22-ц/775/493/2015(м)
Головуючий у 1-ій інстанції Литвиненко Н.В.
Категорія 53 Суддя - доповідач Кочегарова Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 травня 2015 року м. Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Кочегарової Л.М.,

суддів: Ігнатоля Т.Г., Зайцевої С.А.,

при секретарі Брежнєві Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_3, якій діє в інтересах ОСОБА_2, звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (далі ПАТ «Азовзагальмаш») про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Посилався на те, що позивачка перебувала у трудових відносинах з відповідачем, який не виплатив заборгованість по заробітній платі до теперішнього часу, внаслідок чого порушено її право на оплату праці, що має бути відновлено шляхом стягнення з ПАТ «Азовзагальмаш» заборгованості по заробітній платі у розмірі 1 482,20 грн. та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні у розмірі, визначеному на час ухвалення рішення.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 17 березня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Азовзагальмаш» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в розмірі 1 482,20 грн., а також середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 2 000 грн., з утриманням з вказаної суми при виплаті передбачених законом податків та обов'язкових платежів, а всього 3 482,20 грн. Стягнуто з ПАТ «Азовзагальмаш» в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі представник позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, в частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки рішення суду про зменшення середнього заробітку не ґрунтується на вимогах закону.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 підтримав доводи скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення проти скарги представника ПАТ «Азовзагальмаш» Солошенко О.М., дослідивши письмові матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Оскільки рішення оскаржується тільки в частині невірного визначення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що позивачка з 27 травня 1998 року по 03 грудня 2014 року перебувала у трудових відносинах із ПАТ «Азовзагальмаш», що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці (а.с.5). За цей період ОСОБА_2 нараховувалась заробітна плата, але при звільненні залишилася невиплаченою сума 1482, 20 грн., яка складається з оплати за невикористану відпустку та компенсації заробітної плати.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції визначив розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні в 2 000 грн. та виходив з розміру спірної суми, на яку мала право позивачка, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком.

Колегія не може погодитися з такими висновками суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають з встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Вказане судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Згідно зі ст.ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У відповідності з роз'ясненнями п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року з подальшими змінами, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Як вбачається зі справи, позивачка працювала на підприємстві з 27 травня 1998 року і в день звільнення - 3 грудня 2014 року також знаходилася на робочому місці, про що свідчить графік роботи на 2014 рік та пояснення сторін в судовому засіданні апеляційного суду (а.с.20).

Згідно з довідкою ПАТ «Азовзагальмаш», наданою апеляційному суду та довідкою, що наявна в матеріалах справи, на час звільнення позивачки підприємство не виплатило їй заробітну плату в розмірі 1 482,20 грн., що підтверджується судовим рішенням у даній справі про стягнення заборгованості по заробітній платі, яке не оскаржується в цій частині відповідачем.

Отже, судового спору щодо розміру заборгованості по заробітній платі не було, тому й у суду першої інстанції не було підстав для застосування ч. 2 ст. 117 КЗпП України, а саме, зменшення розміру середнього заробітку, з урахуванням спірної суми, на яку позивачка мала право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи (правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові № 6-39цс11 від 24 жовтня 2011 року).

З позовної заяви представника ОСОБА_2 вбачається, що оскільки підприємство не провело з нею повного розрахунку в день звільнення, позивачка звернулася до суду і просила про стягнення середнього заробітку з 4 грудня 2014 року по день ухвалення рішення за даним спором (а.с.25).

Згідно довідки підприємства від 24 лютого 2015 року, середньоденна заробітна плата позивачки, розрахована відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, становила 114,54 грн. (а.с.22).

Стаття 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачає, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Таким чином, застосовуючи принцип нарахування середнього заробітку (п.8 Порядку), апеляційний суд визначає суму середнього заробітку, яка підлягає стягненню на користь позивачки за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 11 797,62 грн., виходячи з наступного: 114,54 (середньоденна заробітна плата) х 103 (кількість робочих днів з 4 грудня 2014 року до 5 травня 2015 року).

Посилання представника відповідача в суді апеляційної інстанції на те, що вказана заборгованість по заробітній платі ОСОБА_2 не була виявлена на час її звільнення у зв'язку із помилкою бухгалтера, не може бути підставою для відмови позивачці у позові, оскільки заборгованість складається з компенсації за невикористану відпустку та компенсації по заробітній платі за листопад 2014 року і тому ця заборгованість існувала на час звільнення позивачки та була їй не виплачена з вини підприємства.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а рішення суду, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального права, в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову в цій частині та стягнення з підприємства на користь позивачки 11 797,62 грн.

На підставі ст.88 ЦПК України, з ПАТ «Азовзагальмаш» підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в розмірі 121,80 грн.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 307, ст.309 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 березня 2015 року, в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 11 797 грн. 62 коп. (одинадцять тисяч сімсот дев'яносто сім грн. 62 коп.), за період з 4 грудня 2014 року до 5 травня 2015 року, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» в дохід держави судовий збір в розмірі 121,80 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.М. Кочегарова

Судді: Т.Г. Ігнатоля

С.А. Зайцева