Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/8682/14-ц Головуючий у 1-й інст. Семенцова Л. М.
Категорія 27 Доповідач Зарицька Г. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Зарицької Г.В.

суддів: Коломієць О.С., Якухно О.М.

з участю секретаря Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2, про звернення стягнення не предмет застави

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27 лютого 2015 року

встановила:

У червні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило вилучити у відповідача і передати в заклад банку автомобіль Volkswagen Passat, 2000 року випуску, легковий седан, №кузова/шасі НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, а також комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу. Крім того, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором позивач просив звернути стягнення на вищевказаний транспортний засіб, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень для здійснення продажу. В обґрунтування позову позивач зазначав, що відповідно до кредитного договору від 03.04.2007 року № VIH0AE00001455 ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 13 845,77 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 01.04.2012 року. Проте, зобов'язання щодо погашення кредиту, відсотків та комісії ОСОБА_2 не виконав, у зв'язку з чим станом на 24.02.2014 року утворилась заборгованість у розмірі 20 612,67 доларів США. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 03.04.2007 року було укладено договір застави рухомого майна, згідно з яким він надав у заставу власний автомобіль Volkswagen Passat, 2000 року випуску, легковий седан, № кузова/шасі НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_2. В порушення умов договору застави ОСОБА_2 предмет застави у заклад банку не передав та без згоди банку реалізував заставний автомобіль відповідачу ОСОБА_1 Враховуючи зазначене, просив позов задовольнити.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 27 лютого 2015 року позов задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №VIH0AE00001455 від 03.04.2007 року в сумі 17 048,56 доларів США, що за курсом НБУ станом на 24.02.2014 року еквівалентно 152 380,02 грн, звернено стягнення на предмет застави: автомобіль Volkswagen, модель Passat, рік випуску 2000, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України.

Вилучено у ОСОБА_1 та передано в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» автомобіль Volkswagen, модель Passat, рік випуску 2000, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, з комплектом ключів та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 1 523,80 грн судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права.

В судовому засіданні ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважав їх необґрунтованими.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився. Судова повістка направлялася йому за адресою: АДРЕСА_1, проте повернулася, у зв'язку з тим, що за зазначеною адресою він не проживає. Саме ця адреса була вказана ОСОБА_2 при укладенні кредитного договору. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що в порушення вимог кредитного договору про зміну місця проживання ОСОБА_2 банк не повідомляв. За таких обставин, колегія суддів вважає, що про час і місце розгляду справи третя особа повідомлена належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених до суду першої інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в цих межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 589 ч.1 ст.590 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ч.1 ст.20, ст.27 Закону України „Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

Частинами третьою та четвертою статті 577 ЦК України визначено, що застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Як видно з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, відповідно до укладеного між позивачем та третьою особою ОСОБА_2 кредитного договору № VIH0AE00001455 від 03.04.2007 р., ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 13845,77 доларів СШАзі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 01.04.2012 р.(а.с.13-15).

У порушення умов договору ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 24.02.2014 р. виникла заборгованість у розмірі 20612,67 доларів США, в тому числі: 7192,46 доларів США заборгованість за кредитом; 5316,16 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 329,46 доларів США заборгованість за комісією за користування кредитом; 7774,59 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором (а.с. 6-7).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 03.04.2007 р. між банком та третьою особою ОСОБА_2 укладено договір застави рухомого майна VІLHOAE00001455, за умовами якого ОСОБА_2 надав у заставу належний йому на праві власності автомобіль Volkswagen Passat 1, 8 Т, 2000 року випуску, легковий седан, №кузова/шасі НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_3 (а.с.16-18).

Застава рухомого майна 13.04.2007 р. за №4803904 була зареєстрована в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та заборонено відчужувати майно (а.с.57-60).

Згідно з ч.2 ст.12, ч.3 ст.9 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

Якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

З матеріалів справи видно, що за біржовою угодою купівлі-продажу транспортного засобу від 13.03.2010 р., укладеною між ОСОБА_4, який діяв за дорученням від імені ОСОБА_2, та ОСОБА_1, автомобіль Volkswagen Passat 1, 8 Т, 2000 року випуску, легковий седан, №кузова/шасі НОМЕР_4 був відчужений ОСОБА_1 за 100 грн (а.с.41).

Оскільки на момент укладення вказаної біржової угоди спірний транспортний засіб не був виключений з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, згоди боржнику на його відчуження банк не давав, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника, тобто для ОСОБА_1, та обґрунтовано задовольнив вимоги про звернення стягнення на предмет застави.

Доводи апеляційної скарги про те, що згідно з вимогами ст.3 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у ОСОБА_1 не виникло прав та обов'язків щодо рухомого майна перед ПАТ КБ «ПриватБанк» є безпідставними та спростовуються вищенаведеним.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели чи могли призвести до неправильного вирішення спору, а тому підстав для скасування рішення немає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього ж часу може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Судді: