Справа № 362/5253/13 Головуючий у І інстанції Лебідь-Гавенко Г.М.
Провадження № 22-ц/780/1600/15 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв В. О.
Категорія 18 21.04.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

21 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Франюк Т.В.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за розпискою. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 вересня 2012 року відповідач отримав у борг грошові кошти у розмірі 9 000 Євро та зобов'язався їх повернути у строк до 01 листопада 2012 року, про що власноручно написав розписку. Однак взяті на себе зобов'язання не виконав та кошти не повернув. Посилаючись на викладені обставини просив суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 9 000 Євро, що згідно офіційного курсу Національного банку України (далі НБУ) гривні до Євро на момент звернення з цим позовом до суду складає 95 711 грн. 40 коп.; 3% річних в розмірі - 180 Євро, що згідно офіційного курсу НБУ гривні до Євро на момент звернення з цим позовом до суду складає 1 914 грн. 23 коп., проценти за користування позикою в розмірі - 6 18,75 Євро, що згідно офіційного курсу НБУ гривні до Євро на момент звернення з цим позовом до суду складає 6 580 грн. 15 коп. та судові витрати.

Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2013 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 104 206 грн. 78 коп., витрати за надання правової допомоги у розмірі 3200 грн. та 1043 грн. сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач просив змінити рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при визначенні розміру процентів за користування позикою не врахував облікову ставку Національного банку України, яка була змінена з 10.06.2013 року і становила 7%. Крім того, суд безпідставно стягнув витрати на правову допомогу, оскільки позивач таких вимог у передбаченому законом порядку не заявляв, справа була розглянута без участі сторін, а розмір правової допомоги перевищує граничний розмір, передбачений законом.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11 червня 2014 року рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року було скасовано ухвалу Апеляційного суду Київської області від 11 червня 2014 року в частині залишення без змін заочного рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2013 року про стягнення процентів за користування грошовими коштами та витрат на правову допомогу, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 01 вересня 2012 року ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 9 000 Євро, які зобов'язався повернути в строк до 01 листопада 2012 року, про що власноручно написав відповідну розписку.

Також судом встановлено, що на вимогу ОСОБА_3 про повернення грошових коштів за борговою розпискою, ОСОБА_2 не повернув позивачу суму позики.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив зі встановлених обставин справи та норм ст. ст. 536, 1048 ЦК України.

Так, відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 1 постанови Правління Національного банку України від 21 березня 2012 року № 102 "Про регулювання грошово-кредитного ринку" розмір облікової ставки з 23 березня 2012 року становить 7,5 % річних.

Відповідно до постанови № 209 від 06 червня 2013 року Національного банку України "Про регулювання грошово-кредитного ринку"встановлено з 10 червня 2013 року облікову ставку в розмірі 7,0 % річних.

Позивачем було розраховано розмір процентів за період з 01 вересня 2012 року по 01 серпня 2013 року, виходячи з облікової ставки 7,5 %

Суд першої інстанції під час ухвалення рішення на зазначене уваги не звернув та стягнув грошові кошти у розмірі, визначеному позивачем у справі з урахування облікової ставки 7,5 %

Отже, доводи апелянта в цій частині є обґрунтованими, а рішення в цій частині підлягає скасуванню.

Так, з урахуванням облікової ставки НБУ, яка становила 7,5% до 10.06.2013 року розмір процентів за користування відповідачем коштами позивача становив 521,70 євро. (9000 євро *7,5%= 675 євро в рік. 675:365 днів = 1,85 євро в день. Отже з 01 вересня 2012 року по 09 червня 2013 року включно відповідач користувався коштами позивача 282 дні. Тому розмір процентів за користування коштами позивача буде складати 282 * 1.85 = 521.7 євро.)

Облікова ставка 7% була встановлена з 10.06.2013 р., таким чином розмір процентів склав 89,44 євро (9000 євро *7 %= 630 євро в рік. 630:365 днів = 1,72 євро в день. Отже з 10 червня 2013 року по 31 липня 2013 року включно відповідач користувався коштами позивача 52 дні. Тому розмір процентів за користування коштами позивача за цей період буде складати 52 * 1.72 = 89.44 євро.)

Всього розмір відсотків за користування коштами позивача за період з 01.09.2012 року по 31 липня 2013 року включно буде складати 521.7 + 89.44 = 611.15 євро, що по курсу НБУ на момент звернення до суду (1048.4418 грн. за 100 євро) буде складати (611.15 * 10.484418 = 6 407.44 грн.)

Крім того, також є обґрунтованими доводи апелянта про безпідставність стягнення витрат на правовому допомогу, граничний розмір компенсації яких встановлено законом.

Так, ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України закріплено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Статтею 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

За змістом ст. 47 ЦПК України - учасниками цивільного процесу, крім осіб, які беруть участь у справі, є секретар судового засідання, судовий розпорядник, свідок, експерт, перекладач, спеціаліст, особа, яка надає правову допомогу.

Відповідно до роз'яснень викладених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" - розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З наданої суду квитанції № 1664 від 28.11.2013 року вбачається, що позивач сплатив адвокату Фіцуліну О.О. 3200 грн. за правову допомогу.

Також з матеріалів справи вбачається, що адвокат позивача не брав участь у розгляді зазначеної справи до ухвалення судового рішення судом першої інстанції і суду не надано розрахунок витрат на правову допомогу, що у відповідності до положено вищезазначеної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року є підставою до відмови в задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу.

На зазначені обставини суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав до стягнення з відповідача компенсації витрат на правову допомогу адвоката та стягнення відсотків за користування коштами позивача у розмірі, заявленому в позовній заяві, на що обґрунтовано посилається апелянт в своїй апеляційній скарзі.

Висновки суду в цій частині не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що у відповідності до вимог ст. 309 ЦПК України є підставою до скасування рішення суду та ухвалення нового по суті позовних вимог.

В іншій частині рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2013 року не переглядається, оскільки ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11 червня 2014 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року в іншій частині залишене без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2013 року в частині стягнення процентів за користування грошовими коштами та витрат на правову допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2, проживаючого в АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3, проживаюччого в АДРЕСА_2 індекс НОМЕР_2 6 407.44 грн. (шість тисяч чотириста сім гривень 44 копійки) відсотків за користування коштами.

В задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.