Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №320/6972/14-ц
Справа № 22-ц/778/3108/15 Головуючий у 1 інстанції: Бахаєв І.М.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2015 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.,

суддів: Кочеткової І.В.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Бурима В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції про визнання дій відповідача протиправними та стягнення з нього коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом. Зазначав, що з вини посадових осіб відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції тривалий час не виконується судове рішенням про стягнення з ОСОБА_4 на його користь грошових коштів. Протиправність дій відповідача підтверджується листом прокурора Печерського району міста Києва, куди він звертався зі скаргою у квітні 2013 року. Посилаючись на те, що до теперішнього часу рішення суду так і не виконано і належні йому кошти боржником не сплачені, просив на підставі ст.ст.85, 86 Закону України «Про виконавче провадження» визнати дії виконавчої служби при виконанні рішення Мелітопольського міськрайонного суду №2-130 від 12.03.2012 року протиправними і стягнути з відповідача 11 140 грн. на відшкодування шкоди.

Ухвалою судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 грудня 2014 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі про скасування судової ухвали і передачу питання на новий розгляд до суду першої інстанції ОСОБА_3 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву ОСОБА_3 на підставі ч. 2 ст. 121 ЦПК України, виходив із того, що останній не усунув недоліків позову у встановлений судом строк, позовна заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України.

Проте з таким висновком погодитись не можна, оскільки він суперечить наданим документам, не узгоджується з нормами процесуального права.

Статтею 122 ЦПК України передбачено, що суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом, зокрема ст. 119 ЦПК України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Залишаючи позовну заяву без руху, в ухвалі від 11 липня 2014 року суддя посилається на те, що відповідачем не надана повна інформація про відповідача у справі, в заяві не наведені обґрунтування позову, не зазначено, за захистом якого порушеного права він звернувся. Крім того, вимоги заявника, на думку суду, мають бути заявлені в порядку оскарження дій державного виконавця, або в порядку адміністративного судочинства.

Повертаючи позовну, суддя зазначив, що у наданий строк недоліки позовної заяви усунуті не були.

Проте, наведені судом мотиви для залишення позову без руху, а, відповідно, і повернення позовної заяви, не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 122 ЦПК передбачено, що суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом, зокрема ст. 119 ЦПК.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, відповідно до ст. 121 ЦПК постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року " Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", якщо заява не відповідає вимогам статей 119, 120 ЦПК або не сплачено судовий збір чи не оплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, суддя відповідно до вимог статті 121 ЦПК постановляє ухвалу, в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху, в тому числі й розмір несплачених судових витрат, і надає строк для усунення недоліків, тривалість якого визначається в кожному конкретному випадку з урахуванням характеру недоліків, реальної можливості отримання копії ухвали, яка повинна бути надіслана заявнику негайно, та їх виправлення.

Як вбачається із тексту позовної заяви, вона містить найменування відповідача і адресу його місцезнаходження. Позивачем визначені як підстави позову, так і його обґрунтування зволікання державних виконавців при виконанні судового рішення, що призвело до втрат майнового характеру, які позивач оцінює в 11 140 грн.

Вимоги судді про обрання заявником іншого способу захисту порушеного права подачу скарги на дії державного виконавця, а не предявлення позову про відшкодування шкоди не ґрунтуються на законі.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України

Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до положень ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 цієї статті.

Офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес" наведено у п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 N 18-рп/2004, та визначено як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Стаття 12 ЦК України, передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

За змістом ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 31, 119, 215 ЦПК України визначати предмет та підстави позову є виключним правом позивача і суд не може їх змінити без згоди позивача, або відмовити у доступі до суду у випадку, коли не згодний із обраним позивачем способом порушеного права.

Таким чином, у разі порушення цивільного права відповідно до ст.ст. 3, 11, 31 ЦПК України особа має право обирати той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу, а перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду у відповідності до ст.4 ЦПК є обов'язком суду.

Аналогічні роз'яснення містить п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Юридична заінтересованість позивача у цивільному процесі зобов'язує його довести як наявність спірних матеріальних правовідносин, так і ту обставину, що його права порушені і вони можуть бути захищені у визначений ним спосіб.

Право вибору способу захисту порушеного права у відповідності зі ст.3 ЦПК і ст.15 ЦК України належить тільки позивачеві, який на власний розсуд визначає як предмет, так і підстави позову.

Наслідки порушення позивачем правил юрисдикції передбачені ч.2 п.1 ст.122 ЦПК України, а не ст.121 ЦПК України, яку застосував суд, залишаючи позов без руху.

За таких обставин, достатніх підстав для визнання позовної заяви ОСОБА_3 неподаною та для повернення її позивачу суддя не мав, а постановлена з цього питання ухвала не відповідає вимогам процесуального закону.

Зважаючи на викладене, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з передачею на новий розгляд питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст.307, 312 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 грудня 2014 року по цій справі скасувати з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили негайно, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: