Номер провадження 2-о/754/153/15
Справа №754/4879/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

05.05.2015 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Панченко О.М.

при секретарі - Буцко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції в м. Києві про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факт його належності до національності «поляк».

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є сином ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження від 21.06.1977 року та свідоцтвом про розірвання шлюбу від 18.09.1981 року. Його дідусь ОСОБА_3 за національністю був поляком, що підтверджується архівною довідкою від 23.01.2015 року. Відповідно до експертного висновку від 23.02.2015 року прізвища «ОСОБА_3» та «ОСОБА_3» у документах, наданих для експертизи є ідентичними. Зазначив, що в його сім'ї з дитинства дотримувались польських традицій, сповідували римо-католицьке віросповідання, були охрещені в костелі, святкували всі католицькі свята, вивчали польську мову. У зв'язку з тим, що мати і дідусь заявника були поляками, заявник вважає, що він має право на відновлення національності своїх предків та на внесення змін до правовстановлюючих документів із зазначенням національності «поляк», відновивши свою дійсну національність, як це передбачено Законом України «Про національні меншини».

На підставі викладеного просив заяву задовольнити.

Представник заявника в судовому засіданні заяву підтримала у повному обсязі та просила її задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції в м. Києві в судове засідання не з»явився, на адресу суду направив лист в якому при ухваленні рішення покладався на розсуд суду та просив справу розглядати без його участі.

Суд, вислухавши думку представника заявника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення заяви, виходячи з наступного.

Статтею 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 та онуком ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження від 21.06.1977 року та свідоцтвом про розірвання шлюбу від 18.09.1981 року (а.с. 5-6).

Дідусь заявника ОСОБА_3, за національністю був поляком, даний факт підтверджується архівною довідкою від 23.01.2015 року (а.с. 4).

Відповідно до експертного висновку від 23.02.2015 року прізвища «ОСОБА_3» та «ОСОБА_3» у документах, наданих для експертизи є ідентичними. (а.с.7).

Як пояснила в судовому засіданні представник заявника, в сім'ї заявника з дитинства дотримувались польських традицій, сповідували римо-католицьке віросповідання, були охрещені в костелі, святкували всі католицькі свята, вивчали польську мову.

Заявник в своїй заяві просив встановити факт його належності до національності «поляк», на що слід зазначити наступне.

Встановлення вказаного факту дасть можливість відновити заявнику національність, встановити національну приналежність та підтвердити польське походження.

Згідно з ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ст.ст. 256, 258 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно п.п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року №86/5, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду у якому зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Відповідно до п. 2.16.7 Правил, на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду.

Статтею 300 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на індивідуальність і має право на збереження своєї національної культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Стаття 1 та 3 Закону України «Про національні меншини в Україні» від 26.06.1992 року гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної свідомості і самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід'ємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян країни, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність.

Згідно з ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно з ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу.

Згідно з ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявник довів ті обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог.

За таких обставин, в судовому засіданні достовірно встановлено юридичний факт належності заявника до національності «поляк».

Виходячи з вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 57-60, 197, 208-209, 212-215, 218, 256 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 до національності «поляк».

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий: