Номер провадження: 22-ц/785/4972/15
Головуючий у першій інстанції Асанова З. І.
Доповідач Бабій А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Бабія А. П.

суддів Варикаші О.Д., Ступакова О. А.

при секретарі Стадніченко А. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування Дніпровська райдержадміністрація в м. Києві, про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Южного міського суду Одеської області від 28. 01. 2015 р.,

в с т а н о в и л а:

08. 07. 2014 р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування Дніпровської районної державної адміністрації у м. Києві, про позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з тих підстав, що син після розірвання шлюбу між сторонами постійно проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, а відповідач, батько дитини, не бере участь у вихованні дитини, не провідує сина, не цікавиться здоров'ям дитини, успіхами у навчанні, не готує до самостійного життя, морально та матеріально не підтримує дитину, що підтверджується наявністю нотаріально завіреної заяви ОСОБА_3 про те, що він не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина; характеристикою сина зі шкоди, що батько не цікавиться навчанням, успіхами та вихованням дитини; заборгованістю по аліментам за станом на 01. 06. 2014 р. більше 50000 грн., висновком органу опіки та піклування від 11. 06. 2014 р. про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача.

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 28. 01. 2015 р. задоволено зазначений позов ОСОБА_2 і позбавлено батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що доводи суду першої інстанції є суперечливі, не ґрунтуються на нормах законодавства України, є необґрунтованими. Вказав, що у справі не доведено як це передбачено ст. 164 ч. 1 п. 2 СК України, що він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а головним правовим доводом позивача є наявність заборгованості по виплаті аліментів на утримання дитини, яка має недостовірний характер, оскільки має місце факт переплат коштів по аліментах. Посилається на зацікавлене ставлення суду до справи і упереджене до відповідача, у зв'язку з чим суд ухвалив незаконне судове рішення, а також, що суд не дав належну оцінку тому, що позивач та нотаріус ввели відповідача в оману під час складання і посвідчення підпису на його заяві від 18. 09. 2013 р., що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, пояснюючи, що це необхідно для надання позивачці права виїзду за кордон з малолітнім ОСОБА_4, внаслідок чого не встановлено для яких цілей позивачці необхідно позбавити відповідача батьківських прав і де зараз перебуває малолітній ОСОБА_4 також достовірно невідомо. Для з'ясування цього питання відповідач заявляв клопотання, в задоволенні якого було незаконно відмовлено, про виклик на підставі ч. 2 ст. 171 СК України малолітнього ОСОБА_4, щоб заслухати його думку з приводу позбавлення відповідача батьківських прав. Вважає незаконним застосування до нього ст. 164 ч. 1 п. 6 СК України, оскільки батько може бути позбавлений батьківських прав за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини і вирок суду від 29. 04. 2014 р. стосовно відповідача за ст. 164 ч. 1 КК України не може бути використаний в якості преюдиціального факту. Зазначає, що на його адресу не надходив лист-відповідь Служби у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації в м. Києві від 16. 10. 2014 р., за яким орган опіки та піклування припиняє розглядати будь-які заяви, якщо справа перебуває на розгляді в суді, а 05. 12. 2014 р. на адресу суду надіслано лист цієї Служби, що орган опіки та піклування підтримує позов ОСОБА_2

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 підтримали доводи апеляційної скарги, а позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 вважають рішення суду правильним.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши доводи скарги і перевіривши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного.

Задовольняючи позов про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав стосовно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, вихованням малолітньої дитини не займається, а також зі ставлення відповідача до дитини. При цьому, суд роз'яснив, що позбавлення батьківських прав має тимчасовий характер, оскільки ст. 169 СК України передбачено поновлення батьківських прав, якщо поведінка батька змінилася.

Висновок суду відповідає обставинам справи та грунтується на вимогах закону з наступних підстав.

В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати п до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57?60 ЦПК України.

У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки.

В роз'ясненнях постанови Пленуму Верховного Суду України від 30. 03. 2007 р. № 3 (з подальшими змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вказано, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п. 15 постанови), особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (п. 16 постанови), не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин (п. 17 постанови), відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися один із батьків, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків (п. 18 постанови), статтею 169 СК особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення (п. 18 постанови).

Судом встановлено, що за свідоцтвом про народження від 16. 11. 2006 р., виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Київ, про що в Книзі реєстрації народжень 12. 10. 2005 р. зроблено відповідний актовий запис № 2578, батьки: батько - ОСОБА_3, мати - ОСОБА_2.

За свідоцтвом про розірвання шлюбу від 11. 09. 2008 р., виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Южненського міського управління юстиції Одеської області, шлюб між чоловіком ОСОБА_3 і дружиною ОСОБА_2 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 93 від 07. 08. 2008 р.

Згідно наданої класоводом і директором спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 31 м. Києва характеристики від 12. 09. 2013 р. учня 2-а класу спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 31 м. Києва з поглибленим вивченням предметів природничо-математичного циклу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, останній навчається у СШ № 31 м. Києва з 01. 09. 2012 р., позитивно характеризується, завжди готовий до уроків, виявляє творчі здібності, у стосунках з товаришами спокійний, уважний, інтелігентний, за характером врівноважений, спокійний, розсудливий; навчанням і вихованням сина займається мати ОСОБА_2, вона багато уваги приділяє сину, мати завжди цікавиться успіхами дитини, його проблемами, відвідує батьківські збори, отримує індивідуальні консультації щодо навчання і виховання сина. Батько ОСОБА_3 за період навчання сина у школі жодного разу не цікавився навчанням сина, не був присутній на батьківських зборах.

З висновку органу опіки та піклування - Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав від 11. 06. 2014 р. видно, що мало місце звернення ОСОБА_2, мати дитини, з питанням щодо надання висновку про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, батька дитини, відносно його малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; і на час розгляду питання встановлено, що батьки дитини перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в 2008 р. і з того часу малолітній ОСОБА_4 проживає з матір'ю ОСОБА_2, яка самостійно займається його вихованням та утриманням; батько дитини з моменту розлучення з сином не проживає, вихованням та утриманням не займається, не цікавиться його життям та здоров'ям, матеріально не допомагає; малолітній ОСОБА_4 навчається в середній школі № 31 Дніпровського району м. Києва з 2012 р. і батько за період його навчання жодного разу не цікавився навчанням сина, не був присутній на батьківських зборах, що підтверджується характеристикою, виданою директором школи; гр. ОСОБА_3 жодного разу не звернувся до органу опіки та піклування чи до суду про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, це засвідчує, що батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків; ОСОБА_3 надав нотаріальну заяву - згоду на позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За вказаним висновком на підставі ст. 12 ч. 1 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 150 ч. ч. 2, 3, ст. 164 СК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 30. 03. 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з тим, що він ухилився від виховання та утримання дитини.

За посвідченою Нікітенко Ю. М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, у м. Києві заявою до компетентного органу опіки та піклування м. Києва від 18. 09. 2013 р. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно його сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з позовними вимогами ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, про позбавлення його батьківських прав згоден та просить розглядати справу без його участі.

З розрахунку заборгованості по аліментах від 01. 08. 2013 р., складеному державним виконавцем по аліментах щодо стягнення на підставі виконавчого листа від 11. 04. 2006 р. з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина. ІНФОРМАЦІЯ_1, видно, що довідок про працевлаштування або реєстрацію у центрі зайнятості населення боржником станом на 01. 08. 2013 р. не надано і тому заборгованість визначається з середньомісячної заробітної плати одного середньооблікового штатного працівника для даної місцевості.

З наявної у справі копії письмових пояснень відповідача ОСОБА_3 від 02. 08. 2013 р. під час досудового розслідування відповідач пояснив, що після того як розвівся з дружиною він уваги дитині не приділяв, часто губив телефони і тому часто міняв свої мобільні номери, зі своїм сином він не спілкується взагалі, уваги не приділяв, у вихованні не приймає участь, грошової кошти на протязі трьох років на його утримання не перераховує, виїздив за межі України приблизно 2 рази за цей рік, мета поїздки - робота по контракту, вказав, що у 2008 р. виплатив на утримання свого сина ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 24000 грн. (а. с. 45).

За вироком Южного міського суду Одеської області від 29. 04. 2014 р. відповідач ОСОБА_3 засуджений за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст. 164 ч. 1 КК України за ознаками злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів) з призначенням покарання у вигляді обмеження волі строк на 1 рік зі звільненням його від покарання в силу ст. 75 КК України, якщо протягом річного іспитового строку він не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов'язки щодо невиїзду на постійне місце проживання за межі України без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, яку повідомляти про зміну місця проживання і періодично з'являтися на реєстрацію.

З розрахунку заборгованості по аліментах від 13. 06. 2014 р., складеному державним виконавцем по аліментах щодо стягнення на підставі виконавчого листа від 11. 04. 2006 р. з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина. ІНФОРМАЦІЯ_1, видно, що довідок про працевлаштування або реєстрацію у центрі зайнятості населення боржником станом на 13. 06. 2014 р. не надано і тому заборгованість визначається з середньомісячної заробітної плати одного середньооблікового штатного працівника для даної місцевості.

У письмових запереченнях у даній справі від 23. 09. 2014 р. відповідач ОСОБА_3 вказав, що вважає позовну заяву ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4 незаконною та необґрунтованою. Зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 пані ОСОБА_2 народила сина, реєстрація народження цієї дитини була здійснена на підставі ст. ст. 122, 133 СК України, і таким чином його було зареєстровано батьком дитини, народженої пані ОСОБА_2; батьком цієї дитини він себе не вважає, на сьогоднішній день питання щодо походження цієї дитини від конкретного чоловіка залишається не з'ясованим і не вирішеним, у зв'язку з чим вважає передчасним вирішення питання про позбавлення його батьківських прав до моменту остаточного з'ясування походження малолітнього ОСОБА_4 від нього, ОСОБА_3, або іншого чоловіка. Зазначав, що з моменту народження дитини мати постійно переховувала цю дитину і не підпускала позивача до неї, не давала позивачу спілкуватися з дитиною, а згодом у нього виникли об'єктивні перешкоди у спілкуванні з малолітнім ОСОБА_4 внаслідок розірвання шлюбу з позивачем, зміни місця проживання та місця працевлаштування, що ускладнювалося поведінкою самої пані ОСОБА_2, яка в грубій та принизливій формі постійно висловлювалася на його адресу і створювала постійні перешкоди в його намаганнях підтримати колишню родину ОСОБА_3. Вказав на необґрунтованість доказів позивача тому, що обставини, що викладені в його нотаріально посвідченій заяві від 18. 09. 2013 р. спростовуються його нотаріально посвідченою заявою від 23. 09. 2014 р., а характеристика учня не може мати юридичного значення оскільки малолітній ОСОБА_4 проживає разом з матір'ю, яка створювала постійні перешкоди для нього у спілкуванні з малолітнім ОСОБА_4 Стверджував, що посилання позивача на розрахунок суми заборгованості від 13. 06. 2014 р. є неналежним доказом, оскільки оспорюється в іншому судовому засіданні. Стосовно висновку органу опіки та піклування вказав, що в його основу було покладено його заяву про згоду на позбавлення батьківських прав, але з урахуванням своєї заяви про заперечення проти позбавлення батьківських прав він звернувся до органу опіки та піклування з заявою до цього органу з вимогою переглянути свій висновок.

За посвідченою ОСОБА_8, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, у м. Одеса заявою від 23. 09. 2014 р. до компетентного органу опіки та піклування м. Києва ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказано, що обставини, викладені в його заяві від 18. 09. 2013 р.. підпис на якій посвідчено Нікітенко Ю. М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованій в реєстрі за № 1454, змінилися і з позовними вимогами ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, про позбавлення його батьківських прав не згоден. Просить переглянути і скасувати висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав (протокол засідання Комісії № 11 від 04. 06. 2014 р.)

У заяві відповідача ОСОБА_3 від 30. 09. 2014 р. до органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації ставиться питання про перегляд і скасування висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 11. 06. 2014 р. та відмовити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, у задоволенні заяви про позбавлення його батьківських прав стосовно малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказав, що не відповідає дійсності та обставина, що він нібито самоусунувся від виховання малолітнього ОСОБА_4, про що склав заяву від 18. 09. 2013 р. і ця заява була складена на невмотивовану та необґрунтовану вимогу самої заявниці - пані ОСОБА_2; на сьогоднішній день їх взаємовідносини змінилися і він заперечує проти позбавлення його батьківських прав, про що склав відповідну заяву від 23. 09. 2014 р. Зазначив, що матеріальне забезпечення він завжди надавав добровільно в повному обсязі, проте, сама пані ОСОБА_2 вирішила, щоб він надавав їй матеріальну допомогу не тільки добровільно, але ще й за рішенням суду. Вважає, що по виплаті аліментів утворилася переплата і 07. 03. 2014 р. ухвалою Южненського міського суду Одеської області було відкрито провадження у справі, розгляд якої триває.

За листом служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 16. 10. 2014 р. відповідачу повідомлено, що його заява про перегляд висновку про позбавлення батьківських прав відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уважно розглянута і пояснено, що у зв'язку з розглядом справи судом відповідно до ст. 19 ч. 3 СК України орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви, а з листа цієї ж служби від 06. 11. 2014 р. до суду першої інстанції видно, що висновок органу опіки та піклування службою підтримується.

Вказані фактичні обставини підтверджені матеріалами справи і не спростовані сторонами.

У рішенні суду першої інстанції вказано, що «з 2008 р. та по теперішній час відповідач жодного разу свою дитину не провідував, не відвідував на свята, не цікавився станом її здоров'я, навчальним процесом, не був присутній на батьківських зборах, з дитиною не спілкується, тобто відповідач повністю ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не турбується за фізичне та духовне виховання дитини, матеріально її не забезпечує в повному обсязі, що підтверджується його показаннями на досудовому розслідуванні від 02. 08. 2013 року (а. с. 45). Жодного разу не звернувся до органу опіки та піклування чи до суду про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини. Окрім цього, відповідач заперечував, що ОСОБА_4 є його сином», що також не спростовано відповідачем.

Аналіз матеріалів справи, пояснень сторін в судовому засіданні і пояснень малолітньої дитини, сина сторін, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, думка якого з питання позбавлення батька батьківських прав щодо нього в порядку ст. 303 ЦПК України була заслухана в судовому засіданні апеляційного суду, і який бажає, щоб відповідача позбавили батьківських прав стосовно нього, в тому числі з посиланням на те, що батько не цікавиться ним, вказує на те, що вихованням дитини займається лише мати, а батько ОСОБА_3 тривалий час після розірвання шлюбу з позивачкою ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Апеляційний суд вважає встановленим, що відповідач ОСОБА_3, батько ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючи окремо від дитини і її матері, ігнорує свій обов'язок щодо участі у вихованні дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку сина до самостійного життя, не цікавиться його навчанням, життям та здоров'ям, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, і не виявляє інтересу до її внутрішнього світу.

При цьому, враховується, що періодично дитина проживає у родичів матері-позивача ОСОБА_2 у м. Южний поряд з місцем проживання батька - відповідача ОСОБА_4, який з цього приводу не пояснив, що у такому випадку перешкоджає йому здійснити заходи для спілкування з дитиною та участі у її вихованні.

Вказану поведінку відповідача ОСОБА_3 стосовно дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, по ухиленню від виховання дитини апеляційний суд розцінює як винну поведінку, свідоме нехтування відповідачем ОСОБА_3 обов'язками батька стосовно дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судом не встановлено, що відповідач не виконує батьківських обов'язків щодо участі у вихованні дитини внаслідок незалежних від нього причин, а посилання відповідача на перешкоди з боку позивача в участі у вихованні дитини є голослівними та нічим не підтверджені.

У даній справі на підставі пояснень самого відповідача та матеріалів справи апеляційний суд приходить до висновку, що відповідача ОСОБА_4 цікавлять питання бути не позбавленим батьківських прав, розміру заборгованості з аліментів на утримання дитини, притягнення відповідача до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати аліментів на утримання дитини, але з пояснень у справі відповідача ОСОБА_4 суд не побачив та не встановив факт його зацікавленості та бажання щодо виконання обов'язків батька, зокрема, щодо участі у вихованні сина.

Апеляційний суд при викладених обставинах не вважає підставою для відмови у задоволенні позову про позбавлення його батьківських прав щодо сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, самі по собі факти незгоди відповідача з позовними вимогами про позбавлення його батьківських прав стосовно сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і надання відповідачем нотаріально посвідченої заяви компетентному органу опіки та піклування про те, що він заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

При цьому, у даній нотаріально посвідченій заяві відповідачем вказано, що обставини, викладені в його заяві від 18. 09. 2013 р.. підпис на якій посвідчено Нікітенко Ю. М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованій в реєстрі за № 1454, змінилися і з позовними вимогами ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, про позбавлення його батьківських прав не згоден, що спростовує доводи апеляційної скарги відповідача, що позивач та нотаріус ввели відповідача в оману під час складання і посвідчення підпису на його заяві від 18. 09. 2013 р., що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, пояснюючи, що це необхідно для надання позивачці права виїзду за кордон з малолітнім ОСОБА_4

З цього приводу позивачка ОСОБА_2 пояснила, що за наявності можливості та бажання виїздити за кордон на відпочинок не має можливості виїхати на відпочинок з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за відсутності згоди батька і тому не реалізовує можливість відпочивати за кордоном з дитиною, що відповідачем також не оспорено і не спростовано.

Апеляційний суд враховує, що за весь тривалий час знаходження даної справи на розгляді суду першої, а в подальшому - апеляційної інстанції відповідач не здійснив ніяких дій, які б свідчили про його участь у вихованні сина або про бажання приймати участь у вихованні сина.

Незважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, апеляційний суд не встановив наявність обставин, які б свідчили про винятковий випадок і обставини, які б надали можливість суду відмовити у задоволенні позову про позбавлення позивача батьківських прав і обмежитись попередженням відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання сина з покладенням на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Апеляційний суд враховує при розгляді справи висновок органу опіки та піклування - Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 11. 06. 2014 р. щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача стосовно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з підстав ухилення відповідача від виховання дитини, який належним чином мотивований та оформлений відповідно до вимог закону, відмічаючи те, що за змістом цього висновку, вирішальним для його прийняття були обставини ухилення відповідача від виховання сина, а не згода відповідача на позбавлення його батьківських прав.

На підставі викладеного апеляційний суд приходить до висновку, що з боку відповідача ОСОБА_3 має місце ухилення від виховання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за винної поведінки батька-відповідача ОСОБА_3 і свідомого нехтування ним своїми обов'язками стосовно сина.

Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо позбавлення відповідача ОСОБА_4 батьківських прав стосовно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону, у зв'язку з чим апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції у даній справі є законним та обґрунтованим і позбавлення батьківських прав відповідача у даному випадку відповідає принципу забезпечення інтересів дитини.

При цьому, апеляційний суд приймає до уваги, що відповідно до ст. 166 ч. 2 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини, а ст. 169 ч. 1 СК України передбачено, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Наведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_3 вищевикладене не спростовують.

Відповідно ж до вимог ст. ст. 10, 11, 303, 307 ч. 1 п. 1, 308 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

За викладених обставин судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновки суду не спростовують, в зв'язку з чим рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Южного міського суду Одеської області від 28. 01. 2015 р. залишити без змін.

Судове рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області А. П. Бабій

О. Д. Варикаша

О. А. Ступаков