АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9757/15 Справа № 201/7183/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Волошин М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Волошина М.П.,

суддів - Куценко Т.Р., Демченко Е.Л.,

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08 липня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року позивач ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 18 березня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 60 000 доларів США та зобов'язалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 17 березня 2033 року, сплачувати протягом 30 календарних днів, проценти за користування кредитом у розмірі 12,4 % річних.

В якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № 0 між позивачем та ОСОБА_5, ОСОБА_5, ОСОБА_6 було укладено договори поруки №0/П1, №0/П2, № 0/ПЗ від 18 березня 2008 року, відповідно до умов яких поручителі зобов'язалися перед банком відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитних договорів.

Позичальник не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по сплаті нарахованих процентів за користування кредитними коштами, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання. Станом на 20 квітня 2015 року заборгованість позичальника перед банком складає 51 238,45 доларів США, що за курсом НБУ станом на 20 квітня 2015 року становить 1 078 961,55 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачів разом з судовими витратами.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08 липня 2015 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задоволені у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 18 березня 2008 року в розмірі - 51 238 (п'ятдесят одна тисяча двісті тридцять вісім) доларів США 45 центів -заборгованість по кредиту та процентам та 26 281 (двадцять шість тисяч двісті вісімдесят одна) гривня 65 копійок - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, з яких: 45 400,00 доларів США - кредитна заборгованість; 5 838,45 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7 682,68 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; 18 598,97 грн. - пеня за прострочення сплати процентів.

Вирішено питання про судовий збір.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 представник ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 60 000,00 доларів США.

Відповідно до положень п. 1.2.2. позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше 17 березня 2033 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі відповідної угоди сторін.

Відповідно до п. 1.3.1 вказаного кредитного договору за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 12,4% річних.

В якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № 0 між позивачем та ОСОБА_5, ОСОБА_5, ОСОБА_6 було укладено договори поруки №0/П1, №0/П2, № 0/П3 від 18 березня 2008 року, відповідно умов яких поручителі зобов'язалися перед банком відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного зобовязання.

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору № 0 за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених цим договором, зокрема термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню.

Згідно з п. 3.1.3 кредитного договору № 0 банк має право, керуючись чинним законодавством України, зокрема ст.. 611 ЦК України, відмовити позичальнику в наданні кредиту (частково або в повному обсязі) та/або вимагати від позичальника дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення, зокрема, за порушення позичальником умов цього договору та або/настання будь-якої події, що може погіршити фінансовий стан позичальника та/або вплинути на його здатність або бажання виконувати власні зобов'язання за цим договором.

Відповідно до п.5.5 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 18 березня 2008 року у випадку порушення позичальником термінів повернення кредиту або термінів сплати процентів, комісій строком більше, ніж один місяць, та/або порушення інших умов договору та/або у випадку порушення позичальником та/або заставодавцем та/або поручителем та/або гарантом умов укладеного банком договору щодо надання забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій.

Згідно з п.1.3 договорів поруки №0/П1, №0/П2, №0/ПЗ від 18 березня 2008 року поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в тому числі суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

Позичальник не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по сплаті нарахованих процентів за користування кредитними коштами, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання.

Станом на 20 квітня 2015 року заборгованість позичальника перед банком складає 51 238,45 доларів США, що за курсом НБУ становить 1 078 961,55 грн. та 26 281,65 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, з яких:

- 45 400,00 доларів США, що становить 956 017,49 грн. - кредитна заборгованість;

- 5 838,45 доларів США, що становить 122 944,06 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

7 682,68 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту;

18 598,97 грн. - пеня за прострочення сплати процентів.

Про наявність заборгованості банк належним чином повідомляв відповідачів шляхом надіслання на їх поштові адреси вимоги про погашення заборгованості. Проте відповідачі вказану вимогу не виконали, в добровільному порядку заборгованість не погасили.

Оскільки відповідачі свої зобов'язання за кредитним договором №0 та договорами поруки №0/П1, №0/П2, № 0/П3 від 18 березня 2008 року в повному обсязі не виконали, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.

Такий висновок суду відповідає встановленим у справі обставинам, нормам матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

З матеріалів справи вбачається, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, договір укладено у письмовій формі, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Факт підписання ОСОБА_2 кредитного договору та подальше його виконання також свідчить про згоду останньої з його умовами.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що суд неправомірно стягнув з відповідача суму боргу у іноземній валюті, скільки грошова одиниця України є гривня.

Проте з цим погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України -гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ІДК України).

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором абр законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України забов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

У зв'язку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима, що відповідає правовій позиції ВСУ у справі № 6-190 від 16 вересня 2015 року.

Доводи апеляційної скарги про неповне дослідження обставин справи є безпідставними та не спростовують правильності висновків суду про стягнення заборгованості з відповідачів.

Відповідно до положень ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Ухвалене судом рішення відповідає матеріалам справи та вимоги закону, що регулює зазначені правовідносини, підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308,315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду чинна з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.П.Волошин

Судді: Е.Л.Демченко

ОСОБА_7