У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Горелкіної Н.А., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), приватного підприємства «Міміно», ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежитлового приміщення, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності за касаційною скаргою приватного підприємства «Міміно» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 червня 2013 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2009 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулись до суду з указаним позовом, в якому просили визнати недійсним договір купівлі-продажу від 20 червня 2006 року нежитлового приміщення з № 1 по № 10 (групи приміщень № 83) (в літ. А) загальною площею 235 кв.м, які знаходяться по АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10, визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаного нежитлового приміщення від 26 грудня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9, визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаного нежитлового приміщення від 6 травня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11, визнати недійсним свідоцтво про право власності серії ЯЯЯ № 567524, видане 3 травня 2006 року Головним управлінням комунальної власності м. Києва.

В обгрунтування позову зазначили, що вони є власниками квартир у будинку АДРЕСА_1. Всі квартири у цьому будинку приватизовані, тому у приватну власність власників квартир перейшли всі допоміжні приміщення будинку. Кожен з них є співвласником усіх спірних допоміжних приміщень будинку (частини підвалу). Укладені без згоди співвласників будинку договори купівлі-продажу частини підвалу порушують норми цивільного законодавства. 20 червня 2006 року між Фондом приватизації комунального майна Голосіївського району м. Києва та приватним підприємством «Міміно» було укладено договір купівлі-продажу нежилих приміщень з № 1 по № 10 (групи приміщень № 83) (в літ. А), загальною площею 235 кв.м, які знаходяться по АДРЕСА_1. 26 грудня 2006 року приватне підприємство «Міміно» та ОСОБА_7 уклали договір № 2262 купівлі-продажу нежилих приміщень з № 1 по № 10 (групи приміщень № 83, в літ. А) загальною площею 235 кв. м. За договором купівлі-продажу від 6 травня 2008 року нежилі приміщення з № 1 по № 10 (групи приміщень № 83) (в літ. А) загальною площею 235 кв.м багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 перейшли до ОСОБА_8 Вони не можуть володіти та користуватися спірними приміщеннями, а також, на їх думку, через незаконні дії відповідачів створено загрозу аварійної ситуації в будинку.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10 червня 2013 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежилих приміщень з № 1 по № 10 (групи приміщень № 83) (в літ. А) загальною площею 235 кв.м багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10, укладений 20 червня 2006 року між Фондом приватизації комунального майна Голосіївського району м. Києва та приватним підприємством «Міміно».

Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежилих приміщень з № 1 по № 10 (групи приміщень № 83) (в літ. А») загальною площею 235 кв.м багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9, укладений 26 грудня 2006 року між приватним підприємством «Міміно» та ОСОБА_7

Визнано недійсним договір купівлі-продажу нежилих приміщень з № 1 по № 10 (групи приміщень № 83) (в літ. А) загальною площею 235 кв.м багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11, укладений 6 травня 2008 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Визнано недійсним свідоцтво про право власності від 3 травня 2006 року, видане головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо належності територіальній громаді Голосіївського району м. Києва на праві комунальної власності нежилих приміщень з № 1 по № 10 (групи приміщень № 83) загальною площею 235 кв.м, які розташовані у АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 3 вересня 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 березня 2014 року рішення апеляційного суду скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПП «Міміно» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивачі, як власники квартир № 26, 76 та 77 житлового будинку АДРЕСА_1 набули право спільної власності на спірне допоміжне приміщення площею 235 кв.м одночасно з набуттям права власності на квартири.

Врахувавши, що під час укладення оспорюваних правочинів сторонами не було дотримано вимог ст. 203 ЦК України та ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного підприємства «Міміно» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 червня 2013 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Завгородня І.М.
Горелкіна Н.А. Іваненко Ю.Г.