Справа № 428/2950/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2015 року м. Сєвєродонецьк

Суддя Сєвєродонецького міського суду Луганської області Баронін Д.Б., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Управління державної пенітенціарної служби України в Луганській області нарахованої, але не виплаченої заробітної плати,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з Управління державної пенітенціарної служби України в Луганській області на його користь нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», до заяви про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо права на її отримання.

Як вбачається із заяви про видачу судового наказу та доданих до неї документів, боржником зазначено Управління Державної пенітенціарної служби України у Луганській області, натомість, заявник перебував у трудових відносинах з Алчевською виправною колонією № 13 Управління Державної пенітенціарної служби України у Луганській області, яка є самостійною юридичною особою.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» визначається, що підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу є наявність спору про право, що можна встановити відсутністю документів, які підтверджують наявність субєктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення субєктивного права, або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (частина третя статті 267 Цивільного кодексу України).

Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Враховуючи те, що до заяви не додано доказів перебування заявника у трудових відносинах із вказаним у заяві боржником, суддя вважає, що із поданої заяви та доданих до неї документів вбачається спір про право, у звязку із чим у прийнятті такої заяви про видачу судового наказу належить відмовити.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.3 ст.100 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Управління державної пенітенціарної служби України в Луганській області нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Повернути заявнику заяву про видачу судового наказу разом із доданими матеріалами.

Роз'яснити заявнику право на звернення з тією самою вимогою до суду у позовному порядку.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Луганської області через Сєвєродонецький міський шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Д.Б. Баронін