РІШЕННЯ

Іменем України

11 березня 2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Подорець О.Б.

за участю секретаря Завгородньої Л.В.,

за участі позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про припинення дії, яка порушує право, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про припинення дії, яка порушує право, відшкодування моральної шкоди, зазначивши, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.09.2011 за ОСОБА_1 визнано право власності на ? частину від 18/30 частин домоволодіння АДРЕСА_1. Інша ? частина від 18/30 частин домоволодіння АДРЕСА_1 належить колишньому чоловіку позивача ОСОБА_4 Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11.09.2013 позивача було вселено у належну їй ? частину від 18/30 частин домоволодіння АДРЕСА_1 та зобов'язано ОСОБА_4 не чинити їй перепони у користуванні власністю та надвірними спорудами, розташованими на території домоволодіння відповідно до її частки у праві власності. Позивачка зареєструвала право власності на зазначене нерухоме майно, яке згідно технічному паспорту є квартирою АДРЕСА_1. Вказана квартира має загальну площу 39,3 кв.м. та складається з однієї житлової кімнати, кухні, коридору та тамбуру.

Згідно рішення суду від 11.09.2013 АНД ВДВС ДМУЮ було відкрито виконавче провадження. 11.04.2014 року ОСОБА_4 передав позивачу ключі від вхідних дверей. Відповідачка по справі ОСОБА_2 є дружиною співвласника домоволодіння ОСОБА_4, а відповідачка ОСОБА_3 є його донькою, вони всі разом проживають у домоволодінні. Відповідачі відмовляються звільнити належну позивачу ? частину будинку, при цьому не пускають позивача в будинок, перешкоджають користуватися ним.

21.05.2014 державним виконавцем АНД ВДВС ДМУЮ здійснювалося повторне вселення позивача до спірного будинку. ОСОБА_4 підписав акт про вселення. Однак, після вселення позивача до будинку, її меблі, побутова техніка були винесені з квартири на подвір'я за відсутності позивача. Також були встановлені замки на вхідних дверях та навісний замок на ворота, ключі від яких співвласник надати позивачу відмовився. Речі позивача, а саме меблі, побутова техніка з травня 2014 року знаходяться на подвір'ї спірного домоволодіння.

Крім того неправомірними діями відповідачів позивачу заподіяні моральні страждання, а тому позивачка просить припинити дію, яка порушує її право власності, шляхом усунення перешкод у користуванні належної їй ? частини квартири АДРЕСА_1, двору та господарських споруд; стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та, посилаючись на викладені в позові підстави, просили суд задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином, надала письмові заперечення, в яких просила в позові відмовити, з обставин викладених у них.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином, про причини неявки суд не сповістила.

Суд, вислухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.09.2011 за ОСОБА_1 визнано право власності на ? частину від 18/30 частин домоволодіння АДРЕСА_1. Інша ? частина від 18/30 частин домоволодіння АДРЕСА_1 належить колишньому чоловіку позивача ОСОБА_4

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11.09.2013 позивача було вселено у належну їй ? частину від 18/30 частин домоволодіння АДРЕСА_1 та зобов'язано ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 перепони у користуванні власністю та надвірними спорудами, розташованими на території домоволодіння відповідно до її частки у праві власності.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - жилий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України).

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності (ч. 1 ст.386 ЦК України).

На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом також встановлено, що між сторонами виникли неприязненні стосунки з приводу користування нерухомим майном - 18/30 частин домоволодіння АДРЕСА_1, у зв'язку з чим кожна із сторін зверталася до правоохоронних органів, до суду тощо.

В судовому засіданні знайшов підтвердження факт чинення перешкод ОСОБА_1 у володінні та користуванні її власністю - ? частиною від 18/30 частин домоволодіння АДРЕСА_1 з боку відповідачів.

Так, свідок ОСОБА_5 показав, що в травні 2014 року він перевозив меблі ОСОБА_1 до домоволодіння АДРЕСА_1. Відповідачі не пускали їх до будинку, відштовхували ОСОБА_1, нецензурно лаялися. Ті меблі, які були привезені - стіл, телевізор, велике дзеркало, кутовий диван, пральна машинка, ковдри, опинилися на вулиці, а увечері цього дня пішов дощ.

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що на прикінці травня 2014 року вона повинна була зустрітися з ОСОБА_1 за адресою - АДРЕСА_1. Коли вона прийшла, то побачила, що меблі ОСОБА_1 відповідачі викидають з будинку на вулицю, останні нецензурно лаялися на позивача.

Свідок ОСОБА_7 суду показав, що коли він з ОСОБА_1 прийшли до будинку, то відповідачі нецензурно лаялися, в будинок не пускали, порвали куртку, штовхалися.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що у нього склалися неприязненні стосунки з відповідачами. Останні не дають користуватися будинком, ані його, ані ОСОБА_1 до будинку не пускають.

Судом також встановлено, що мало місце спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1, що підтверджується актом судово-медичного дослідження від 10 липня 2014 року (а.с.25).

Відповідно до ст.376 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме - зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкоди в користуванні її власністю - ? частиною від 18/30 частин домоволодіння АДРЕСА_1 та надвірними спорудами, розташованими на території домоволодіння відповідно до її частки у праві власності та стягнути з відповідачів на користь позивача спричинену їй моральну шкоду по 2000 грн. 00 коп. з кожної, враховуючи принцип розумності та справедливості. В іншій частині позову - відмовити.

З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі по 121 грн. 80 коп. з кожної.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212, 214, 215, 218, 222 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про припинення дії, яка порушує право, відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкоди в користуванні її власністю - ? частиною від 18/30 частин домоволодіння АДРЕСА_1 та надвірними спорудами, розташованими на території домоволодіння відповідно до її частки у праві власності.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі по 121 (сто двадцять одна) грн. 80 коп. з кожної.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі по 121 (сто двадцять одна) грн. 80 коп. з кожної.

В іншій частині позову - відмовити.

З повним текстом рішення сторони можуть ознайомитися 16 березня 2015 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Копію судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин видати учасникам процесу негайно після його проголошення.

Суддя О.Б.Подорець