АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Українець Л.Д.,

при секретарі Бугай О.О.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 січня 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди заподіяної в результаті ДТП,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди заподіяної в результаті ДТП. В обґрунтування вимог позивачі зазначали, що 20.08.2014 року у с.Ялцівка Малинського району по вул. Центральна відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "ВАЗ-111830", реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля "Іж-412", реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1 Вказана ДТП сталася з вини водія ОСОБА_3, в її результаті обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Вина ОСОБА_3 встановлена постановою судді Малинського районного суду Житомирської області від 03.09.2014 р., тому позивачі, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, вважають, що сума збитків у розмірі 9550 грн. та моральної шкоди у розмірі 5000 грн. повинна бути відшкодована на їх користь ОСОБА_3, як винною в ДТП особою.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 січня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди заподіяної в результаті ДТП відмовлено.

Унікальний номер справи: 756/14679/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4360/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Шевчук А.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1, ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу та просять суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Пославшись на порушення судом норм матеріального та процесуального закону.

В апеляційній скарзі позивачі зазначають, що при ухваленні Оболонським районним судом м. Києва рішення від 28 січня 2015 року мало місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та невідповідність висновків суду обставинам справи, а тому це рішення підлягає скасуванню.

Зазначає, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п. 20.3, пп. «ґ» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з огляду на те, що відповідач має поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності укладеного з ПрАТ «СК «Україна», то належним відповідачем має бути страхова компанія відповідача. Так як позивач не клопотав про залучення даної особи до участі у справі, як співвідповідача,то позовні вимоги задоволенню не підлягають, з урахуванням положень ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З вказаним висновком суду апелянт категорично не погоджується, та зазначає, що він є інвалідом 3-ї групи, погано чує, тому суд повинен був сприяти у повному здійсненні ним своїх прав.

Вказує, що судом не було враховано усних пояснень позивача про те, що страховий поліс ОСОБА_3 пред'явив лише в суді, тому можливості звернутися до страхової компанії відповідача у них не було.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.08.2014 року у с.Ялцівка Малинського району по вул. Центральна відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "ВАЗ-111830", реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля "Іж-412", реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, в її результаті обидва автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Малинського районного суду Житомирської області від 03.09.2014 р. ОСОБА_3 було визнано винним у цьому ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідно до 4.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дії особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на вказане, вина відповідача ОСОБА_3 у скоєній ДТП є доведеною.

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що 19.07.2014 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Україна" та ОСОБА_3 було укладено договір страхування наземного транспорту № АС/3981869, строком дії з 19.07.2014 року по 18.07.2015 року.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що позивачем ОСОБА_1 у судовому засіданні не було надано згоди на залучення страхової компанії ПрАТ «СК «Україна» у якості співвідповідача.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 т. 1188 ЦК України).

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про страхування", здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Судом першої інстанції достеменно встановлено, що згідно договору страхування наземного транспорту № АС/3981869, строком дії з 19.07.2014 року по 18.07.2015 року, відповідальність ОСОБА_3 була застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Україна", умовами договору встановлено страхову суму (ліміт відповідальності) на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю 100 000 грн., за шкоду, заподіяну майну 50 000 грн., розмір франшизи 0 грн. (а.с. 56)

Згідно ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

З огляду на вказане, із суті такого страхування вбачається, що Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди, що узгоджується також і з іншими нормами, зокрема відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати : (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку і страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) встановлені ст.37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 991 ЦК України.

Так, зокрема, але не виключно, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі:

- навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов'язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації;

- вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку;

- подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку;

- одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала;

- несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків;

- наявності інших підстав, встановлених законом.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що з огляду на вказані правові норми, відшкодування шкоди позивачу має здійснюватися Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Україна" на підставі норм Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Проте, оскільки позовні вимоги до ПрАТ «СК «Україна» не заявлялися позивачем, то такі вимоги до відповідача ОСОБА_3 не підлягають задоволенню.

Щодо посилань апеляційної скарги позивачів, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

У відповідності до абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Така ж позиція висловлена в рішенні Верховного Суду України № 6-7876св09 та викладена в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", в якій йдеться про те, що питання відшкодування самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та у разі відсутності такої, завдана шкода потерпілому підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбачених договором страхування страхового відшкодування, та про підставу відмови в позові коли такі вимоги не пред'явлені до страховика.

Колегія суддів вважає, що за таких обставин доводи апеляційної скарги, що мало місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та невідповідність висновків суду обставинам справи, а тому це рішення підлягає скасуванню, не знайшли підтвердження матеріалами справи.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

З огляду на те, що доводи апеляційної скарги висновків в рішенні суду не спростовують та містяться лише на формальних міркуваннях, колегія суддів вважає, що рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 січня 2015 року обґрунтоване та законне і скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: