Справа № 127/4201/15-ц Провадження № 22-ц/772/1565/2015Головуючий в суді першої інстанції Вохмінова О. С.
Категорія 50 Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючої: Шемети Т.М.

суддів: Сопруна В.В., Марчук В.С.

при секретарі: Сніжко О.А.

за участю: позивача ОСОБА_2, представника відповідача адвоката Деркача В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09.04.2015 року,

встановила:

10.03.2015 року ОСОБА_2 звернулась з вказаним позовом до Вінницького міського суду Вінницької області. Позовні вимоги мотивувала тим, що син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 досяг повноліття, однак продовжує навчатись на 2-му курсі Вінницького коледжу будівництва і архітектури КНУБА. Позивачка на може забезпечити матеріальні потреби повнолітнього сина. Тому просила стягувати з відповідача на її користь на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5, який продовжує навчатись 1000 грн. щомісячно але не менше 30% прожиткового мінімуму на період навчання - до ІНФОРМАЦІЯ_5

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.04.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила зазначене рішення скасувати, та постановити нове яким позовні вимоги задовольнити. Апеляційну скаргу мотивує тим, що підставою для відмови в задоволенні позову стало те, що у відповідача немає можливості надавати матеріальну допомогу сину. З такою думкою суду вона не погоджується, оскільки, вважає, що надані відповідачем докази не свідчать про його неможливість утримувати сина.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2. подану апеляційну скаргу підтримала з викладених у ній підстав. Представник ОСОБА_4 - адвокат Деркач В.Г. апеляційну скаргу не визнав, його довіритель доглядає за батьком-інвалідом, сплачує заборгованість по аліментах, яка виникла до повноліття сина, а тому не може утримувати його після досягнення повноліття.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_2, представника ОСОБА_4 - адвоката Деркача В.Г., дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

· ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7);

· ОСОБА_5 досяг повноліття та продовжує навчатись у Вінницькому коледжі будівництва і архітектури КНУБА на 2 курсі, термін навчання до 30.06.2017 року, що доведено довідкою від 20.02.2015 року № 112/15 (а.с.5);

· ОСОБА_5 проживає з матірю ОСОБА_2, що підтверджено довідкою від 23.02.2015 року № 866 (а.с.4);

· Відповідач ОСОБА_4 проживає та зареєстрований в м. Бердичів, що підтверджено його паспортом (а.с.25-26) та довідкою ОСББ «Галант» від 31.03.2015 року (а.с.27);

· ОСОБА_4 перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення м. Бердичева з 29.09.2014 року по 30.03.2015 року та йому призначено допомогу компенсацію на непрацюючу працездатну особу в зв'язку з доглядом за інвалідом І групи, розмір допомоги не вказаний (довідка КПСЗН м. Бердичів від 30.03.2015 року № 728 - а.с.28).

Суд, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що дитина проживає з матір'ю, отримує стипендію, а відповідач в зв'язку з доглядом за інвалідом не працює, сплачує борг по аліментах, власного доходу не має, а тому суд дійшов висновку, що відповідач не в змозі утримувати повнолітнього сина.

Такий висновок суду не відповідає встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного:

Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 20 Постанови від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу Укарїни при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

В розглядуваній справі встановлено, що ОСОБА_5 досяг повноліття, однак не досяг 23 років, навчається, потребує утримання не лише від матері, з якою проживає, але й від батька.

Стосовно можливості відповідача надавати утримання повнолітній дитині слід вказати наступне:

Суд першої інстанції зазначив, що відомостей про отримання відповідачем іншого доходу, а також допомоги по догляду за інвалідом в матеріалах справи немає.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки про отримання допомоги від 30.03.2015 року виданою управлінням праці та соціального захисту населення призначено допомогу з 29.09.2014 року по теперішній час, однак не зазначено розмір такої допомоги, а стягнення аліментів відбувається з усіх видів заробітку, в тому числі і з такої соціальної виплати як допомога по догляду за інвалідом (а.с.28), обов'язок довести неможливість надання утримання в даній справі лежить на відповідачеві, а він інформації щодо розміру отримуваної допомоги не надав, а лише зазначив в наданих суду запереченнях незрозумілу суму 15 крб., яка не доведена жодним доказом. Сам відповідач є молодою, працездатною особою; доказів того, що він не має можливості працювати, а в його батька немає інших осіб, які зобов'язані його утримувати, - немає.

Не підтверджено матеріалами справи і те, що ОСОБА_5 отримує стипендію, як зазначив суд в оскаржуваному рішенні: довідки з місця навчання свідчать лише про те, що син сторін по справі навчається на денній формі навчання за державним замовленням, що саме по собі не свідчить про отримання стипендії, а є лише доказом того, що він не платить за навчання. Одночасно інформація про навчання на денній формі свідчить про неможливість повнолітнього самому заробляти гроші та підтверджує його потребу у матеріальному утриманні від батьків.

Наявність у відповідача заборгованості по аліментах, яка виникла до досягнення дитиною повноліття, не може слугувати критерієм для визначення неможливості надавати дитині утримання відповідачем, а лише свідчить про неналежне виконання ним батьківських обов'язків і до досягнення сином повноліття.

З а таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про неможливість надавати утримання синові є невірним, а позов підлягає до задоволення.

Разом з тим, розмір аліментів в сумі 1000 грн., який зазначила позивачка, є дещо завищеним:

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

За правилами ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатним чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи те, що прожитковий мінімум на одну особу на місяць в середньому 1176 грн.(закон України «Про Державний Бюджет на 2015 рік»), повнолітню дитину яка навчається зобов'язані утримувати і мати, і батько, беручи до уваги те, що відповідач має на утриманні батька-інваліда І групи, однак сам є працездатною особою молодого віку, тобто має можливість надавати утримання, суд приходить до висновку, що з нього слід стягнути на користь позивача 500 грн. аліментів на сина ОСОБА_5, задовольнивши таким чином позовні вимоги частково.

З урахуванням положень ст. 88 ЦПК України, до стягнення із відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп..

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316. 317, 319, 324 ЦПК України, -

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09.04.2015 року скасувати та ухвалити нове:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця та жителя АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2 аліменти на повнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, в розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 10.03.2015 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_5 23 років.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в сумі 243,60 грн..

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: Т. М. Шемета

Судді: В.С. Марчук

В.В. Сопрун