У Х В А Л А

іменем україни

11 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Амеліна В. І., Дербенцевої Т. П.,

Гончара В. П., Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 22 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору від 08 червня 2007 року № 39.29-50/790к, просило стягнути солідарно з позичальника та ОСОБА_4 як поручителя 329 591,03 доларів США заборгованості за вказаним договором та судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 22 грудня 2014 року, позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 316 791,30 доларів США, що еквівалентно 3 163 572 грн 96 коп., заборгованості за кредитним договором від 08 червня 2007 року № 39.29-50/790к.

Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_3 належним чином не виконувала умови кредитного договору, тому позивач має право на дострокове стягнення з неї заборгованості за кредитом з урахуванням відсотків за користування кредитом та пені солідарно з ОСОБА_4 як з поручителя.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 08 червня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 39.29-50/793к, згідно з умовами якого банк надав останній кредит у розмірі 210 тис. доларів США для придбання нерухомого майна, а відповідачка зобов'язалася повернути його у строк до 08 червня 2017 року та сплатити проценти за його користування у розмірі 12,5 % річних.

Із метою забезпечення виконання вказаного кредитного договору 08 червня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 39.29-50/384п, за умовами якого останній взяв на себе зобов'язання у випадку неналежного виконання боржником зобов'язань за зазначеним кредитним договором відповідати перед банком нарівні з боржником як солідарні боржники (п. п. 1.1 договору поруки).

Пунктами 1.1.1, 3.3.9, 3.3.10 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язався, починаючи з місяця, що слідує за місяцем надання кредиту, щомісячно до 08 числа кожного місяця рівними частинами сплачувати суму грошових коштів, яка включає в себе заборгованість за кредитом і процентами за користування кредитом у розмірі 3066 доларів США; своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями; достроково повернути кредит, погасити нараховані проценти та сплатити можливі санкції у випадках, визначених пунктами 3.2.3, 4.4, 4.5 та 5.4 цього договору.

За порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів позичальник зобов'язався сплачувати банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у цей період (пункт 4.2 кредитного договору).

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Наслідки порушення договору позичальником визначені ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, якими передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Обґрунтовуючи підстави позову, ПАТ «Укрсоцбанк» посилалось на те, що ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 01 березня 2014 року виникла загальна заборгованість у розмірі 329 591,09 доларів США, що еквівалентно 3 291 394 грн 86 коп., із яких: 203 666,59 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 87 298,18 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 28 434,12 доларів США - пеня за несвоєчасне повернення кредиту та 10 192,14 доларів США - пеня за несвоєчасне повернення відсотків, яку позивач просив стягнути на свою користь.

Із матеріалів справи вбачається, що 14 лютого 2014 року у зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором ПАТ «Укрсоцбанк» використало передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України право вимоги дострокового повернення кредиту і надіслало на адресу позичальника та поручителя ОСОБА_4 письмові вимоги про дострокове повернення кредиту та процентів (а. с. 24-27).

20 лютого 2014 року ОСОБА_4 отримав письмову вимогу банку, що підтверджується поясненнями останнього, які він надав у запереченнях на позов (а. с. 71-76).

З огляду на зазначене, пред'явивши вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом та процентів за користування ним, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пунктом 6.2 договору поруки передбачено, що цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до повного виконання всіх вимог, забезпечених порукою, визначених п.п. 2.1.1-2.1.3 цього договору.

Із матеріалів справи вбачається та не заперечується самим ОСОБА_4, що вимогу банку про дострокове повернення кредиту та процентів за користування ним останній отримав 20 лютого 2014 року, а з позовом банк звернувся про солідарне стягнення кредитної заборгованості 19 червня 2014 року (про що свідчить поштовий штемпель на конверті), тобто в межах строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України.

З огляду на зазначене висновки судів про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за тілом кредиту та відсотків за користування кредитом ґрунтуються на законі та відповідають фактичним обставинам справи, підстави для скасування судових рішень у цій частині відсутні.

У той же час, стягуючи з відповідачів на користь позивача пеню в іноземній валюті, суди не звернули уваги на наступне.

За змістом ст. ст. 3, 4 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 листопада 1996 року

№ 543/96-ВР розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Виходячи із того, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, тобто встановлення максимального розміру пені пов'язано з розміром облікової ставки Національного банку України, а чинним законодавством України Національному банку України не надано повноважень на встановлення облікової ставки для іноземної валюти, то з огляду на зазначене пеня має розраховуватись лише у грошовій одиниці України - гривні.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині вирішення спору про стягнення пені, на порушення приписів ст. 303 ЦПК України на зазначене не звернув уваги і апеляційний суд.

З огляду на зазначене постановлена у справі ухвала апеляційного суду в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції про стягнення пені не може вважатись законною і обґрунтованою та в силу ст. 338 ЦПК України у цій частині підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 22 грудня 2014 року в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції про стягнення пені скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 22 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. І. Амелін

В. П. Гончар

Т. П. Дербенцева

Д. О. Остапчук