АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
провадження № 22ц/790/1723/15 Головуючий 1 інст. - Довготько Т.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Шаповал Н.М.,

суддів: Кружиліної О.А.,

Кіпенка І.С.,

за участю секретаря - Макаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2014 року по справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди (неодержаного прибутку),-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року Харківська міська рада звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути солідарно з відповідачів до бюджету м. Харкова збитки у вигляді упущеної вигоди у розмірі 174 432,60 грн. та вирішити питання про судові витрати.

В обґрунтування позову зазначила, що відповідно до декларації про готовність об"єкта до експлуатації, зареєстрованої інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю у Харківській області від 13.11.2013 року за № ХК 50 прийнято в експлуатацію реконструйовані нежитлові приміщення по АДРЕСА_1, загальною площею 731,3 кв.м. Замовниками будівництва є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Відповідно до ст.. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі - Закон), замовник об"єкта будівництва зобов"язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту (окрім випадків, передбачених частиною 4 цієї статті) та укласти договір про пайову участь з органом місцевого самоврядування. На виконання цих вимог рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 09.11.2011 року № 804 затверджено новий Порядок пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Харкова (із змінами рішення від 22.05.2013 року № 319) (далі - Порядок), який містить аналогічні положення про залучення замовників до обов"язкової пайової участі у розвитку інфраструктури м. Харкова. Вказане положення передбачає механізм залучення до пайової участі, порядок укладення договорів та розрахунок розміру величини пайового внеску. Позивач вказує, що відповідачами не виконано вимог, зазначених Законом та Порядком, оскільки вони не звернулися до Департаменту економіки та комунального майна для укладення відповідного договору про пайову участь. Листами управління від 31.01.2014 року за №56/0/114-14 та від 26.12.2013 року за №739/0/114-13 відповідачів повідомлено про необхідність звернення до виконавчих органів ХМР для укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова та направлено на підписання проект договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова. Відповіді на вказані листи від відповідачів на адресу Харківської міської ради не надходили. Таким чином, у разі б належного виконання замовником будівництва передбаченого законом обов"язку щодо звернення до органу місцевого самоврядування для укладення договору, ХМР беззаперечно отримала б кошти пайової участі у розвитку інфраструктури м. Харкова у порядку та розмірах, передбачених чинним законодавством. За таких обставин, неодержані кошти позивач відносить до збитків у вигляді упущеної вигоди, розмір якої становить 4 % від розміру кошторисної вартості будівництва 3 964 377,30 грн., що, в свою чергу, становить 174 432,60 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2014 року в задоволенні позову Харківської міської ради - відмовлено.

В апеляційній скарзі Харківська міська рада просить рішення суду першої інстанції скасувати, задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм права. Вказує, що відповідачі є замовниками об'єкта будівництва, тому зобов'язані взяти пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова, і позов підлягає задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того що, позивачем не доведено неправомірності дій відповідачів, а саме, що їх дія чи бездіяльність є причиною, а шкода, яка завдана, наслідком протиправної поведінки; теоретичне обгрунтування можливості отримання прибутку не є підставою для його стягнення.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

У відповідності до статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1)протиправної поведінки; 2)шкоди; 3)причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4)вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що згідно декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області від 13 листопада 2013 року за № ХК 50 прийнято в експлуатацію реконструйовані нежитлові приміщення по АДРЕСА_1 загальною площею 731,3 кв.м.; замовниками будівництва є ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Листами управління соціально - економічного розвитку, планування та обліку Департаменту економіки та комунального майна від 31 січня 2014 року за № 56/0/114-14 та від 26 грудня 2013 року № 739/0/114-13 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проінформовано про необхідність звернення до виконавчих органів ХМР для укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова та направлено на підписання проект договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова, однак, зазначений договір укладений не був.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17 лютого 2011 року N 3038-VI (Закон N 3038-VI) замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону N 3038-VI планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, реконструкцію існуючої забудови та територій.

Згідно ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Стаття 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлює, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до І - III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Відповідно до статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Водночас, сума збитків, яку просить стягнути позивач, обґрунтовується умовним припущенням про можливість отримання ним прибутку в результаті випадкового збігу обставин.

За таких обставин наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання прибутку ще не є підставою для його стягнення. Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Вихідним при визначенні неодержаного доходу (втраченої вигоди) міського бюджету м. Харкова є планування таких доходів і відповідне їх відображення в міському бюджеті м. Харкова.

Матеріали справи не містять доказів в якості яких доходів згідно класифікації, встановленої ст. 9 Бюджетного кодексу України, позивач міг отримати ці доходи та чи взагалі було заплановано їх надходження.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради - відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді: