АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Желепи О.В., Іванченка М.М.,

при секретарі Прохоровій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хижняк АндрійМиколайович, відділ державної виконавчої служби Бучанського міського управління юстиції, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 грудня 2014 року,

встановила:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29 грудня 2014 року у задоволенні названого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» проти апеляційної скарги заперечив.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив із того, що при вчиненні виконавчого напису № 1490 про повернення транспортного засобу VW Polo A5, д.н.з НОМЕР_1, не були порушені вимоги закону.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 грудня 2010 року між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» укладено договір про фінансовий лізинг № 00002523.

Предметом договору є транспортний засіб VW Polo A5, д.н.з НОМЕР_1.

Проте, взяті на себе зобов'язання за договором фінансового лізингу ОСОБА_1належним чином не виконав.

17 липня 2014 року позивачу була направлена вимога про відмову від договору лізингу, повернення предмету лізингу та погашення заборгованості за договором.

Вимогу позивач отримав 21 липня 2014 року, що підтверджується підписом на зворотному повідомленні (а.с. 72 -74).

11 вересня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком Андрієм Миколайовичем вчинено виконавчий напис № 1490 про повернення транспортного засобу VW Polo A5, д.н.з НОМЕР_1.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначив, що нотаріус помилково вчинив виконавчий напис, оскільки не було встановлено безспірність заявлених вимог. Крім того, вказував, що не погоджується з наданим розрахунком заборгованості.

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивачу відповідно до вимог закону та умов договору була направлена вимога, яка ним отримана, що дає підстави вважати розірваним договір фінансового лізингу станом на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Вирішуючи спір, суд урахував п. 8 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, зазначивши у своїх висновках про те, що нотаріусу були надані усі необхідні документи для вчинення виконавчого напису, а саме: оригінал договору лізингу та засвідчена лізингодавцем копія рахунка, направленого лізингоодержувачу, з відміткою про несплату платежів після вручення письмового повідомлення.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги про спірність заявлених вимог, колегія суддів виходить з того, що виконавчий написбуло вчинено на транспортний засіб, а не на грошові кошти.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 29 грудня 2014 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Болотов Є.В.

Судді: Желепа О.В.

Іванченко М.М.

Справа № 755/28983/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3158/2015

Головуючий у суді першої інстанції: ГавриловаО.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Болотов Є.В.