АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Усика Г.І., Шахової О.В.,

при секретарі: Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 30.01.2015 у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30.01.2015 у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосуванням норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної та необґрунтованої ухвали, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою справу направити до суду першої інстанції для розгляду питання про відкриття провадження у справі. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що між сторонами існує спір, оскільки у заяві ОСОБА_1 чітко зазначено, що спір між сторонами відсутній,а встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю є бажанням як заявника так і зацікавленої особи.

В судовому засіданні заявник та заінтересована особа підтримали апеляційну скаргу, просили про її задоволення та скасування ухвали суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 293 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження у справі.

Справа № 755/2291/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/4746/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Ластовка Н.Д.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю, суд першої інстанції виходив з того, що захист порушеного чи невизнаного цивільного права здійснюється у порядку позовного провадження, а із заяви вбачається спір про право.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту, перелічені у частині першій цієї статті, в тому числі проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, а також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною 4 ст. 256 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі , якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення вбачається спір про право.

Статтею 259 ЦПК України встановлено, що у рішенні суду повинно бути зазначено мету встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.05. 1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, а чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Проте, як вбачається з заяви її вимогами є як встановлення юридичного факту, що підлягає розгляду в порядку окремого провадження, так і визнання майна спільною сумісною власністю сторін, що є спором про визнання права власності, який, в свою чергу, є спором про право і підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно дійшов до висновку, що в порядку ч. 4 ст. 256 ЦПК України, слід відмовити у відкритті провадження, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги колегії суддів.

Отже, доводи апеляційної скарги законність і обґрунтованість ухвали суду не спростовують, ухвала постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 30.01.2015 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: