АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 602/1036/14-цГоловуючий у 1-й інстанції Сенюх М.З.
Провадження № 22-ц/789/650/15 Доповідач - Жолудько Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Жолудько Л.Д.

суддів - Кузьма Р. М., Сташків Б. І.,

при секретарі - Баляс Т.І.

з участю ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лановецького районного суду від 10 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Чайчинецької сільської ради, відділу Державного агентства земельних ресурсів у Лановецькому районі, приватного сільськогосподарського підприємства агрофірма "Чайчинецька", Лановецької районної державної адміністрації про визнання права власності на земельну частку (пай),

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Чайчинецької сільської ради, відділу Державного агентства земельних ресурсів у Лановецькому районі, приватного сільськогосподарського підприємства агрофірма "Чайчинецька", Лановецької районної державної адміністрації про визнання права власності на земельну частку (пай).

Рішенням Лановецького районного суду від 10 березня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Апелянт вказує, що судом не взято до уваги показання свідків: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які вважали його членом колгоспу і підтвердили, що кожен, хто приходив на роботу в колгосп писали по дві заяви: одну про прийняття на роботу, а другу - на вступ в члени колгоспу. Судом безпідставно не враховано довідку від 14.08.2013 року, видану йому агрофірмою "Чайчинецька" про те, що він був прийнятий в члени колгоспу 03.01.1994 року та працював там до 12.08.2013 року. Вказує на те, що наявність заяви про застосування строків позовної давності не є наслідком відмови в позові, якщо він обґрунтований. Наголошує на тому, що його основним місцем роботи була робота в агрофірмі "Чайчинецька". Відповідачем не доведено в судовому засіданні, що позивач працював за сумісництвом в даному господарстві.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав свою апеляційну скаргу, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Інші особи, які брали участь у справі в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду.

Судом установлено, що 03 січня 1994 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в агрофірму "Чайчинецька" майстром-наладчиком холодильних установок, 11 вересня 2013 року звільнений з роботи за станом здоров'я, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1, виданої ПСП агрофірмою "Чайчинецька".

Протягом 1994-1996 років ОСОБА_1 пропрацював замість встановленого мінімуму трудоднів у кількості 260 днів: 216 - у 1994 році, 180-у 1995 році, 150-у 1996 році, що стверджується вищевказаною копією трудової книжки.

На підставі рішення Чайчинецької сільської ради народних депутатів № 3 від 14.03.1995 року "Про передачу земель у колективну власність агрофірми "Чайчинецька" вказаній агрофірмі видано державний акт на право колективної власності на землю серії ТР 16, який зареєстрований в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю від 21.06.1996 року.

Розпорядженням голови РДА № 171 від 25.04.2005 року надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) за рахунок земель колективної власності колишньої агрофірми "Чайчинецька" на території Чайчинецької сільської ради. В додатку до даного розпорядження (списках) громадянин ОСОБА_1 не внесений.

Вищезазначене підтверджується повідомленням Держземагенства у Лановецькому районі № 2-12/467 від 11.07.2014 року (а.с. 4).

Відповідно до повідомлення архівного відділу Лановецької РДА № 25 від 26.12.2014 року в документах архівного фонду сільськогосподарського підприємства агрофірми "Чайчинецька", в протоколах засідань правління колгоспу та загальних зборів за 1994-1999 роки рішення про прийом на роботу, прийом в члени підприємства та вибуття з членів підприємства ОСОБА_1 відсутні (а.с. 81).

Згідно з довідкою № 4 від 30.01.2015 року, виданою ПСП агрофірмою "Чайчинецька", ОСОБА_1 працював у даному господарства з січня 1994 року майстром-наладчиком холодильних установок по договору без прийому в члени колгоспу, оскільки тоді він працював кочегаром в Снігурівській школі З/О I-III ступенів (з 14.10.1993 року по 01.06.1998 року) (а.с. 104).

Як убачається з трудової книжки УКР № 2315772 від 25.03.1997 року, 14.10.1993 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду сезонного кочегара Снігурівської З/О школи I-Ш ступенів, 15.11.1993 року переведений на посаду старшого кочегара, 01.06.1998 року звільнений з посади старшого кочегара за власним бажанням (а.с. 112-113).

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників апеляційного розгляду справи, колегія вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід відхилити.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано, а судом у судовому засіданні не здобуто доказів про те, що ОСОБА_1 був членом КСП агрофірми "Чайчинецька" на час видачі господарству державного акта на право колективної власності на землю, а тому у нього відсутнє право на земельну частку (пай).

Колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам закону.

В силу вимог статей 11, 10, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" № 7 від 16.04.2004 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю.

Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта.

Позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Колегія суддів вважає, що на підставі зібраних доказів і у відповідності з вимогами ст.ст. 5, 23 ЗУ "Про колективне сільськогосподарське підприємство" суд першої інстанції дійшов мотивованого висновку про те, що ОСОБА_1 не був членом КСП агрофірми "Чайчинецька" і в нього не виникло право на земельну частку (пай).

Сама по собі трудова книжка, видана ОСОБА_1 ПСП агрофірмою "Чайчинецька", без узгодження з іншими доказами, не може бути доказом його членства в КСП, а може свідчити лише про трудові відносини з господарством.

Суд підставно не прийняв до уваги довідку агрофірми "Чайчинецька" із зазначенням дати вступу ОСОБА_1 в члени колгоспу 03.01.1994 року, оскільки вона видана на підставі книг обліку розрахунків по оплаті праці, які не можуть бути належними доказами прийняття позивача в члени колгоспу.

Оскільки позивачем не подано, а судом не здобуто належних доказів про те, що він на момент отримання КСП агрофірмою "Чайчинецька" державного акта на право колективної власності на землю був членом КСП та мав бути у списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю як особа, яка має право на земельну частку (пай), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відсутні правові підстави для задоволення позову.

Крім того, 10 лютого 2015 року голова ПСП агрофірми "Чайчинецька" направив на адресу суду заяву про застосування позовної давності до вказаного позову, посилаючись на те, що розпаювання земель в агрофірмі мало місце в 1996 році, а загальний термін позовної давності складає три роки.

Відповідно до статей 256; 257; 261, ч.1; 267, ч.4 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Виходячи з того, що судом не встановлено порушення прав позивача, у резолютивній частині рішення суду про відмову ОСОБА_1 в позові відсутнє посилання на пропущення ним позовної давності, колегія не вбачає підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 307, ч. 1, п. 1; 308; 313; 314; 317; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Лановецького районного суду від 10 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Л.Д. Жолудько