Справа № 343/2807/14-ц
Провадження № 22-ц/779/657/2015
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого: Матківського Р.Й.

суддів: Фединяка В.Д., Шишка А.І.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю апелянта ОСОБА_2 та відповідача

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ТзОВ «Фірма «Сапсан» до ОСОБА_3 про стягнення коштів за втрачене майно, з апеляційною скаргою ліквідатора ТзОВ «Фірма «Сапсан» на рішення Долинського районного суду від 09 лютого 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ліквідатор ТзОВ «Фірма «Сапсан» звернувся з даним позовом, щоб ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_3 завдану матеріальну шкоду на суму 17400 гривень за майно, яке знаходилось у нього на зберіганні згідно акту опису і арешту майна державного виконавця від 1 листопада 2012 року.

Заявлені вимоги позивач обґрунтував тим, що 18 лютого 2014 року ТзОВ «Фірма «Сапсан» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. 1 листопада 2012 року державним виконавцем описано і арештовано майно підприємства а саме : плита будівельна, перекриття, залізобетонна, довжиною 4 м в кількості 22 шт. за ціною оціненою виконавцем 600 гривень за 1 штуку на загальну суму 13200 гривень, плита будівельна, перекриття, залізобетонна, довжиною 2,5 м в кількості 8 штук за ціною оціненою виконавцем 300 гривень за 1 штуку на загальну суму 2400 гривень, перекриття арочне, труба діаметром 50 мм, 9 штук по ціні 200 гривень за 1 штуку на загальну суму 1800 гривень.

Описане майно прийняв на відповідальне зберігання ОСОБА_3 та 26 травня 2014 року в односторонньому порядку звернувся до ліквідатора з листом про те, що він знімає з себе відповідальність за зберігання матеріальних цінностей фірми, однак майна ліквідатору не передав. Власник вправі вимагати повернення свого майна з чужого незаконного володіння, а також належного йому майна, прийнятого володільцем від особи, у якої воно фактично знаходилось у незаконному володінні та має право на відшкодування завданої йому майнової шкоди.

Рішенням Долинського районного суду від 09 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення ліквідатор ТзОВ «Фірма «Сапсан» подав апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги та стягнути з ОСОБА_3 17400 гривень завданої матеріальної шкоди за майно, яке знаходилось у нього на зберіганні.

Апелянт у скарзі зазначає, що рішення не відповідає нормам матеріального і процесуального права та фактичним обставинам справи. Суд не досліджував і не звернув уваги на ч. 9 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження», що під час проведення опису майна боржника-юридичної особи та накладення арешту на нього державний виконавець також використовує відомості і щодо належного боржнику майна за даними бухгалтерського обліку. Під час прийняття державним виконавцем постанови про арешт майна боржника арешт поширюється на всі поточні рахунки боржника, в тому числі ті, що будуть відкриті боржником після винесення державним виконавцем постанови про арешт майна. Судом при допиті свідка береться як факт свідчення, які суперечать наявним у справі матеріалам та документам, та які не можуть свідчити про те, що майно не належить підприємству.

Оскільки ОСОБА_3 жодного разу не заперечував факту отримання майна на зберігання від державного виконавця та в односторонньому порядку відмовився від збереження майна, не передав його державному виконавцю, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Крім того, відносини, які виникли між державним виконавцем та ОСОБА_3 як зберігачем майна слід вважати як договір зберігання, що регулюється нормами ЦК України.

Вислухавши суддю-доповідача, апелянта, який вимоги скарги підтримав, відповідача, який скаргу заперечив, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції враховуючи заперечення відповідача у спричиненні шкоди товариству, прийшов до правильного висновку, що представником позивача не доведено, що саме діями відповідача порушено майнові права ТзОВ «Фірма «Сапсан» і з його вини воно втрачено.

Судом встановлено, що 01 листопада 2012 року при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження про стягнення з ТзОВ «Фірма «Сапсан» на користь ПФУ, держави, ДП «Вигодське ЛГ», ТзОВ «Європа-Транс», ОСОБА_3, ТзОВ «Сіна», ТзОВ «ЮДВ Компанія», державним виконавцем відділу ДВС Долинського районного управління юстиції Карбівською Л.М. було описане майно: плита будівельна, перекриття, залізобетонна, довжиною 4 м у кількості 22 штуки за ціною оціненою виконавцем 600 гривень за 1 штуку на загальну суму 13200 гривень, плита будівельна, перекриття, залізобетонна, довжиною 2,5 м в кількості 8 штук за ціною оціненою виконавцем 300 гривень за 1 штуку на загальну суму 2400 гривень, перекриття арочне, труба діаметром 50 мм, 9 штук по ціні 200 гривень за 1 штуку на загальну суму 1800 гривень.

Згідно акту опису і арешту майна від 01 листопада 2012 року описане майно на відповідальне зберігання прийняв стягувач ОСОБА_3 як кредитор шостої черги (а.с.8).

Згідно ч. 5 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Як вбачається з акту опису і арешту майна, державний виконавець не обмежував ТзОВ «Фірма «Сапсан» у праві користуватись майном.

У засіданні апеляційного суду апелянт підтвердив, що описане майно знаходилось на площадці, яку орендував позивач і під охороною сторожа, тобто майно не було передано на зберігання тільки відповідачу ОСОБА_3 і повний доступ до нього мало товариство.

Листом начальника відділу ДВС Долинського РУЮ від 24 вересня 2014 року а.с. 13 підтверджено, що постановою від 28 листопада 2012 року виконавчі провадження про стягнення з ТзОВ «Фірма «Сапсан» закінчені, а виконавчі документи надіслані голові ліквідаційної комісії та ліквідатору. Зазначені обставини підтвердила у судовому засіданні і державний виконавець.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим законом.

У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Тобто, у даному випадку є особливості як передачі на зберігання, так і повернення описаного та арештованого майна.

На а.с. 11 є заява відповідача ОСОБА_3 від 26 травня 2014 року до ліквідатора товариства, що він знімає з себе відповідальність за зберігання матеріальних цінностей ТзОВ «Сапсан», переданих згідно акту опису від 01 листопада 2012 року. Попередній ліквідатор Білик Л.В. підтвердив у засіданні суду першої інстанції про отримання такої заяви, однак наявність майна не перевіряв.

Згідно акту обстеження майна від 05 лютого 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 підтвердили факт наявності на відкритому складі, який орендований ТОВ «Фірма «Сапсан» на території колишньої бавовняно-прядильної фабрики: плити будівельної, перекриття, залізобетонної, довжиною 4 м в кількості 12 штук, плити будівельної, перекриття, залізобетонна, довжиною 2,5 м в кількості 4 штуки.

Апелянт, як теперішній ліквідатор товариства пояснив, що дані факти для нього не мають значення, а усі матеріали згідно акту опису і арешту від 01 листопада 2012 року повинні бути передані йому державним виконавцем.

Враховуючи правовідносини, які склались між сторонами, колегія суддів приходить до переконання, що на дотримання вимог ЦПК України при розгляді справи суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи.

При вирішенні позовних вимог судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано оцінку доводам сторін.

Викладені доводи апеляційної скарги перевірені апеляційним судом і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело, або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ліквідатора ТзОВ «Фірма «Сапсан» відхилити.

Рішення Долинського районного суду від 09 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді В.Д. Фединяк

А.І. Шишко