Справа №581/140/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1299/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Попруги С. В.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду Сумської області справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 25 травня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 205 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, у якому після уточнення, просила зобовязати відповідачів не чинити їй перешкод у встановлені замку на вхідних дверях до спальної кімнати № 1-3 площею 11,2 кв.м. з подальшим одноособовим користуванням даною кімнатою та спільному користуванні разом з відповідачами ванною кімнатою і кухнею у будинку №1 по 1-му провулку Мира в смт. Липова Долина, Сумської області. Також, просила покласти на відповідачів зобовязання надати їй один екземпляр ключа від вхідних дверей із коридору до прихожої кімнати №1-1 площею 15,5 кв.м.

Позов мотивувала тим, що у період перебування в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3, була прописана і фактично проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 по 1-му пров. Миру в смт. Липова Долина, як член сімї разом з матірю її колишнього чоловіка ОСОБА_4, яка є співвласницею власницею його більшої частки. У листопаді 2014 року її шлюб з ОСОБА_3 розірвано в судовому порядку. Окрім того, останнього за вироком Липоводолинського районного суду Сумської області від 04 листопада 2014 року було засуджено за вчинення злочину відносно неї, як потерпілої, за ст. 125 ч. 1 КК України до покарання у виді громадських робіт. Проте, ОСОБА_3 продовжує перешкоджати їй проживати у будинку із погроженням застосування фізичної сили, змінивши замки на дверях до коридору у будинку. Дії ОСОБА_3 з приводу заборони на користування будинком і господарськими спорудами повністю підтримує його мати ОСОБА_4 У період шлюбу вона разом з ОСОБА_3 користувалася спальнею кімнатою № 1-3, тому вважає, що має право продовжувати користуватися цією кімнатою вже одноособово, замикаючи її на ключ з метою уникнення можливого повторного застосування фізичного насильства по відношенню до неї з боку ОСОБА_3

Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 25 травня 2015 року позов задоволено частково: зобовязано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_5 перешкоди у встановленні замку на вхідних дверях до спальної кімнати під номером 1-3 позначеної на плані-схемі будинку, розробленого Сумським бюро технічної інвентаризації 19 лютого 1988 року, площею 11,2 кв.м., з подальшим одноосібним користуванням такою кімнатою, і спільним з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 користуванням ванною кімнатою, кухнею будинку №1, розташованого в смт.Липова Долина, І-ий провулок Миру.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат: стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 в дольовому порядку сплачений розмір судового збору в сумі 121 грн. 80 коп., а саме по 60 грн. 90 коп. з кожного.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції відповідачами принесена апеляційна скарга, у якій вони просять скасувати рішення суду в частині задоволення позову і постановити нове, яким відмовити.

У доводах апеляційної скарги посилаються на те, що суд порушив норми матеріального та процесуального права, а його висновки не відповідають обставинам справи, бо задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що члени сімї власника будинку, як і колишні члени сімї, користуються жилим приміщенням нарівні з власником цього приміщення, якщо при їх вселені не було іншої угоди про порядок його користування. Але при відсутності згоди на безоплатне користування житлом до цих відносин застосовується правила ст. 162 ЖК України, яка передбачає що палата за користування жилим приміщенням у будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Дана норма статті визнає право позивачки, ані обовязок відповідача, як власника будинку, і може заперечувати проти проживання колишнього члена сімї, який не погоджується на платне користування будинком. Судом взагалі не застосовано положення норм цивільного права щодо захисту прав власника майна та право на його викорисування. Факт вчинення з їх боку перешкод встановлено судом на підставі показань свідків, які не підтвердили чинення з їх боку можливості входити позивачці на територію домогосподарства, Факти прояви з їх боку перешкод встановлені судом тільки на поясненнях самої позивачки та матеріалах справ, заведених Липоводолинським РВ УМВС. Окрім зобовязання не чинити перешкоди у встановлені замка на дверях у спальню кімнату, суд також фактично встановив порядок користування цією кімнатою для позивачки одноособово, та спільно кухнею і ванною кімнатою не спитавши про це думку власника будинку.

В судовому засіданні позивач заперечила проти апеляційної скарги, але підтвердила, що дійсно до цього часу нею не дана згоду на сплату відповідачам за користування жилим приміщенням в будинку, бо визначена ними сума є завеликою і ніякої угоди з приводу виділення їй конкретного жилого приміщення з відповідачами не укладено.

Відповідачі у заяві до суду підтримали доводи апеляційної скарги і просили її розглянути без їх участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що з 11 січня 1990 року позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, який за рішенням Липодолинського районного суду Сумської області від 06.11.2014р. було розірвано. Рішення набрало законної сили.

