Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1266/15 Головуючий у 1 інстанції: Лихосенко М.О.
2015 р. Суддя-доповідач: Савченко О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„12" березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 грудня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4. про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач за кредитним договором від 13 листопада 2007 року отримав кредитні кошти у розмірі 6000 гр. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості.

Відповідно до Тарифів про умови кредитування з використанням кредитної карти, які є складовою частиною договору, та п.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, розмір щомісячних платежів( включаючи плату за користування кредитними коштами) встановлюється у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 гр. та не більше залишку заборгованості, строк внесення платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до п.9.12 Умов надання банківських послуг, які також є складовою частиною договору, останній діє протягом 12 місяців з моменту підписання, якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

За умовами п. 3.1.3 Правил користування платіжною карткою, яка була видана відповідачу зі строком дії до лютого 2010 року, після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк, якщо раніше( до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя про закриття карткового рахунку.

У зв"язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 зобов"язань за договором, станом на 31 травня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 22093 грн. 85 коп., з яких 5844 грн. 65 коп. - заборгованість за кредитом, 11335грн. 12 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3623 грн. 90 коп. - заборгованість по комісії, 250 грн. - штраф (фіксована частина), 1040 грн. 18 коп. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у сумі 22093 грн. та судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 грудня 2014 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове , яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасникаів процесу, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд послався на те, що при заявленні позову у липні 2014 року, позивачем пропущено строк позовної давності.

При цьому суд виходив з того, що за умовами договору погашення кредиту та процентів за користування ним передбачалось щомісячними платежами, останній платіж було сплачено 27.09.2009 року, і на момент звернення до суду трирічний строк позовної давності, про застосування якого просив відповідач, щодо стягнення зазначених щомісячних платежів, вже сплинув.

Висновки суду є правомірними, оскільки вони погоджуються з встановленими обставинами справи та з вимогами норм матеріального права.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_4 у ході розгляду справи заявив письмове клопотання про застосування строку позовної давності(а.с.38-40).

За змістом ст.ст. 1054,1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов"язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 13 листопада 2007 року між позивачем та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав відповідачу кредит всього у розмірі 6000 грн. встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 3 % в місяць із розрахунку 360 днів.

При оформленні кредитного договору позичальник був ознайомлений і погодився з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами банку, що підтверджується його підписом на заяві про видачу кредиту(а.с.10зв.).

Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах.

В заяві про відкриття банківського рахунку відповідач зазначив про свою згоду з тим, що вказана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою, Тарифами банка складають договір, укладений між ним і банком про надання банківських послуг.

Згідно зі ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов"язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Обґрунтовуючи підставність позову, ПАТ КБ „Приватбанк" посилалось на те, що ОСОБА_4 зобов"язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 31 травня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 22093 грн. 85 коп., з яких 5844 грн. 65 коп. - заборгованість за кредитом, 11335грн. 12 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3623 грн. 90 коп. - заборгованість по комісії, 250 грн. - штраф (фіксована частина), 1040 грн. 18 коп. - штраф (процентна складова).

За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконати свої обов"язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов"язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг розділу ІІ про правила користування платіжною картою, строки та порядок погашення кредиту(кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним картам з встановленим мінімальним обов"язковим платижем, наведений у Памятці клієнта, платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами, і частку заборговапності за кредитом.

На відміну від визначеного п.5.3 порядку погашення зі встановленим мінімальним платижем, строк і порядок погашення по кредиту по платіжним картам без встановлення мінімального обов"язкового платежу визначався у п.5.4 Умов.

Згідно Тарифів про умови кредитування з використанням кредитної карти, які є складовою частиною договору, для ОСОБА_4. встановлювався мінімальний щомісячний платіж ( включаючи плату за користування кредитними коштами) у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 гр. та не більше залишку заборгованості, строк внесення платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним, тобто початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту(місяця, дня) невиконання позичальником кожного з них(а.с.74).

З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за договором від 13.11.2007 року(а.с.6-9) та виписки з особового рахунку ОСОБА_4.( а.с.66-72) вбачається, що останнє щомісячне нарахування поточної заборгованості за кредитом відбулося 29.05.2011 року, а останній щомісячний платіж був здійснений відповідачем 27.09.2009 року у сумі 842 грн.61 коп.(а.с.69).

Згідно з ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов"язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Отже перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору про погашення боргу частинами(щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня , коли відбулося це порушення.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116 цс 13 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов"язковим для всіх суб"єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

За вказаних обставин, початок перебігу позовної давності почався з дня порушення відповідачем погашення щомісячних платежів, останній з яких мав здійснюватися 29.05.2011 року, однак позов до суду пред"явлено лише у липні 2014 року.

За вказаних обставин відмова суду у задоволенні позову з підстав спливу строку позовної давності є по суті правильною, а відповідно до ч.2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність зазначеного висновку суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 грудня 2014 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: