АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 2748 /2015 Головуючий у 1-ій інстанції - Антипова Л.О.
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Бугай О.О.

за участю осіб: представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки;

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2

на заочне рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 11 вересня 2014 року

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 11.09.2014 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено. В рахунок погашення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28.11.2006 року в розмірі 682825,28 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_3, а саме квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальна площа 45.3 кв.м., житлова площа 26.4 кв.м., встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах з визначенням початкової ціни на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» витрати по оплаті судового збору в сумі 3 654 грн.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, ОСОБА_2, діючи в інтересах ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Посилається на незаконність ухваленого судом рішення, порушення судом норм матеріального і процесуального права

Апелянт зазначає, що суд ухвалив рішення за відсутності відповідача, який жодного разу належним чином не був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Апелянт зазначив про те, що ОСОБА_3 з ПАТ «Дельта Банк» не укладала жодних договорів, аукладала вона 28.12.2006 року договір про надання споживчого кредиту з АКІБ «УкрСиббанк». І, відповідно, жодних зобов'язань по сплаті будь-яких платежів ПАТ «Дельта банку» з боку ОСОБА_3 немає. Отже, оскільки ПАТ «Дельта банк» не надав боржнику документів необхідних для виконання зобов'язань, на думку апелянта, у ОСОБА_3 відсутні зобов'язання перед ПАТ «Дельта Банк» щодо сплати заборгованості по кредитному договору, що укладений з ПАТ «УкрСиббанк». Крім того апелянт зазначив, що ОСОБА_3 не сплачувала кредит починаючи з 2008 року, що підтверджується графіком. Проте, банк звернувся до суду лише в 2014 році, тобто з пропуском строків позовної давності і, з огляду на це, позов не підлягає задоволенню.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_2 підтримав подану апеляційну скаргу в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в ній. Представник позивача ПАТ «Дельта Банк», відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать відповідні розписки. Позивач не повідомив суду причини неявки свого представника, але в запереченнях на апеляційну скаргу банк просить суд розглядати справу за відсутності його представника. За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника банку.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», який у подальшому змінив назву на ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно якого відповідачу було надано кредит у розмірі 75000 дол. США з кінцевим терміном повернення 28.11.2027 року та з оплатою 10,80% річних за користування кредитом.

За умовами кредитного договору, позичальник зобов'язувалась своєчасно сплачувати на користь Банку проценти за користування кредитом за весь строк фактичного користування кредитом, здійснювати погашення заборгованості за кредитом згідно графіку погашення заборгованості шляхом внесення коштів щомісяця на рахунок, вказаний у договорі, сплачувати щомісяця проценти за користування кредитом на рахунок нарахованих відсотків.

В забезпечення усіх грошових зобов'язань за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28.11.2006 року між Акціонерним інноваційним комерційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 28.11.2006 року було укладено Договір іпотеки № 34053, предметом якого є квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальна площа 45.3 кв.м., житлова площа 26.4 кв. м., що належить заставодавцю на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 28 листопада 2006 року за реєстровим № 5616, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 28 листопада 2006 року. Сторони за умовами Договору іпотеки дійшли згоди, що вартість предмета іпотеки становить 584391,00 грн.

Внаслідок порушення виконання зобов'язань за зазначеним договором станом на 22.10.2013 року у ОСОБА_3 утворилась заборгованість у загальному розмірі 682825,28 грн., з яких:

- 57835,49 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 462279,07 грн. - заборгованість за кредитом;

- 27592,42 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 220546,21 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом.

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, 08 грудня 2011 року між ПАТ «УКРСИББАНК» та Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (а.с. 45- 48).

На підставі вказаного Договору до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Відповідно до Акту прийому-передачі Документації від 28.04.2012 року за Договором купівлі продажу прав вимоги за кредитами від 8 грудня 2011 року ПАТ " УкрСиббанк" передав, а ПАТ "Дельта Банк" прийняв документи щодо стягнення заборгованості з боржників, а саме відносно ОСОБА_3 (а.с. 44).

Таким чином, у ПАТ «Дельта банк» існує право вимоги за зазначеним вище договором споживчого кредиту, посилання апелянта на те, що у позивача відсутнє право вимоги до відповідачки за зазначеним договором не відповідає дійсності.

З огляду на те, що утворилася заборгованість в розмірі 682 825,28 грн., суд дійшов вірного висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідач виконує свої зобов'язання за договором не належним чином, в результаті чого у неї З З

Представник відповідача в судовому засіданні послався на те, що судом безпідставно не було застосовано Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», але зазначений закон не обмежує повноваження судів ухвалювати рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Так, із змісту вказаного закону вбачається, що мораторій поширюється саме на фактичне стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна.

Таким чином, винесення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не пов'язане з відчуженням майна, оскільки при винесенні такого рішення не відбувається автоматичного відчуження на майно (передачі майна у власність іншій особі), а саме, позбавлення позичальника/майнового поручителя права володіння, користування та права розпорядження іпотечним майном.

Рішення суду є актом реалізації судової влади і судової юрисдикції, ним вирішується справа по суті, відновлюється законність, упорядковується й вноситься стабільність у правові відносини суб'єктів. Судове рішення є сполучною ланкою між судом і виконанням.

Що стосується реалізації судового рішення, то воно має динамічний характер, функціонально потребує відповідних процедур його реалізації, серед яких виконавче провадження є ключовим.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження та примусовим виконанням рішень. Тому винесення судом рішення про звернення стягнення на майно можливе, оскільки дане рішення фактично може бути не реалізоване позивачем, тобто, не передане на виконання до виконавчої служби.

З урахуванням викладеного стає зрозуміло, що мораторій поширюється на фактичну реєстрацію права власності за іншою особою, яке відбуватиметься вже на стадії виконавчого провадження.

При цьому ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не перешкоджає ухваленню рішення суду.

Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набув чинності 07 червня 2014р. не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки, в зв'язку з чим, можна дійти висновку про те, що в разі відмови судом в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність з посиланням на норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд фактично позбавить права ПАТ «Дельта Банк» на звернення стягнення на предмет іпотеки при повторному зверненні до суду з аналогічними позовними вимогами, оскільки згідно вимог ст. 205 Цивільного - процесуального кодексу України - підставою закриття провадження в справі при повторному зверненні до суду ПАТ «Дельта Банк» виявиться наявність рішення, яке набере законної сили та буде ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

За таких обставин може бути звернено стягнення на предмет іпотеки.

Що стосується посилання апелянта на пропуск банком позовної давності. У відповідності до вимог закону, суд міг застосувати позовну давність (при наявності передбачених для цього підстав) лише при умові що до суду надійшла заява про застосування позовної давності. Як вбачається з матеріалів справи судом було ухвалено заочне рішення. Відповідач не була присутньою в судових засіданнях, але вона належним чином була повідомлена про розгляд судом даної справи, оскільки вона особисто отримувала судову повістку про що свідчить її розписка (а.с. 108). Таким чином, ОСОБА_3 не була позбавлена можливості з'явитись в судове засідання та подати суду заяву про застосування позовної давності до вимог банку. На підставі викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та застосування позовної давності.

Отже, твердження апелянта про незаконність ухваленого судом рішення, порушення норм процесуального та матеріального права, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які вона посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 11 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: