АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 22-Ц-9665/ 2011 року Категорія: визнання діяльності неправомірною Головуючий 1 інст.- Доповідач-Бабкова Т.В. Швецова Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2011 року

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді - Швецової Л.А.

суддів - Малійської С.М., Даниленка В.М.,

при секретарі - Подпрядовій В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2011 року за позовом ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства «Харківський завод тракторних двигунів» про визнання бездіяльності неправомірною, зобов'язання здійснити певні дії, про стягнення компенсації втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати , стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в обгрунтування позову вказала, що з 15.04.1971 р. працювала на Харківському заводі тракторних двигунів старшим інженером відділу матеріально-технічного постачання , з 01.08.1995 р. - інженером управління матеріально-технічного постачання і комплектації. 05.05.2004 р. була звільнена з роботи за скороченням штату, але рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.03.2005 р. була поновлена на роботі з 05.05.2004р. із стягненням середнього заробітку в розмірі 3442,03 грн. за весь час вимушеного прогулу та виплатою моральної шкоди в сумі 1500 грн. Незважаючи на те, що вказане рішення в частині поновлення на роботі підлягало негайному виконанню, тільки 30.08.2006 р. позивачку було поновлено на роботі. На протязі багатьох років завод не виплачував позивачці заробітну плату, а тому позивачка неодноразово стягувала її за рішенням суду разом з моральною шкодою за порушення її законних трудових прав. В тому числі на момент звільнення позивачки з роботи в зв'язку з ліквідацією ВАТ «Харківський завод тракторних двигунів» з нею не було проведено остаточного розрахунку. Тільки 04.02.2010 р. ліквідатором підприємства остаточний борг по заробітній платі був виплачений позивачці, проте, залишилася непогашеною заборгованість по виплаті присуджених на її користь сум по відшкодуванню моральної шкоди у розмірі 7000 грн. На підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.02.2010р. на користь ОСОБА_3 з ВАТ «Харківський завод тракторних двигунів» було стягнуто компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у сумі 7330,59 грн. та 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди. 02.03.2010 р. на виконання цього рішення з боку підприємства відповідача на особистий рахунок позивачки було перераховано 4350,84 грн. Решта присудженої суми - 2979,75 грн. та 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди - не сплачені до теперішнього часу. Крім того, не сплачені і досить 7000 грн., що були присудженні попередніми рішеннями на відшкодування моральної шкоди. На підставі наведеного за період з 18.02.2010 р. по 31.12.2010 р. позивачка, посилаючись на Закон України «Про компенсацію громадянам України втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», просила стягнути з ВАТ «Харківський завод тракторних двигунів» компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати зазначених вище сум у розмірі 857,66 грн. '

Крім того, просила визнати неправомірною бездіяльність ліквідатора ВАТ «Харківський завод тракторних двигунів» Бринь В.С. щодо невиконання в повному обсязі

рішень Фрунзенського районного суду м. Харкова, зобов'язати його негайно виконати рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.02.2010 р. в повному обсязі шляхом виплати компенсації у сумі 2979,75 грн. та 1000 грн. моральної шкоди, а також зобов'язати негайно виплатити 7000 грн. моральної шкоди по раніш прийнятим рішенням, та стягнути на відшкодування завданої порушенням її прав моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2011 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_3 була подана апеляційна скарга, в якій вона просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Судова колегія, вислухавши доповідь судді, пояснення сторін що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з того, що 26 червня 2007 року на підставі рішення суду на користь позивачки з відповідача було стягнуто суму заборгованості та суму середнього заробітку. У зв"язку з цим між сторонами припинилися трудові стосунки, а виникли цивільно-правові.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всеобічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

В судовому засіданні позивачка підтримала викладені вище позовні вимоги.

Представник відповідача - ліквідатор ВАТ «Харківський завод тракторних двигунів» Бринь В.С, в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог ОСОБА_3 заперечував повністю. Пояснив, що на момент звільнення позивачки 06.11.2006п. ВАТ «Харківський завод тракторних двигунів» не мало можливості провести з нею остаточний розрахунок та виплатити заборгованість , оскільки у підприємства склалося тяжке економічне становище, що не дозволяло робити своєчасну виплату заробітної плати та інших платежів. 15.02.2002р. господарським судом Харківської області була порушена справа про банкрутство ВАТ «ХЗТД», а 14.04.2005р. ВАТ «ХЗТД» визнано банкрутом. На даний час процедура ліквідації підприємства триває. За рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 18.02.2010р. ВАТ «ХЗТД»повинно будо сплатити ОСОБА_3 7330,59 грн., котра складається з 2429,59 грн. - компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату, та 4901 грн. - компенсація , яка нарахована на моральну шкоду, присуджену за рішеннями судів. Згідно з розрахунком ВАТ «ХЗТД» сума компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату складає 4351,28 грн., а тому здійснення позивачці відповідної компенсації на виконання рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 18.02.2010р. ВАТ «ХЗТД» перераховано 4351,28 грн. Таким чином вказане рішення в частині компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату відповідачем виконане в повному обсязі. Стосовно погашення моральної шкоди зазначив, що відповідно до ст.31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» погашення вказаного виду стягнення здійснюються в загальному порядку в шосту чергу. Однак станом на 01.01.2011р. залишок ВАТ «ХЗТД» ще перед 4-ю чергою кредиторів не погашена в повному обсязі, стосовно компенсації на моральну шкоду наведеного за період з 18.02.2010р. по 31.12.2010р. у сумі 857,66 грн. зазначив , що такий вид компенсації , як компенсація на моральну шкоду, не передбачений положеннями Закону України «Про компенсацію громадянам України втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Законом України «Про оплату праці». Крім того, не погодився із вимогами ОСОБА_3 про стягнення на її користь моральної шкоди 5000 грн., в зв'язку з тим, що вини в затриманні виплат з боку підприємства не має, т.я. після визнання його банкрутом усі виплати виконуються ним згідно з черговістю , встановленою Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» за наявністю коштів в ліквідаційній масі.

Суд, вислухавши пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши надані сторонами письмові докази у їх сукупності , вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню , виходячи з наступного.

Судом встановлені такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.02.2010 року на користь ОСОБА_3 з ВАТ «ХЗТД» було стягнуто 7330,59 грн., які, відповідно до мотивувальної частини вказаного рішення, складаються з 2429,59грн. - компенсації за несвоєчасну виплачену позивачці заробітну плату та 4901 грн. - компенсації, яка нарахована та невиплачену за рішеннями судів позивачці моральну шкоду на загальну суму 7000грн.

Згідно з розрахунком , здійсненим ВАТ «ХЗТД», сума компенсації за несвоєчасно виплачену ОСОБА_3 заробітну плату складає 4351,28 грн. Відповідачем на особистий рахунок ОСОБА_3 було перераховано 4394,79 грн. Вказані обставини підтверджуються наданою відповідачем копією платіжного доручення від 26.02.2010р. Факт отримання вказаної суми не заперечується і самою позивачкою.

Судова колегія погоджується з висновком районного суду стосовно того, що з боку ВАТ «ХЗТД» розрахунок з виплати заборгованості по заробітній платі та компенсації за порушення строків її виплати проведено ОСОБА_3 у повному обсязі, у зв"язку з чим, рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.02.2010р. в частині виплати компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату виконано повністю.

Відносно вимог ОСОБА_3 щодо покладення на відповідача зобов'язання по негайному виконанню рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.02.2010р. по сплаті компенсації на моральну шкоду, стягненню 1000 грн. моральної шкоди, а також зобов'язати негайно виплатити 7000 грн. моральної шкоди по раніш прийнятим рішенням, то судова колегія також вважає, що судом першої інстанції в цій частині прийняте обґрунтоване рішення.

Ст. 28 Закону України « Про оплату праці» визначає, що в разі банкрутства підприємства зобов»язання перед працівниками такого підприємства виконуються відповідно до Закону України « Про банкрутство» ( від 14.05.1992 р.№ 2343). За приписами п.2 ст. 15 Закону України « Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (Закон України « Про банкрутство» в новій редакції від 21.12.2000 р.№ 2238-111) за результатами розгляду суд виносить ухвалу , в якій зазначається розмір визнаних судом вимог кредиторів , які включаються до реєстру вимог кредиторів. В реєстрі вимог кредиторів, затвердженому ухвалою Господарського суду Харківської області за справою № Б 2264/2-23 від 27.05.2002 р., суми моральної шкоди не внесені у другу чергу виплат, в яку вимагає ОСОБА_3 Вказане рішення суду відповідає вимогам ст.31 Закону України « Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», якою передбачений вичерпний перелік кредиторських вимог, які задовольняються у другу чергу, а саме :у другу чергу задовольняються вимоги , що виникли із зобов'язань банкрута перед працівниками підприємства - банкрута (за винятком повернення внесків членів трудового колективу до статутного капіталу підприємства), крім вимог, задоволених у першу чергу , зобов'язань, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоровлю громадян, шляхом капіталізації відповідних платежів, у тому числі до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України за громадян , які застраховані в цьому Фонді, у порядку, встановленому Кабінетом

Міністрів України, зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, з повернення невикористаних коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а також вимоги громадян -довірителів (вкладників) довірчих товариств або інших суб'єктів підприємницької діяльності, які залучали майно довірителів (вкладників).

Частина 2 ст. 59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Судова колегія вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обгрунтування того, що моральна шкода входить до переліку кредиторської заборгованості другої черги, у зв'язку з чим вона підлягає стягненню в загальному порядку - як кредиторська заборгованість шостої черги.

Крім цього суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у стягненні компенсації моральної шкоди за період з лютого 2010 р. по грудень 2010 р., оскільки вказані виплати не передбачені Законом України « Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам України втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати».

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що порядок відшкодування моральної шкоди, визначається законодавством. Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними в дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясувати характер взаємовідносин сторін і встановити якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в таких випадках.

Судова колегія вважає, що підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди не вбачається, оскільки вини у затриманні виплати моральної шкоди та компенсації на моральну шкоду, присуджені рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.02.201 Ор в діях ВАТ «ХЗТД» не вбачається.

Крім того, доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом судового розгляду, і їм дана належна оцінка у відповідності до ст. 212 ЦПК України.

Таким чином судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.І ст. 307, п. 317, 319 ЦПК України,-

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді