Справа № 2-674/11
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" травня 2015 р. Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі :

головуючого: Циганаш І.А.

при секретарі: Возлюбленій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кіровограді цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірним та скасування акту опису й арешту майна, складеного 20 березня 2015 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС Головного управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

30 березня 2015 року заявник звернувся до суду з вищезазначеною скаргою, вказав, що Ленінським районним судом м. Кіровограда по справі № 2-647/11 за позовом ПАТ «Перший інвестиційний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 26.04.2011 року було винесено заочне рішення та 06.07.2011 року винесено додаткове заочне рішення.

На підставі вищезазначеного заочного рішення суду 31.01.2012 року Ленінським районним судом м. Кіровограда було видано виконавчий лист та старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС Головного управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_2 було відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший інвестиційний банк».

Старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень УДВС Головного управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_2 20.03.2015 року склала акт опису й арешту майна, за яким описано й накладено арешт на 1/2 частину нежитлової будівлі за адресою м. Кіровоград, вул. Десантників, 92 загальною площею 2011,10 кв. м, розташованої на земельній ділянці площею 13127,91 кв. м.

Зі змісту рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.01.2015 року вбачається, що 14.07.2007 року ОСОБА_1 уклав із ПАТ «ПІБ» кредитний договір № 05/07/35-КФ від 14.06.2007 року на забезпечення виконання умов якого він того ж дня уклав із банком договір іпотеки, предметом якого є комплекс будівель по вул. Десантників у м. Кіровограді, про що свідчить договір іпотеки від 14.06.2007 року.

Тобто, державний виконавець звернув стягнення на 1/2 частину предмету іпотеки.

Верховний Суд України в «Аналізі судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна» розяснив, що відповідно до ч.3 ст.5 Закону України «Про іпотеку» частина обєкту нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий обєкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Суди повинні мати на увазі, що чинним законодавством не передбачена можливість передачі в іпотеку частини обєкта нерухомого майна, оскільки після виділення в натурі й реєстрації права власності на неї така частина перестає бути частиною і стає окремим обєктом нерухомості. Цей висновок повинен застосовуватися незалежно від того, чи перебуває частина обєкта нерухомого майна в спільній власності, чи в одноосібному володінні.

Отже, звернення стягнення на 1/2 частину предмету іпотеки не відповідає вимогам ч.3 ст.5 Закону України «Про іпотеку».

Просить визнати неправомірним та скасувати акт опису й арешту майна від 20.03.2015 року, що складений державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС Головного управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_2

В судове засідання ОСОБА_1 не зявився, хоча належним чином повідомлений про розгляд скарги, надав заяву про розгляд скарги без його участі, скаргу підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в скарзі.

Старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень УДВС Головного управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_2О в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні скарги, надала письмові заперечення на скаргу, зазначив, що державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства, тому скарга є необґрунтованою та безпідставною.

Представник ПАТ «Перший інвестиційний банк» в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про розгляд скарги, причини неявки в судове засідання не надав.

Вислухавши старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС Головного управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_2, дослідивши матеріали цивільної справи № 2-674/11 та виконавчого провадження, суд дійшов до висновку, що скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини кожен, чиї права і свободи, викладені в цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі.

Статтею 383 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч.1, 2 ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Частиною 2 ст. 387 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

У відповідності до ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження мають право подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження. Боржник зобовязаний утриматись від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати достовірні інформації про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банківських установах чи інших фінансових установах; своєчасно зявлятись за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

У відповідності до ч.1, 2, 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби-обмежити права користування майном,здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид,обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна,його значення для власника чи володільця,необхідності використання та інших обставин.

У відповідності до ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Судом встановлено, що 14 червня 2007 року між ВАТ « Перший ОСОБА_3 » та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого цей договір забезпечує виконання іпотекодавцем зобовязань за кредитним договором №05/07/35-КФ від 14.06.2007 року, що був укладений між іпотекодавцем та іпотекодержателем. Іпотекодавець передає іпотекодержателю в іпотеку в якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобовязань за кредитним договором належний йому на праві власності обєкт нерухомості, а саме комплекс номер 92, який знаходиться по вул. Десантників в м. Кіровограді. Нежитлова будівля передається разом з усіма приналежностями та поліпшеннями, які можуть виникнути в результаті переобладнання/ перепланування, реконструкції та/або добудови споруди в майбутньому протягом дії цього іпотечного договору.

Згідно заочного рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26.04.2011 року по справі № 2-674/11 за позовом ПАТ «Перший ОСОБА_3» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором позовні вимоги ПАТ «Перший ОСОБА_3» задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший ОСОБА_3» заборгованість по кредитному договору 05/07/35-КФ від 14 червня 2007року у розмірі 338491,96 доларів США, що відносно гривні еквівалентно 2685832,15 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший ОСОБА_3» понесені судові витрати по справі у розмірі 1820 грн.

У відповідності до додаткового заочного рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 липня 2011 року доповнено заочне рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26 квітня 2011 року у справі за позовом ПАТ «Перший ОСОБА_3» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший ОСОБА_3 » заборгованість по кредитному договору 05/07/35-КФ від 14 червня 2007 року, а саме по пені у розмірі 819211,18 грн., з яких 700769,84 грн. пеня за прострочення сплати кредиту, 118441,34 грн. пеня за прострочення сплати відсотків.

На підставі вищезазначених рішень суду 31.01.2012 року Ленінським районним судом м. Кіровограда було видано виконавчий лист.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 11.03.2012 року на адресу відділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області від представника стягувача - ПАТ «Перший інвестиційний ОСОБА_3» надійшла заява про примусове виконання виконавчого листа № 2 - 674/11 від 31.01.2012 року Ленінського районного суду м. Кіровограда про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший ОСОБА_3» заборгованості по кредитному договору.

Керуючись ст. ст. 17, 18, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем відкрито виконавче провадження, про що винесено постанову від 16.03.2012 р., в якій боржнику надано строк для добровільного виконання.

Згідно довідки ООБТІ від 28.03.2012 року видно, що за боржником зареєстроване право власності на нерухоме майно за адресою м. Кіровоград, вул. Десантників, 92, загальна площа земельної ділянки 13 146,90 кв. м.

19.06.2012 р. державним виконавцем в м. Кіровограді по вул. Десантників, 92 проведено виконавчі дії щодо опису й арешту майна, складено акт опису й арешту майна на нежитлову будівлю загальною площею 1815,4 кв. м., яка розташована на земельній ділянці 13 146,9 кв. м.

Боржник звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда зі скаргою про визнання дій неправомірними та скасування акту опису й арешту майна.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28.10.2012 року по справі за № 1111/5839/12, провадження № 4-с/1111/45/12 в задоволені скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірним та скасування акту опису й арешту майна відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 16.01.2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28.11.2012 року залишено без змін.

Згідно висновку ОКП «Кіровоградське ООБТІ» від 14.06.2012 року вбачається, що ОСОБА_1 самочинно за адресою м. Кіровоград, вул. Десантників, 92 побудовано склад літ "Б" та проведено перепланування в літ "А", після чого загальна площа становить 2011,40 кв. м., земельна ділянка складає 13127,91 кв.м.

Відповідно до іпотечного договору від 14.06.2007 року, укладеного між банком та ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_1 передав банку в іпотеку належний йому на праві власності об'єкт нерухомого майна, а саме нежитлову будівлю за адресою м. Кіровоград, вул. Десантників, 92 загальною площею 1815,4 кв. м., яка розташована на земельній ділянці 13 146,9 кв. м.

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно видане ОКП "КООБТІ" від 07.06.2007 р. загальна нежитлового приміщення складала 1815,4 кв. м., яка розташована на земельній ділянці площею 13 146,9 кв. м.

Враховуючи зазначене 10.04.2013 року державним виконавцем в м. Кіровограді по вул. Десантників, 92 проведено виконавчі дії щодо опису й арешту майна, а саме, складений акт опису й арешту майна на нежитлову будівлю загальною площею 2011,40 кв. м., яка розташована на земельній ділянці 13127,91 кв. м.

На підставі ст. 13, 58 Закону України «Про виконавче провадження» 10.04.2013 року винесено постанову про призначення експерта, субєкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

Експертом субєктом оціночної діяльності до відділу надано висновок про ринкову вартість арештованого майна, вартість зазначеного нерухомого майна складала 2 755000,00 грн.

Згідно рішення тендерної (конкурсної) комісії арештоване майно передано на реалізацію до спеціалізованої торгівельної організації ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція».

Відповідно до договорів про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого та рухомого майна (предмета іпотеки) від 14.06.2013року проведення прилюдних торгів призначено було на 14.10.2013 року.

Боржник звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда зі скаргою про визнання дій неправомірними та скасування акту опису й арешту майна від 10.04.2013 року.

Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда по справі № 405/3660/13-ц, провадження 4-с/405/10/13 від 05.06.2013 року скаргу представника ОСОБА_1 про визнання неправомірним та скасування акту опису й арешту майна від 10.04.2013 року залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 12.09.2013 року апеляційну скаргу відхилено, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.06.2013 року залишено без змін.

Згідно рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.12.2012 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя зустрічний позов ОСОБА_4 ¬задоволено. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя -задоволено частково. В порядку поділу спільного майна визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частину комплексу будівель в м. Кіровограді по вул. Десантників, 92. В порядку поділу спільного майна визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частину комплексу будівель в м. Кіровограді по вул. Десантників, 92.

04.03.2013 року внесено відповідний запис № 313019 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07 жовтня 2013 року по справі за № 405/9061/13¬ц, 2/405/1756/13 зупинено продаж арештованого майна - 1/2 частини комплексу будівель по вул. Десантників, 92 в м. Кіровограді.

Керуючись п. 7 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» 14.10.2013 року державним виконавцем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження.

Згідно рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 лютого 2014 року по справі № 405/9061/13-ц, 2/405/1756/13 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ПАТ «Перший інвестиційний банк», відділу примусового виконання рішень УДВС Головного управління юстиції у Кіровоградській області про звільнення з - під арешту 1/2 частини комплексу будівель по вул. Десантників, 92 в м. Кіровограді, накладеного на підставі акту опису й арешту майна, що був складений 10.04.2013 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС Головного управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_2О відмовлено. Заходи з метою забезпечення позову, а саме зупинення продажу арештованого майна - 1/2 частини комплексу будівель по вул. Десантників, 92 в м. Кіровограді, накладені ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.10.2013 року скасовано.

У відповідності до ухвали апеляційного суду м. Кіровограда від 24.06.2014 року рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.02.2014 року залишено без змін.

18.11.2014 року державним виконавцем винесено постанову про поновлення виконавчого провадження.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 липня 2014 року зупинено виконання рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 лютого 2014 року до закінчення касаційного провадження.

12.08.2014 року державним виконавцем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2014 року рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 24 червня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

18.11.2014 року державним виконавцем винесено постанову про поновлення виконавчого провадження.

27.01.2015 р. Ленінським районним судом м. Кіровограда винесено рішення по справі № 405/9061/13¬ц, 2/405/1842/14 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ПАТ «Перший інвестиційний банк», відділу примусового виконання рішень УДВС Головного управління юстиції у Кіровоградській області про звільнення майна з - під арешту, позовні вимоги про звільнення з - під арешту 1/2 частини комплексу будівель по вул. Десантників, 92 в м. Кіровограді, що складається з будівлі ААа 1-3, к, кр, навісу аl, а2, а3, гаражу В, навісу Е, убиральні Ж, вимощення ІІІ, огорожі, NN1, бетонного майдану І, накладеного на підставі акту опису й арешту майна від 10.04.2013 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС Головного управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_2 А,О. задоволено.

Звільнено з - під арешту 1/2 частину комплексу будівель по вул. Десантників, 92 в м. Кіровограді, що складається з будівлі AAal-3, к, кр, навісу аl, а2, а3, гаражу В, навісу Е, убиральні Ж, вимощення ІІІ, огорожі, NN1, бетонного майдану І, на який старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС Головного управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_2 10.04.2013 року накладено арешт.

Заходи забезпечення позову, вжиті шляхом зупинення продажу ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07 жовтня 2013 року арештованого майна - 1/2 частини комплексу будівель по вул. Десантників, 92 в м. Кіровограді скасовано.

Рішення не набрало законної сили, 03.04.2015 року направлено з апеляційною скаргою для розгляду до Апеляційного суду Кіровоградської області.

З метою подальшого реального виконання вказаного виконавчого документа, керуючись ст.ст. 5, 11 Закону України «Про виконавче провадження» на адресу ОКП «Кіровоградського ООБТІ», ОСОБА_4 та ОСОБА_1 державним виконавцем в січні 2015 року направлено листи щодо надання інформації, а саме, чи здійснювався акт розподілу вищезазначеного майна та виготовлялася технічна документація на 1/2 частину комплексу будівель в м. Кіровограді по вул. Десантників, 92 на ім'я боржника ОСОБА_1

10.02.2015 року на адресу відділу надійшов лист від 26.01.2015 року ОКП «Кіровоградського ООБТІ», в якому повідомлено, що у випадках, коли житловий будинок садибного типу, дачний будинок, гараж, громадський будинок, квартира належить двом і більше власникам, технічний паспорт складається в цілому на об'єкт нерухомості.

20.03.2015 р. державним виконавцем в м. Кіровограді по вул. Десантників, 92 проведено виконавчі дії щодо опису й арешту майна, а саме, складено акт опису й арешту майна, згідно якого проведено опис майна, що належить боржнику, описано і накладено арешт на 1/2 частину у складі нежитлової будівлі за вищезазначеною адресою загальною площею 2011,40 кв. м., розташованої на земельній ділянці 13127,91 кв. м., що належить ОСОБА_1, будівля літ А.А1,А2,А3, а кр.- кр.2, к1,к7,к8,гараж літ В, навіс літ а1,а2,а3, склад літ Б, навіс літ Е, убиральня літ Ж, вимощення III, майданчик 1, огорожа №-№1. Будівля двоповерхова в задовільному стані, проведено вода, газ, каналізація, вартістю 3 000000 грн. Описане майно буде передане для реалізації не раніше 25.06.2015 року. На описане майно накладено арешт і встановлено обмеження права користування ним без права користування та відчуження. Описане майно прийняв на відповідальне зберігання, копію акту опису й арешту майна отримав ОСОБА_1, заяв та зауважень у ОСОБА_1 не було (а.с.73).

Згідно ч.3 ст.5 Закону України «Про іпотеку» частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об'єкта нерухомого майна,яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

В пунктах 35, 36 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що відповідно до частини третьої статті 5 Закону України «Про іпотеку» частина обєкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий обєкт нерухомості. Це положення повинно застосовуватися судом з урахуванням змісту частини другої статті 6 цього Закону щодо нерухомого майна, яке перебуває у спільній власності. У випадку коли окрема будівля не перебуває у спільній власності та зареєстрована під одним інвентарним номером у складі інших будівель, що належали іпотекодавцю, Закон України «Про іпотеку» не вимагає виділення такої будівлі в натурі для укладення договору іпотеки. У разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (стаття 23 Закону України «Про іпотеку»).

У відповідності до Аналізу судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна Верховного Суду України зазначено, що у зазначеній постанові вимога закону щодо виділення частини обєкта нерухомого майна та реєстрації права власності на неї як на окремий обєкт нерухомості повязується з іпотекою частки в праві спільної часткової власності й при цьому виключається необхідність виділення в натурі окремої будівлі, що є частиною нерухомого майна (складовою складної речі), яка належить іпотекодавцю одноосібно.

Із цим розясненням не можна погодитись, виходячи з такого.

По-перше, законодавчо визначено, що ч. 3 ст. 5 Закону № 898-ІV застосовується, якщо інше не встановлено цим Законом. Разом із тим жодних винятків із встановленого правила про можливість передачі в іпотеку частини обєкта нерухомого майна лише після її виділення в натурі Закон № 898-ІV не містить. У ч. 2 ст. 6 зазначеного Закону, на яку посилається постанова пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5, йде мова про умови передачі в іпотеку частки у спільному майні, а не про частину обєкта нерухомого майна.

По-друге, Порядком № 868 передбачена можливість проведення виділу обєкта нерухомого майна зі складу обєкта нерухомого майна, що складається з двох або більше обєктів. Із п. 58 цього Порядку вбачається, що для проведення державної реєстрації прав при виділенні окремого обєкта зі складу обєкта нерухомого майна, що складається з двох або більше обєктів, до органу державної реєстрації прав подається документ, що підтверджує присвоєння новоствореному обєкту нерухомого майна окремої адреси. При цьому право власності на виділений обєкт оформлюється свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. Обєкт, який виділено в натурі, вважається новоствореним і йому присвоюється новий реєстраційний номер (статті 18, 21 Закону № 1952-IV).

Отже, незважаючи на те, що зазвичай виділ частки з обєкта нерухомого майна має місце при існуванні спільної власності на таке майно, законодавчо не виключена й можливість виділу частки з обєкта нерухомого майна, який складається з кількох окремих будівель, споруд, або обєкта, фізичний поділ якого є можливим.

Таким чином, суди повинні мати на увазі, що чинним законодавством не передбачена можливість передачі в іпотеку частини обєкта нерухомого майна, оскільки після виділення в натурі й реєстрації права власності на неї така частина перестає бути частиною і стає окремим обєктом нерухомості. Цей висновок повинен застосовуватися незалежно від того, чи перебуває частина обєкта нерухомого майна в спільній власності, чи в одноосібному володінні.

Згідно п.23 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при виконанні судових рішень про стягнення грошових коштів державний виконавець на підставі статті 52 Закону «Про виконавче провадження» у першу чергу звертає стягнення на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів, і лише за відсутності у боржника коштів і цінностей на належне йому інше майно, за винятком того, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Наведений у додатку до Закону про виконавче провадження перелік видів майна громадян, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, є єдиним для всіх випадків звернення стягнення на зазначене майно.

Стягнення на нерухоме майно (будинок, квартиру, інше приміщення та земельну ділянку) звертається за відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна з додержанням вимог статті 63 Закону «Про виконавче провадження», крім звернення стягнення на предмет іпотеки, яке здійснюється на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса (стаття 33 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку»).

Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу (частина пята статті 52 Закону про виконавче провадження). У будь-якому випадку черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем. Проте відмову державного виконавця задовольнити зазначену вимогу боржника може бути визнано в судовому порядку необґрунтованою, коли очевидно, що цією вимогою не порушено інтересів стягувача й не ускладнено виконання рішення.

Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи, що 14 червня 2007 року між ВАТ «Перший ОСОБА_3» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого цей договір забезпечує виконання іпотекодавцем зобовязань за кредитним договором №05/07/35-КФ від 14.06.2007 року, що був укладений між іпотекодавцем та іпотекодержателем, іпотекодавець передав іпотекодержателю в іпотеку в якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобовязань за кредитним договором належний йому на праві власності обєкт нерухомості, а саме комплекс будівель, який знаходиться по вул. Десантників, 92 в м. Кіровограді, акт опису й арешту майна, складений 20 березня 2015 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС Головного управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_2 відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та п. п. 1.5.2, 4.2.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України 02.04.2012 року № 512/5, тому скаргу ОСОБА_1 слід визнати необґрунтованою, а оскаржуваний акт опису й арешту майна від 20.04.2015 року державного виконавця правомірним, оскільки старший державний виконавець діяв у відповідності з вимогами чинного законодавства та в межах своїх повноважень і права заявника не були порушені.

Враховуючи, що акт опису й арешту майна, складений державним виконавцем 20.03.2015 року, а скаржник до суду звернувся зі скаргою 30.03.2015 року, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не пропущено строк звернення до суду.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 383-388 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд ,-

УХВАЛИВ :

Скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірним та скасування акту опису й арешту майна, складеного 20 березня 2015 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС Головного управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда І. А. Циганаш