Справа № 301/2451/13-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"30" квітня 2015 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої судді Сойми М.М., при секретарі Сак А.П., з участю представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Іршава цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Іршавської міської ради, управління Держземагенства в Іршавському районі Закарпатської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення Іршавської міської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та витребування майна із чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів Іршавської міської ради, управління Держземагенства в Іршавському районі Закарпатської області, третьої особи: ОСОБА_5.

Ухвалою Іршавського районного суду Закарпатської області від 18 лютого 2014 року до участі у справі у якості відповідачів залучено ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с. 82-83).

Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 червня 2003 року вона прийняла у спадок за померлим чоловіком спадкове майно, яке складається із незакінченого будівництвом житлового будинку готовністю 12,2 %, що розташований в м. Іршава по АДРЕСА_1. Після прийняття спадщини вона виготовила державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 22 липня 2003 року, відповідно якого вона є власником земельної ділянки площею 0,065 га для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, яка розташована в м. Іршава по АДРЕСА_1. У листопаді місяці 2012 року вона звернулася до ТзОВ «Меридіан ІР» з метою отримати кадастровий номер та державний акт нового зразка і там їй стало відомо, що на її земельну ділянку вже присвоєно кадастровий номер на ім»я ОСОБА_5. З відповіді міської ради на адвокатський запит їй стало відомо, що рішенням 25 сесії 5-го скликання Іршавської міської ради від 24 грудня 2009 року її земельну ділянку розміром 0,06 га в Іршава по АДРЕСА_3, передано у приватну власність відповідачу ОСОБА_5 та останній на підставі даного рішення виготовив державний акт серії НОМЕР_2 від 05 травня 2010 року. Просить скасувати рішення 25 сесії 5-го скликання Іршавської міської ради від 24 грудня 2009 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд гр. ОСОБА_5, мешканцю АДРЕСА_2, в м. Іршава, АДРЕСА_3» та визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданий 05 травня 2010 року на підставі вказаного рішення ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,0600 га, розташовану в АДРЕСА_3, Закарпатської області, для будівництва та обслуговування житлового будинку. У заяві про збільшення позовних вимог просить визнати недійсним договір купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,0600 га, розташованої в АДРЕСА_3, Закарпатської області, укладений 12 вересня 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та витребувати у ОСОБА_4 вказану земельну ділянку.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та додатково, як на підставу позовних вимог, посилався на ухвалу Іршавського районного суду Закарпатської області від 17 грудня 2014 року, якою ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він без проведення попереднього огляду спірної земельної ділянки погодив вибір місця розташування земельної ділянки ОСОБА_5, про що надав останньому висновок про вибір місце розташування цієї земельної ділянки, хоча вказана земельна ділянка належала ОСОБА_1, в результаті чого останній заподіяно істотну шкоду охоронюваним Конституцією України правом громадянина володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю.

Представник відповідача управління Держземагенства в Іршавському районі Закарпатської області в судове засідання не з»явився, а подав суду листа, в якому позов підтримав з тих підстав, що оспорюване рішення Іршавської міської ради від 24 грудня 2009 року було прийнято всупереч ст. ст. 12, 22, 140-149 ЗК України без вилучення земельної ділянки від попереднього власника та припинення права приватної власності на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_1. Просив справу розглянути у відсутності представника управління.

Представник відповідача Іршавської міської ради міський голова Бобик С.С. в судове засідання не з»явився, а подав суду листа, в якому просив справу розглянути у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник - адвокат Гаврилець М.Б., відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з»явилися повторно з невідомої суду причини, хоч належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому, суд на підставі ст. 169 ч.4 ЦПК України справу розглянув у їх відсутності на підставі письмових доказів, що є в матеріалах справи.

Заслухавши думку представника позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ст. 61 ч.1,4 ЦПК України "Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою".

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, виданого 22 липня 2003 року на підставі рішення 7 сесії 4 скликання Іршавської міської Ради від 22 липня 2003 року та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 561, позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,065 га в м. Іршава, АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с. 60).

Рішенням 25 сесії 5 скликання Іршавської міської ради від 24 грудня 2009 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд» відповідачу ОСОБА_5, мешканцю АДРЕСА_2, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,06 га в м. Іршава по АДРЕСА_3». Оригінал вказаного рішення судом оглянуто в судовому засіданні та копія міститься в матеріалах справи на 63 аркуші.

В подальшому на підставі даного рішення 25 сесії 5 скликання Іршавської міської ради від 24 грудня 2009 року відповідачу ОСОБА_5 05 травня 2010 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 на земельну ділянку площею 0,0600 га, розташовану в АДРЕСА_3, Закарпатської області, для будівництва та обслуговування житлового будинку. Оригінал цього державного акту судом оглянуто в судовому засіданні та копія є в матеріалах справи на 64 аркуші.

На підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,0600 га, розташованої в АДРЕСА_3, Закарпатської області, укладеного 12 вересня 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, ОСОБА_5 продав спірну земельну ділянку ОСОБА_4 (а.с. 89-90).

Ухвалою Іршавського районного суду Закарпатської області від 17 грудня 2014 року клопотання прокурора прокуратури Іршавського району Стільника І.В. про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України у зв'язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України задоволено. ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України у зв'язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 закрито. Вказаною ухвалою ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що він 25 травня 2009 року, працюючи начальником відділу Держкомзему в м. Іршава Закарпатської області, являючись службовою особою, будучи зобов'язаним у відповідності з посадовою інструкцією від 01 лютого 2009 року забезпечувати в межах своєї компетенції контроль за станом у сфері регулювання земельних відносин, неналежно виконав свої службові обов'язки через несумлінне ставлення до них, без проведення попереднього огляду земельної ділянки, яка розміщена за адресою АДРЕСА_3, погодив вибір місця розташування земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за рахунок земель Іршавської міської ради громадянину ОСОБА_5, мешканцю м.Іршава, АДРЕСА_2 площею 0,06 га, про що надав останньому висновок про вибір місце розташування земельної ділянки № 23 від 25 травня 2009 року, хоча вказана земельна ділянка, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, виданого на підставі рішення 7 сесії IV скликання Іршавської міської ради від 22 липня 2003 року, належала ОСОБА_1, мешканці с. Завидово, АДРЕСА_4 Мукачівського району, в результаті чого останній заподіяно істотну шкоду охоронюваним Конституцією України правом громадянина володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю.

У листі Іршавської міської ради, адресованому адвокату Козару М.М., зазначено, що рішення щодо виділення земельної ділянки ОСОБА_5 в м. Іршава по АДРЕСА_1 у Іршавській міській раді відсутнє (а.с. 62).

Позивач у позовній заяві посилалася на те, що її земельна ділянка та ділянка, яка передана у власність відповідачу ОСОБА_5, який в подальшому відчужив цю ділянку відповідачу ОСОБА_4, являється однією і тією ж земельною ділянкою та розташована в одному місці.

За клопотанням позивача ухвалою Іршавського районного суду Закарпатської області від 29 жовтня 2014 року було призначено судову земельно-технічну експертизу і доручено її проведення судовому експерту Манзуренко Г.В. (а.с. 154-156).

У висновку судового експерта Манзуренка Г.В. № 177/14 від 25 грудня 2014 року, зокрема, в пункті третьому на сторінці № 14 висновку, (а.с. 186-187), стверджено, що при проведеному дослідженні судовим експертом встановлено, що земельна ділянка по розробленому проекту землеустрою, який складено ТзОВ «Землемір», щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_5, розташована на місці знаходження земельної ділянки ОСОБА_1 згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 22 липня 2003 року. Вказана обставина також стверджена зведеним планом земельної ділянки згідно фактичних координат зовнішніх меж проведеного дослідження спірної земельної ділянки, що містить на 25 сторінці висновку та на 197 аркуші справи, з якого чітко вбачається накладання земельної ділянки відповідача ОСОБА_5 на земельну ділянку позивача ОСОБА_1. Вказаним висновком експерта (сторінка № 15) також встановлено, що у проекті землеустрою, який складено ТзОВ «Землемір», щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_5, відсутні будь-які матеріали та документи щодо припинення права власності на земельну ділянку ОСОБА_1 у відповідності до вимог статей 140-150 ЗК України. Окрім того, ОСОБА_5 раніше не був землевласником даної земельної ділянки у відповідності до статей 81, 119 ЗК України. У підсумках даного висновку експерта встановлено, що фактична площа спірної земельної ділянки становить 704 кв.м., на дану спірну земельну ділянку видано два державних акти, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_5 в м. Іршава по АДРЕСА_3, не відповідає вимогам пунктів 3,6,8 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, який затверджений постановою КМУ № 677 від 26 травня 2004 року, пункту 1.14 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю та договорів оренди, та статей 50, 55 ЗУ «Про землеустрій» (а.с. 188).

Отже, оспорюване рішення 25 сесії 5 скликання Іршавської міської ради від 24 грудня 2009 року було прийняте в період, коли спірна земельна ділянка належала на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку. На час прийняття даного рішення право власності позивача на земельну ділянку не припинено відповідно до ст.ст. 22, 140-149 ЗК України, ділянка у позивача міською радою не вилучалася, а отже, вказане рішення є незаконним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки порушує права та інтереси позивача і суперечить ст. ст. 12, 22, 140-153 ЗК України.

Відповідно до п.10 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконним рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади або місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Статтею 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси.

Правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 12 червня 2013 року в справі №6-32цс13, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Позаяк положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Оскільки, відповідачу ОСОБА_5 державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданий 05 травня 2010 року на підставі рішення 25 сесії 5 скликання Іршавської міської ради від 24 грудня 2009 року, яке є незаконним, а судом визнано вину ОСОБА_12 у службовій недбалості при виборі місця розташування земельної ділянки при виготовленні спірного державного акту, то такий державний акт слід визнати недійсним.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. (ч. 1 ст. 203 ЦК України).

Частина 1 статті 228 ЦК України визначає, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Відповідно до п.п. 5, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Виходячи зі змісту зазначених норм закону, підлягає до задоволення вимога позивача про визнання недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,0600 га, розташованої в АДРЕСА_3, Закарпатської області, укладеного 12 вересня 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, позяак позивач хоч і не є стороною вказаного договору, однак її права та законні інтереси порушено вчиненням даного правочину.

Що стосується вимоги позивача про витребування майна - спірної земельної ділянки у відповідача ОСОБА_4, то така не підлягає до задоволення з тих підстав, що норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. У даному випадку майно після укладення недійсного правочину третім особам не відчужувалося і таке не може бути витребуване.

Відповідно до ст. ст.79, 88 ЦПК України, п. 35 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року за № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» з відповідача ОСОБА_5 слід стягнути на користь позивача понесені і документально підтверджені витрати за проведення експертизи та оплачений судовий збір.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 169, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 12, 22, 140-153 ЗК України, ст.ст. 16, 21, 203, 215, 216, 228 ЦК України,

Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасування рішення 25 сесії 5 скликання Іршавської міської ради від 24 грудня 2009 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд гр. ОСОБА_5, мешканцю АДРЕСА_2, в м. Іршава, АДРЕСА_3».

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданий 05 травня 2010 року на підставі рішення 25 сесії 5 скликання Іршавської міської ради від 24 грудня 2009 року ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,0600 га, розташовану в АДРЕСА_3, Закарпатської області, для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Визнати недійсним договір купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,0600 га, розташованої в АДРЕСА_3, Закарпатської області, укладений 12 вересня 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

Стягнути з відповідача ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 3 621, 91 (Три тисячі шістсот двадцять один гривень 91 копійку) гривень судових витрат.

В решті вимог позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Іршавський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча суддя: Сойма М.М.