Справа № 438/1340/15-ц
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

"22" жовтня 2015 р. суддя Бориславського міського суду Львівської області Слиш А.Т., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» про порушення конституційних прав згідно ст.61 Конституції України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить відновити порушені її конституційні права згідно ст.61 Конституції України.

Позовні вимоги мотивує тим, що у звязку із невиконанням умов кредитного договору №014/0146/82/53241 від 01 листопада 2007 року укладеного ВАТ «ОСОБА_2 Аваль» та чоловіком позивача ОСОБА_3 рішенням Бориславського міського суду Львівської області стягнуто солідарно ОСОБА_3 та позивача на користь ВАТ «ОСОБА_2 Аваль» заборгованість у розмірі 37 711 гривень. Крім цього рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області стягнуто заборгованість із позивача у розмірі 37 711 гривень шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач вважає, що звернення стягнення на предмет іпотеки і у солідарному порядку є подвійним стягненням. Просить відновити порушені відповідачем права згідно ст.61 Конституції України та покарати «ОСОБА_2 Аваль» за порушення чинного законодавства.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Статтею 16 Цивільного кодексу України (ЦК України) визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, якими є: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов»язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Позовну заяву подано без додержання зазначених вимог ст.ст. 119-120 ЦПК України, та інших вимог, встановленим законом, а саме: не сформульовано зміст позовних вимог відповідно визначених ст.16 ЦПК України способів захисту порушеного права (інтересу); не наведено обґрунтування пред»явлення заявлених позовних вимог саме до публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль», Разом з тим, такий спосіб захисту порушеного права не визначений ст. 16 ЦК України та не є чітким, зокрема в частині про покарання «ОСОБА_2 Аваль» за порушення чинного законодавства. Також вимога про захист порушеного права має бути такою, яка в разі задоволення позову має бути зрозумілою, зокрема для державного виконавця для подальшого виконання рішення суду в примусовому порядку.

Таким чином, враховуючи викладене, позивачу необхідно обґрунтувати обраний спосіб захисту порушених прав та можливість їх захисту.

Крім цього, як вбачається з позовної заяви, позивач вважає, що спірні правовідносини щодо стягнення кредитної заборгованності підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів», що відповідачем порушено її законні права як споживача послуг, а тому вона звільняється від сплати судового збору на підставі п.7 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір».

Згідно з п.7 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються державні органи, підприємства, установи, організації, громадські організації та громадяни, які звернулися у випадках, передбачених законодавством, із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб, а також споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що підстава та предмет позову стосуються стягнення кредитної заборгованності згідно кредитного договору №014/0146/82/53241 від 01 листопада 2007 року укладеного ВАТ «ОСОБА_2 Аваль» та чоловіком позивача ОСОБА_3. Регулювання кредитних зобовязань не здійснюється законодавством України про захист прав споживачів, так як відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів», сфера дії цього Закону розповсюджується на правовідносини, які виникають між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, а кредитний договір, не є договором надання послуг, у визначенні Закону, так як надання послуг за цим Законом є: діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного, визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Таким чином, до спірних правовідносин не може бути застосована частина 3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» і пункт 7) ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» щодо звільнення від сплати судового збору, оскільки в заявленому позові позивач виступає не як споживач в розумінні 22) частини 1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» і позов подано не на захист прав ОСОБА_1 як споживача.

Аналогічна правова позиція викладена в пункті 5 Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р., а також в Постанові Верховного суду України №6-39 від 23.05.2012р., де розяснино про те, що застосування положень Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з договірних відносин з банківськими установами, можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання інформації споживачеві про умови такого договору, типи і розміри відсоткової ставки, валютні ризики, процедури виконання договору тощо, які передують договору з банківською установою. Але, після укладення договору, між сторонами виникають договірні кредитні відносини або відносини банківського вкладу, тому до спорів щодо виконання або не виконання такого договору положення Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть застосовуватися, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування або банківського вкладу відповідно.

Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли договірні відносини, які перш за все регулюються нормами ЦК України, а не Законом України «Про захист прав споживачів», а відтак позивач не звільняється від сплати судового збору.

Тому, позивачу необхідно сплатити судовий збір відповідно до ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви.

Позивачка, визначаючи підсудність, покликається на Закон України «Про захист прав споживачів», оскільки приходжу до переконання, що на дані правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак правила альтернативної підсудності визначені ч. 5 ст. 110 ЦПК України не можуть застосовуватися.

Як вбачається, адреса відповідача публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль», яку зазначає позивач, є м. Київ, вул. Лєскова, 9. Отже, позивачем не наведено жодних підстав, щодо застосування судом правил альтернативної підсудності визначені ст. 110 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 121 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Вище викладене дає підстави для висновку, що заява не відповідає вимогам закону, а тому підлягає залишенню без руху з наданням строків на їх усунення. Недоліки підлягають усуненню шляхом складання нового тексту позовної заяви, поданням її до суду з копіями заяви та додатків у відповідності до кількості учасників процесу.

У разі невиконання позивачем у призначений строк вимог закону, зазначених в ухвалі, позовна заява вважатиметься неподаною й буде повернута позивачеві.

Керуючись ст.ст. 119-121 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» про порушення конституційних прав згідно ст.61 Конституції України - залишити без руху.

Запропонувати позивачу, протягом п'яти днів з дня отримання ухвали, усунути вказані недоліки позову.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А.Т. Слиш