, яка складається з нежитлових приміщень, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав передбачених ч. 2 ст. 220 ЦК України про визнання Договору №15 від 15 грудня 2003 року дійсним.

Посилання районного суду на положення ст.ст. 16, 220 ЦК України в редакції Закону від 16 січня 2003 року, який набрав чинності з 01 січня 2004 року до врегулювання правовідносин щодо визнання дійсним договору купівлі-продажу від 15 грудня 2003 року колегія суддів визнала необґрунтованими.

Отже, визнання в судовому порядку дійсним договору купівлі-продажу комплексу ремонтно-виробничої бази, яка складається з нежитлових приміщень суперечить вимогам законодавства, чинного на час укладення цього договору.

З цих підстав не можуть бути задоволенні і похідні вимоги позивачки про визнання за нею за судовим рішенням права власності на майновий комплекс - ремонтно-виробничу базу загальною площею 1344,00 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

При цьому колегія суддів враховує, що інших підстав набуття права власності на вищевказаний майновий комплекс позивачкою не наведено і судом не встановлено.

Оскільки між апелянтом ПАТ «Укренергобудмеханізація» і відповідачем по справі ЗАТ «Енергошляхбудмеханізація» виник спір щодо майна, яке використовувалось останнім, колегія суддів визнала обґрунтованими доводи скарги, що оскаржуваним рішенням порушуються права апелянта ПАТ «Укренергобудмеханізація».

В частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання дійсним Договору № 14 купівлі-продажу нерухомого майна від 15 грудня 2003 року, визнання за нею права власності на майновий комплекс загальною площею 1 647,6 кв.м., рішення районного суду апелянт не оскаржував, тому, з огляду на положення ч. 1 ст. 303 ЦПК України, не було предметом перевірки апеляційним судом.

За таких обставин доводи апеляційної скарги в частині помилковості рішення районного суду колегія суддів визнає обґрунтованими, оскаржуване рішення суду в цій частині підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в цій частині позову.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укренергобудмеханізація» задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 вересня 2014 року скасувати в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1, визнання дійсним Договору № 15 купівлі-продажу нерухомого майна, який був укладений 15 грудня 2003 року між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «Енергошляхбудмеханізація», визнання за фізичною особою ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на майновий комплекс - ремонтно-виробничу базу, загальною площею 1344,00 кв.м., яка складається з ремонтно-механічної майстерні (РММ), літера «5Б», площею 738,1 кв.м., навісу-профілакторію будівельно-дорожніх матеріалів (БДМ), літера «5В», площею 124,9 кв.м., пункту водозабезпечення, літера «5Г», площею 9,1 кв. м.; бітумосховища, літера «5Д», площею 456,6 кв. м.; теплопункту, літера «5Ж», площею 15,3 кв. м. та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_1.

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 вересня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

Л.Д.Махлай

О.Ф.Мазурик

Справа № 22-ц/796/4108/2015

Унікальний номер 755/23922/14-ц

Головуючий у першій інстанції - Ластовка Н.Д.

Доповідач Левенець Б.Б.