Справа №: 272/191/15-ц
Провадження № 2/272/195/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2015 року

Андрушівський районний суд Житомирської області, у складі:

головуючого судді Брагіна В.І.

при секретарі Аханової О.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Андрушівка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини та надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька до досягнення нею повноліття,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом,зазначила,що 29 вересня 2007 року нею був розірваний шлюб з ОСОБА_3,підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 видане відділом реєстрації актів цивільного стану Андрушівського районного управління юстиції Житомирської області.Від шлюбу мають неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 підставі виконавчого листа Октябрського районного суда м. Полтави від 03.07.2007 року відповідач зобов`язаний був сплачувати аліменти на мою користь на утримання дитини розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму з часу звернення до суду та до її повноліття. Проте у відповідача внаслідок невиконання рішення суду утворилась заборгованість по виплаті аліментів на загальну суму 65058 грн.,що підтверджується довідкою-розрахунком відділу Державної виконавчої служби у Деснянському районі м. Києва. До 2010 року ОСОБА_3 хоча і мав заборгованість, проте намагався частково сплачувати кошти на відшкодування аліментів. Тому вона рахує за необхідність стягнення з відповідача неустойки за період з січня 2010 року по січень 2015 рік. За її розрахунками сума неустойки (пені), яку відповідач зобов`язаний сплатити на її користь за відповідний період складає 517656,56 гривень. Окрім того з часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за сином не бере, його розвитком не цікавиться. Як уже зазначалось аліменти не сплачує, а тому вона повністю матеріально утримую та також належним чином піклуюсь про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому стан здоров`я дитини є незадовільним і вона потребує на його покращення, так як має хворобу - реконвалісицент бронхіту.Відповідно до консультативного висновку лікаря моєму сину рекомендовано санаторно-курортне оздоровлення поблизу моря, безпосередньо в Криму, на Азовському морі та в інших курортних містах. Тому є необхідність виїзду за кордон, а саме в Росію, а також і інші країни Європи, що розміщені поряд з морем.Проте попри реальну можливість організації закордонного відпочинку сина,відповідач безпідставно не надає дозволу на виїзд дитини за кордон, чим перешкоджає її гармонійному розвитку та фізичному вихованню.Тому просить надати дозвіл на виїзд за межі України її неповнолітньому сину - ОСОБА_4 на виїзд за кордон до досягнення ним повноліття без згоди його батька - ОСОБА_3 та дозволити оформити проїзний документ на сина без нотаріально посвідченого на це клопотання відповідача.

Позивач в судове засідання не з'явилася,направила заяву про розгляд справи в її відсутність.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав частково,просив залишити без розгляду позовні вимоги в частині стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька до досягнення нею повноліття підтримав повністю, обгрунтувавши їх наведеними у позовній заяві обставинами. Зазначив,що кожен рік є необхідність поїздки за кордон для лікування та оздоровлення дитини,а тому є необхідність надання дозволу виїзду дитині за кордон без згоди відповідача.

Відповідач у судове засідання не з'явився,направив заяву про розгляд справи в його відсутність та письмові пояснення по справі,згідно яких,позовні вимоги про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини він не визнає,оскільки їх розрахунок зроблено неправомірно,він є інвалідом 1 групи та не в стані сплачувати аліменти. Позовні вимоги про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька до досягнення нею повноліття він визнає.

Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін,суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Спірні правовідносини регулюються ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", де зазначено, що у разі відсутності згоди одного з батьків на виїзд дитини за кордон, це питання може бути вирішено судом.

Конвенцією про права дитини, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, ОСОБА_5 забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторони перебували в шлюбі,розірваного 29 вересня 2007 року, що підтверджується копіями паспорту та свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.6-8). Відповідач є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,що підтверджується копією свідоцтва про його народження (а.с.10).

Судом встановлено, що дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,проживає зі своєї матір'ю - позивачем,підтвердженням чому є довідка № 203 Червоненської селищної ради ради (а.с.14).

Згідно копій медичних документів на ім'я ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,останній хворіє на ряд захворювань та потребує періодичного оздоровлення (а.с.15,32).

Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та у їхньому супроводі, або у супроводі осіб, які ними уповноважені.

Положеннями ст. 4 Закону України від 21 січня 1994 року "Про порядок виїзду з України громадян України" визначено можливість ухвалення судом рішення на виїзд дитини за кордон.

Частиною 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 (у редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 року № 724), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки необхідність виїзду за кордон ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, викликана необхідністю його оздоровлення, тому суд вважає за необхідне надати дозвіл на виїзд дитини з України за кордон без згоди та супроводу батька - відповідача.

В даному випадку виїзд дитини за кордон не пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання або довгострокове перебування за межами України з інших причин, а тому внаслідок ухвалення такого рішення право батька на піклування, спілкування чи виховання дитини ніяким чином не порушується і не обмежується.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 7, 155 СК України, ст. 313 ЦК України, Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", Конвенцією про права дитини, яка ратифікована Постановою Верховної Ради №789 від 27.02.1991 року, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, ст. ст. 10, 58, 59, 60, 74, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Надати дозвіл ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю м.Полтава,на виїзд за кордон до досягнення ним повноліття без згоди його батька - ОСОБА_3.

Дозволити оформити проїзний документ ОСОБА_2 на ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю м.Полтава,без нотаріально посвідченого на це клопотання його батька - ОСОБА_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи,які брали участь у справі,але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:В. І. Брагін