Згідно даних погосподарської книги №8 за 2011-2015 року Липодолинської селищної ради за особовим рахунком №399 відкритий за адресою: 1провулок Мира,1, ОСОБА_5 занесена домогосподарці ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Житловий будинок 1 по 1 провулку Мира у смт. Липова Долина Сумьсокї області перебував у спільній частковій власності, а саме: на підставі свідоцтва про право власності від 19.07.1991 року ОСОБА_4 належить ? частина цього будинку як дружині померлого, а на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.07.1991року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 Капітоліні належить в рівних частках друга ? частка даного будинку.

23.10.2004р. ОСОБА_6 померла, але за життя склала заповіт, де усе своє майно, яке буде належати їй на день смерті, заповіла онукові ОСОБА_3 На день смерті згідно будинкової книги вони були зареєстровані в будинку разом і фактично в ньому проживали. Після смерті бабці ОСОБА_3 прийняв у спадщину частку будинку яка належала їй на підставі заповіту.

Як підтвердила позивач, угода з відповідачами про безоплатне користування приміщенням будинку не досягнута.

Позовні вимоги щодо усунення перешкод у користуванні приміщенням будинку задоволені судом через наявність вироку Липоводолинського районного суду Сумської області від 04.11.2014р., яким ОСОБА_3 засуджено за ст. 125ч.1 КК України (вирок вступив в закону силу) та на підставі матеріалів перевірки за фактом події, які не містять ознак кримінального правопорушення.

Але такий висновок суду є передчасним і зроблений через неповне зясування обставин, що мають значення у справі.

Так, заслуговує уваги доводи апеляційної скарги проте, що суд задовольнив позов за фактами встановленими вироком суду, коли позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 і його засуджено до покарання у вигляді громадських робіт на строк 100 годин за завдання останній легких тілесних ушкоджень, нанесених під час сімейної сварки подружжя, які відбулась 20 вересня 2014 року.

Шлюбні стосунки подружжя розірвали за рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 06.011.2014р., який набрав законної сили 16.11.2014р. І з цього судового рішення не вбачається, що до 22.09.2014 року вони припинили шлюбні відносини.

Щодо інших матеріалів досудової перевірки органами дізнання її звернень, в діях ОСОБА_3 ознак кримінального правопорушення не було встановлено, матеріали застосування до нього адміністративних стягнень у справі відсутні.

Окрім того, заперечення ОСОБА_4 щодо безоплатного проживання її колишньої невістки в будинку, є право власника майна, передбаченого нормами житлового законодавства і не може бути покладено в провину як підтвердження існування перешкод.

Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Приписами частини першої статті 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як передбачено у частинах 1,4 ст. 156 ЖК члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 162 ЖК плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

За частиною 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Аналіз приведених норм дає підстав для висновку, що порядок користування жилим приміщенням при вселенні особи на правах члена сімї власника жилого приміщення визнається її власником. При відсутності між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї угоди про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин (щодо плати за користування житлом і комунальні послуги) застосовуються правила ст. 162 ЖК. Інших прав і обов'язків наймача жилого приміщення на колишніх членів сім'ї власника законом не поширено. Якщо між власником і колишнім членом його сім'ї не було угоди про безоплатне користування жилим приміщенням і останній не сплачує квартирну плату і плату за комунальні послуги добровільно, власник вправі пред'явити до нього позов про стягнення належних за це сум.

Судом першої інстанції не досліджувалося питання про те, чи укладалася сторонами угода про порядок користування житловим будинком після розірвання шлюбу, бо як підтвердила позивач на цей час такої угоди не укладено. Суд не звернув уваги, що при вселенні позивача в будинком не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Задовольнивши зазначені позовні вимоги, суд порушив загальні положення про право власності викладені у статтях 316,317,319 ЦК України,

Отже у разі не досягнення згоди на проживання в будинку на таких же умовах, які існували до припинення сімейних відносин з власниками будинку, позивач має право вимагати встановлення сервітуту право користування чужим майном для задоволення потреб, бо відповідно частини 3 ст. 404 ЦК України, яка дозволяє користування чужим майном, яке може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). Обраний нею спосіб захисту зазначеній нормі матеріального закону не відповідає.

За наведених обставин, колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог позову і ухвалює рішення нове рішення, яким позов в цій частині залишає без задоволення.

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 25 травня 2015 року в частині задоволення позову скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом покладення зобовязання на ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не чинити перешкоди у встановлені замку на вхідних дверях до спальної кімнати №1-3, площею 11,2 кв.м., з подальшим одноособовим правом користування даною кімнатою, та у спільному користуванні ванною кімнатою та кухнею у будинку за адресою: 1-й провулок Миру в смт. Липова Долина Сумської області.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -