Номер провадження: 22-ц/785/4209/15
Головуючий у першій інстанції Драгомерецька К. П.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Сєвєрової Є.С., Процик М.В.,

при секретарі судового засідання Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18 лютого 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, органу опіки та піклування Котовської райдержадміністрації Одеської області про скасування усиновлення,

ВСТАНОВИЛА:

До Котовського міськрайонного суду Одеської області звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3, органу опіки та піклування Котовської районної державної адміністрації Одеської області про скасування усиновлення.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18 лютого 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено в повному обсязі (а.с. 29-30).

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду Одеської області із апеляційною скаргою, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначивши, що рішення суду першої інстанції є необ'єктивним, необґрунтованим, а тому незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Позивач зазначив, що судом першої інстанції не прийнято до уваги ті обставини, що від попереднього шлюбу в нього є син, відносно якого він виконує батьківські обов'язки, в тому числі сплачує аліменти на період його навчання, а також те, що він є інвалідом 3-ї групи, що у сукупності з іншими обставинами унеможливлює виконання ним його батьківських обов'язків щодо усиновлених ним малолітніх дітей. Просив рішення Котовського міжрайонного суду Одеської області від 18.02.2015 року - скасувати, постановити нове рішення, яким його позовну заяву задовольнити в повному обсязі (а.с.32).

Позивач ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення судової повістки, які приєднані до матеріалів справи (а.с.40-43). Згідно з ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Представник органу опіки та піклування Котовської райдержадміністрації Одеської області проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, зазначивши, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а для скасування усиновлення не має законних підстав. Збереження усиновлення відповідає інтересам дітей. Надав письмові заперечення та пояснення проти апеляційної скарги (а.с.44), які були приєднані до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарги, пояснення учасників провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18 лютого 2015 року залишенню без змін, виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Предметом розгляду в суді першої інстанції була вимога позивача про скасування усиновлення, яке було здійснено позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.05.2013 року відносно двох малолітніх дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Звертаючись до суду позивач посилався на те, що з 09.12.2011 року перебуває у шлюбі із ОСОБА_3. 14.05.2013 року, на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ними були усиновлені ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сумісне життя з відповідачкою не склалося. У вересні 2014 року відповідачка вигнала його з дому та з цього часу вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, з дітьми він не спілкується, будь-якої участі у вихованні не приймає, оскільки не вважає їх своїми дітьми. Крім того, від попереднього шлюбу в нього є син - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, який є студентом Харківської залізничної академії, на навчання якого він сплачує аліменти за рішенням суду. Також він є інвалідом 3-ї групи за загальним захворюванням, що як він вважає унеможливлює виконання ним батьківських обов'язків щодо усиновлених малолітніх дітей (а.с.2-3). На аналогічні обставини позивач посилався і в апеляційній скарзі (а.с.32).

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що підставою для скасування усиновлення є такі стосунки усиновленого з усиновлювачем, що роблять неможливим виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків, і склалися за обставин, яких усиновлювач фактично не може змінити або вплинути на них (п. 3 ч.1 ст. 238 СК України). Однак наявність такого роду стосунків, що виникли в зв'язку з небажанням усиновлювача виконувати покладені на нього батьківські обов'язки або прагнення уникнути від їх виконання не може бути підставою для скасування усиновлення (а.с.29-50).

З таким висновком суду першої інстанції за встановленими в повному обсязі обставинами справи погоджується й колегія суддів апеляційного суду Одеської області та вважає, що підстави заявлені позивачем в позовній заяві, та відтворені в апеляційній скарзі, не могли бути як підставою для задоволення позову, так і підставою для скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 238 СК України усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків. Як роз'яснив ВСУ в Постанові Пленуму №3 від 30.03.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав" основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім'ї усиновлювача; виявлення після усиновлення розумової неповноцінності або спадкових відхилень у стані здоров'я дитини, які істотно утруднюють або унеможливлюють процес виховання, про наявність якого усиновлювач не був попереджений при усиновленні; поновлення у дієздатності батьків дитини, до яких він був дуже прив'язаний і не може забути про них після усиновлення, що негативно впливає на його емоційний стан, і т. п. Однак, якщо суд буде вважати, що скасування усиновлення суперечить інтересам дитини, а крім того є підстави для нормалізації відносин між усиновлювачем та усиновленим, у позові про скасування усиновлення буде відмовлено, а усиновлювачам може бути запропоновано прийняти заходи щодо налагодження стосунків з дитиною.

Судом першої інстанції зроблений вірний висновок, що скасування усиновлення малолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - суперечить інтересам дітей, а обставини на які посилається позивач, як на причини для скасування усиновлення не є підставами, передбаченими законом для скасування усиновлення (а.с.30).

Відхиляючи доводи апелянта щодо впливу його інвалідності (3-ї групи безстроково) на можливість здійснення в подальшому обов'язків усиновлювача, колегія суддів зауважує, що як вбачається з висновку про стан здоров'я від 17.10.2010 року, ОСОБА_2 має загальні захворювання - вроджена вада серця: аортальний стеноз, гіпертонічна хвороба, які не можуть зашкодити належному виконанню батьківських обов'язків оскільки існували на момент усиновлення та не перешкоджали його здійсненню (а.с.24-25).

Відповідно в подальшому ці обставини не можуть стати підставами для скасування усиновлення. Відповідно колегія суддів відхиляє цей довід апеляційної скарги.

При цьому як вбачається з матеріалів справи у 2014 році ОСОБА_2 виявив бажання взяти на виховання в сім'ю дитину-сироту або дитину, позбавлену батьківського піклування, та подав восени 2014 року до служби у справах дітей райдержадміністрації відповідні документи для внесення його на облік потенційних опікунів, піклувальників. Служба у справах дітей, у зв'язку із виникненням конфліктної ситуації в сім'ї позивача, що унеможливлювали влаштування дитини в сім'ю, залишила без розгляду надану ОСОБА_2 заявку і в списки на проведення навчання він включений не був.

Згідно із вимогами ч. 4 ст. 232 СК України, усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов'язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Таким чином на позивача з моменту усиновлення були покладені батьківські обов'язки щодо малолітніх дітей, які були ним усиновлені. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину.

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Котовської райдержадміністрації, з порядком та умовами усиновлення, правами і обов'язками кандидатів в усиновлювачі, усиновлювачів, правовими наслідками усиновлення, порядком здійснення контролю за умовами проживання і виховання усиновленої дитини ОСОБА_2 був ознайомлений, про що свідчить акт, складений службою у справах дітей 19.02.2013 року та підписаний ним, як кандидатом в усиновлювачі (а.с.23).

Інший довід апеляційної скарги - наявність у позивача повнолітньої дитини від іншого шлюбу на навчання якої він сплачує аліменти за рішенням суду, також не може бути прийнятий судовою колегією до уваги, оскільки, відповідно до ст. 199 СК України, батьки, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дітей, якщо вони продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги. При цьому якщо така допомога надається за наявності можливості, то утримання малолітніх, неповнолітніх є обов'язком позивача (ст. 51 Конституції України, ст.180 СК України). При цьому згідно зі ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Відповідно обов'язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Колегія суддів зауважує, що обов'язок позивача надавати допомогу одній дитини не впливає на його обов'язки щодо піклування та виховання його інших дітей, яких він усиновив за власним бажанням.

За вказаних обставин доводи позивача-апелянта про неправильну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Виходячи зі ст. 303 ЦПК України до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку. Нових доказів, які б давали підстави для задоволення позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, позивачем не надано.

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України.

Оскільки колегією суддів не встановлено порушень судом першої інстанції при розгляді цієї справи вимог матеріального чи процесуального закону або неправильної оцінки досліджених по справі доказів, то підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення немає. Відповідно колегія суддів на підставі ст. 308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу та залишає в силі рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18 лютого 2015 року- відхилити.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області А.І. Дрішлюк

Є.С.Сєвєрова

М.В.Процик