Справа № 365/525/13 Головуючий у І інстанції Хижний Р. В.
Провадження № 22-ц/780/1381/15 Доповідач у 2 інстанції Сержанюк
Категорія 18 16.03.2015
УХВАЛА

Іменем України

16 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді - Сержанюка А.С., членів колегії - суддів Коцюрби О.П., Суханової Є.М., із участю секретаря Химинець Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант" на рішення Згурівського районного суду Київської області від 30 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант" про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

19 липня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовам, де просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант» заборгованість за договором позики на суму 162 930,41 грн. та судові витрати у розмірі 1 929,30 грн.

На обґрунтування зазначених вимог позивач зазначив, що 28 липня 2008 раку між ним та відповідачем був укладений договір процентної позики.

Відповідно до умов правочину, ОСОБА_1 передав Товариству з обмеженою відповідальністю "Гарант" грошові кошти в сумі 90 000 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №142.

Відповідач кошти прийняв та зобов'язався повернути позику у визначений договором строк, а також сплатити проценти в розмірі 20% від розміру позики, а при порушенні строку сплати процентів більш, ніж за один місяць - зобов'язався сплатити штраф у розмірі 2%, а також сплатити пеню в розмірі 0,5% за кожний день прострочення повернення позики.

Однак, відповідач суму позики не повернув та жодного разу не сплатив відсотки, штраф та пеню.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 30 грудня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант» на користь ОСОБА_1 заборгованість у сумі 192 930,41 грн. та судові витрати - 1 929,30 грн.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Гарант» подало апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Згурівського районного суду Київської області від 30 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Суд, з'ясувавши обставини і перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши учасників процесу у судових дебатах, вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 28 липня 2008 року засновник Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант» ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Гарант», в особі Очкаляса Сергія Григоровича, уклали договір процентної позики ( а.с. 6-8 ).

Відповідно до умов правочину позивач передав товариству грошові кошти в сумі 90 000 грн. ( п. 2.1 правочину ).

В свою чергу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Гарант» зобов'язалося сплачувати щорічний розмір процентів у розмірі 20% від розміру позики ( п. 2.2 правочину ).

Остаточною датою повернення позики зазначено - по мірі продажу сільгосппродукції і цей строк може бути продовжений за згодою сторін ( п.п. 3.2, 3.3 правочину ).

При порушенні позичальником строку повернення позики, вказаного в п. 4.5 договору, він повинен виплатити пеню в розмірі 0,5% від розміру позики за кожний день прострочення повернення позики. При цьому пеня на проценти не нараховується ( п. 5.4 ).

У разі порушення строку сплати процентів більше ніж на один місяць, товариство зобов'язалося достроково повернути позику у повному обсязі, а також сплатити штраф у розмірі 2% від розміру позики, ( п. 5.5 правочину ).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гарант" свої зобов'язання в обумовлений правочином строк не виконало, у зв'язку із чим ОСОБА_1 18 квітня 2013 року направив відповідачу вимогу про виконання умов договору в семиденний термін з дня її отримання ( а.с. 10-11, 12 ).

Пізніше, 19 липня 2013 року він звернувся до суду із позовною заявою.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, розмір процентів за правочином згідно п. 2.2. правочину з 28 серпня 208 року по 30 червня 2013 року складає 87 090,41 ( 90 000 х 20 : 100 х 4 + 90 000 х 20 : 100 : 365 х 306 ) грн.

Штраф за невиконання зобов'язання, передбачений п. 5.5 правочину, становить 1 800 ( 90 000 х 2 : 100 ) грн.

Заявлений позивачем розмір пені за 31 день, згідно п. 5.4, становитиме 13 950 ( 90 000 х 31 х 0,5 : 100 ) грн.

Індекс інфляції, на підставі положень ст. 625 ЦК України, за травень 2013 року в грошовому виразі складе 90 ( 90 000 х 100,1 : 100 - 90 000 ) грн.

Загальна сума грошових зобов'язань відповідача за правочином становить 192 930,41 ( 90 000 + 87 090,41 + 1 800 + 13 950 + 90 ) грн.

Відтак, як встановлено, між сторонами був укладений правочин з дотриманням чинного законодавства, унаслідок чого відповідач має нести встановлену законом та договором цивільно-правову відповідальність.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про необхідність задоволення позову і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 11, 15, 16, 526, 545, 549, 625, 1046, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 212-213 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване рішення на підставі належних та допустимих доказів по справі.

А тому, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», п.п. 1.2., 2.5., 2.7., 2.8., 3.3., 3.12., 5.2. «Положення про ведення касових операцій у національній валюті України» від 15 грудня 2004 року, ст.ст. 257, 261 267 ЦК України, ст.ст. 57, 59, 147, 212, 213, 215 ЦПК України, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки вони повністю спростовуються належними та допустимими доказами по справі.

Інші доводи, викладені ним в апеляції, закрема, про те, що кошти відповідачем не отримувались, квитанція до прибуткового касового ордеру не є належним доказом отримання грошей відповідачем, не є первинним бухгалтерським документом і підписаний документ не уповноваженою на це особою, сума позики перевищувала ліміт залишку готівки в касі, встановлений на той період для товариства, насправді до каси внесена безпроцентна фінансова допомога у розмірі 50 грн., свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4 не підписували квитанції, поясненням яких не надана оцінка, безпідставно надано перевагу висновку експертизи над іншими доказами по справі, позивачем пропущений строк позовної давності, при розгляді справи порушені принципи судочинства, зокрема, змагальності сторін, надання рівного доступу всіх сторін до правосуддя, на переконання апеляційного суду, не спростовують правомірності зазначеного договору, укладеного між сторонами, висновку місцевого суду про обґрунтованість позову та не є підставою, у силу викладеного, для задоволення апеляційних вимог.

