Справа № 628/4089/14-ц
Провадження № 2/628/125/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 р. Куп»янський міськрайонний суд Харківської області

У складі: головуючого - судді Коваленко О.А.

при секретарі Горбашовій І.М.

З участю: представника позивача - адвоката ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Куп»янську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, 3-я особа: ОСОБА_5, про стягнення боргу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 р. позивач ОСОБА_3 звернувся до суду до відповідачки ОСОБА_4 з позовом про стягнення боргу та моральної шкоди, вказавши наступне.

29 січня 2014 р. відповідачка ОСОБА_4 позичила у нього в борг 21000 грн. терміном на 6 місяців під 15% щомісячно зі сплатою основної суми в строк до 29 липня 2014 р., про що надала розписку.

Проте до теперішнього часу вона борг не сплатила та на неодноразові звернення не реагує, у зв»язку з чим він вимушений звернутися до суду.

Крім основної суми, він має право стягнути відсотки, що складають суму 31500 грн. (3150 грн. х 10 місяців), а також суму боргу з урахуванням індексу інфляції за серпень-жовтень 2014 р. - 55761,59 грн. (21000 грн. + 31500 грн. х 100,8 х 102,9 х 102,4) та 3% річних від простроченої суми - 1672,85 грн. (55761 грн. х 3%), що за його підрахунками становить загальну суму 57434,44 грн.

Посилаючись на те, що відповідачка такими своїми діями завдала йому і моральної шкоди, просить суд стягнути з неї у відшкодування моральної шкоди 5000 грн., а також понесені судові витрати на правову допомогу.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_4 позов не визнала, пояснивши суду, що дійсно в січні 2014 р. вона позичила у позивача 21000 грн., так як її онуку ОСОБА_5 були потрібні гроші, про що вона від свого імені написала розписку ОСОБА_3. З метою забезпечення повернення боргу вона видала позивачу довіреність на продажу свого жилого будинку в АДРЕСА_1 Куп»янського району. На сьогоднішній день їй відомо, що позивач продав цей будинок, а гроші не віддав. За таких обставин вона вважає, що ніяких грошей позивачу вона не винна.

3-я особа ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог і також пояснив, що в січні 2014 р. його баба ОСОБА_4 для нього позичила у позивача ОСОБА_3 гроші в сумі 21000 грн.. В той же день баба надала ОСОБА_3 довіреність на продаж свого будинку в с. Новоосинове в рахунок компенсації за борг. Позивач будинок продав та отримав від покупця гроші, у зв»язку з чим він вважає позовні вимоги безпідставними.

Суд, заслухавши сторони, їхніх представників, 3-ю особу, дослідивши надані докази і матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Так, судом установлено, що 29 січня 2014 р. відповідачка ОСОБА_4 позичила у ОСОБА_3 гроші в сумі 21000 грн. терміном на 6 місяців під 15% щомісячно зі сплатою основного боргу в строк до 29 липня 2014 р., про що надала розписку (а.с. 6).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Самою відповідачкою не оспорюються той факт, що вона отримала гроші від позивача, про що надала розписку.

Форма договору позики відповідає вимогам ст. 1047 ЦК України.

Відповідачкою не спростовується і та обставина, що борг з відсотками не повертався позивачеві, але вона вважає, що в забезпечення повернення боргу нею була видана довіреність на ім»я ОСОБА_3 з правом продажу належного їй житлового будинку в с. Новоосинове Куп»янського району.

Проте твердження відповідачки про те, що за рахунок боргу вона передала позивачу довіреність з правом продажу належного їй на праві власності житлового будинку, судом не приймаються до уваги, оскільки вказана нотаріально посвідчена довіреність відповідачкою видана на вчинення від її імені правочинів, представництва її інтересів в судах тощо (а.с. 40).

Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таким умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як передбачено ст. 599 ЦК України, зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання).

Крім цього, частина 1 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання.

Наданими доказами підтверджується, що відповідачка ОСОБА_4 зобов»язалася перед позивачем ОСОБА_3 повернути борг, то вона повинна була виконати це зобов»язання, тобто повернути 21000 грн.

Обов»язок позичальника повернути позику передбачений і ст. 1049 ЦК України.

Стосовно вимог ОСОБА_3 щодо стягнення боргу з урахуванням 15% згідно з наданою розпискою та з урахуванням індексу інфляції і 3% річних за порушення грошового зобов»язання, суд вважає на необхідне зазначити наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Такі наслідки порушення договору позичальником передбачені і в ст. 1050 ЦК України.

З урахуванням індексу інфляції з серпня 2014 р. по 1 березня 2015 р. позивач мав би отримати 25415,21 грн. - (21000 грн. х 100,8:100 х 102,9:100 х 102,4:100 х 101,9:100 х 103,0:100 х 103,1:100 х 105,3:100).

Сума, яка дорівнює 3% річних, за 7 місяців прострочки з серпня 2014 р. по 1 березня 2015 р. становить 444,78 грн. - (25415,21 грн. х 3: 100 = 762,46 грн. - за 12 місяців, за 1 місяць - 63,54 грн., за 7 місяців - 63,54 грн. х 7 = 444,78 грн.).

Таким чином, з відповідачки ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 за порушення грошового зобов»язання підлягає стягненню загальна сума 25859,99 грн. - (25415,21 грн.+444,78 грн.).

Проте суд вважає, що сума боргу з урахуванням щомісячних 15% за користування грошима не підлягає стягненню, так як ці вимоги безпідставні та не передбачені законом.

Що стосується позовних вимог позивача ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, то суд вважає, що в цій частині вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів, які б свідчили про завдання йому моральної шкоди.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідачки судові витрати на правову допомогу - 800 грн. (а. с. 59).

На підставі цієї статті з відповідачки підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст. ст. 509, 526, 599, 610, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050, 1051 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в розмірі 25 859,99 грн. та в повернення судових витрат 800 грн.

В задоволенні решти позовних вимог та стягнення моральної шкоди ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Куп»янський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий Коваленко О. А.

Повний текст рішення складений 20 березня 2015 р.