При цьому, укладення правочину між сторонами підтверджується договором процентної позики, квитанцією до прибуткового касового ордеру.

Рукописні записи в останній виконані головним бухгалтером на той час ОСОБА_3 що підтверджується висновками №11309/11310/13-32/11311/11312/13-34/11538/13-33/14278-14280/14-34 комплексної судово-технічної експертизи документів від 12 листопада 2014 року ( а.с. 113-122 ).

Виконання підпису в квитанції, на переконання апеляційного суду, також здійснено зазначеною особою про що свідчить висновок експертів про ймовірність виконання такого ОСОБА_3 та встановлення ними збігу форми і напрямку рухів окремих елементів, розстановки літер, а також форми рухів при виконанні з'єднання другого і третього елементів літери «Л», заключної частини першого елементу літери «Л», протяжності рухів при виконанні заключної частини літери «Л», розташування екстремумів літери «Л», виду з'єднання при виконанні літери «Л», напрямку рухів при виконанні розчерку ( там же ) та візуального співставлення підписів на зазначеному фінансовому документі і вільних та експериментальних зразках зазначеної особи, які практично не різняться.

Наявність повноважень зазначеної особи здійснювати такі операції підтверджується наказом №1 від 20 грудня 2001 року згідно якого ОСОБА_3 призначена головним бухгалтером ТОВ «Гарант» і звільнена з посади 20 вересня 2009 року ( а.с. 38,39 ).

Сукупність зазначених доказів, на переконання апеляційного суду, свідчить про дійсність висновків експертів і те, що квитанція до прибуткового касового ордеру відноситься до числа первинних бухгалтерських документів, оформлених згідно положень ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», п. 3.3. «Положення про ведення касових операцій у національній валюті України» від 15 грудня 2004 року, який, зокрема, містить обов'язкові реквізити - назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, у даному випадку, ОСОБА_3

Окрім цього, квитанція містить частину відтиску печатки підприємства, достовірність якої не спростовується відповідачем.

Договір та квитанцію до прибуткового касового ордеру, на переконання апеляційного суду, необхідно віднести до числа належних та допустимих доказів по справі у відповідності до ст.ст. 58, 59 ЦПК України, як такі, що містять інформацію щодо предмета доказування і за законом обставини справи можуть бути ними підтверджені.

Відтак, пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про те, що 28 липня 2008 року кошти на рахунок ТОВ «Гарант» не вносились і останньої - про неналежність її підпису на квитанції до прибуткового касового ордеру, наданого позивачем, з точки зору суду другої інстанції, не відповідають дійсності, оскільки спростовуються договором, квитанцією та висновками експертів, які суд визнав за достовірні.

Не спростовує дійсності наданої позивачем квитанції представлений відповідачем прибутковий касовий ордер №142 ( а.с. 45 ), касова книга на 2008 рік ( а.с. 41-46 ), приход каси за липень, вересень 2008 року ( а.с. 47, 48 ), оскільки зазначена у ордері фінансова операція проведена 18 вересня 2008 року, а відповідач не надав суду їх оригіналів на підтвердження свого заперечення на позов у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України.

Наявний ліміт залишку готівки в касі товариства, на переконання суду другої інстанції, не спростовує обставин укладення між сторонами правочину та отримання товариством зазначених позивачем коштів, з приводу яких проведення фінансових операцій протягом дня не виключалось.

Що ж до твердження апелянта про те, що позивачем пропущений строк позовної давності, порушені положення ст.ст. 257, 261 267 ЦК України, то суд апеляційної інстанції вважає їх необґрунтованими, оскільки дата повернення грошових коштів сторонами не встановлена і досягнуто між ними домовленості щодо продовження строку повернення позики ( п.п. 3.2., 3.3. правочину ).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 530 ЦК України, кредитор у такому разі має право вимагати виконання обов'язку боржника у будь-який час.

Посилання відповідача на те, що судом були порушені принципи судочинства, зокрема, змагальності сторін, надання рівного доступу всіх сторін до правосуддя, на переконання апеляційного суду, спростовуються матеріалами справи, які не містять жодного доказу на їх підтвердження на період розгляду справи місцевим судом.

Навпаки, всі заявлені відповідачем клопотання були задоволені, зокрема, залучені надані ним докази ( а.с. 37-63 ), допитані заявлені свідки по справі ( а.с. 64 ), призначена і проведена експертиза.

Насамкінець, договір позики є правомірним у відповідності до положень ст. 204 ЦК України, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним.

При цьому, відповідач не подав до суду відповідних вимог, незважаючи на тривалий розгляд справи місцевим судом.

Відтак, викладені у апеляціях доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, а тому оскаржуване рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант" відхилити. Рішення Згурівського районного суду Київської області від 30 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант" про стягнення заборгованості залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: А.С. Сержанюк

Судді: О.П. Коцюрба

Є.М. Суханова