АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/500/15 Справа № 199/3093/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Подорець О. Б. Доповідач - Калиновський А.Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - Калиновського А.Б.

Суддів - Гайдук В.І., Ремеза В.А.

При секретарі - Видюковій Ю.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання розписки від 20 січня 2013 року недійсною, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 за договором позики від 20 січня 2013 року суму в розмірі 438 000 грн. 00 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654,00 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання розписки від 20 січня 2013 року недійсною - відмовлено.

Судові витрати за зустрічним позовом віднесено на рахунок позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити, а його позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 20 січня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач ОСОБА_3 передав відповідачу ОСОБА_2 438 000 грн., про що останнім була складена розписка. Відповідно до розписки від 20 січня 2013 року ОСОБА_2 до 30 травня 2013 року повинен повернути 200 000 грн., а до 01 вересня 2013 року залишок суми у розмірі 238 000 грн., що підтверджується розпискою, наявною в матеріалах справи.

20 січня 2013 року відповідачем ОСОБА_2 власноруч написано розписку про отримання від ОСОБА_3 438 000 грн., що не заперечував і сам відповідач ОСОБА_2В.(а.с.7-8).

ОСОБА_2 не заперечував факту написання розписки, але стверджував, що грошові кошти отримані ним не були, а відтак просив задовольнити його зустрічні позовні вимоги про визнання розписки від 20 січня 2013 року недійсною.

Як вбачається із договору купівлі-продажу АЗС від 23 січня 2013 року він укладений між приватним підприємцем ОСОБА_3 та приватним підприємцем ОСОБА_2 Підписавши зазначений договір, сторони погодили всі істотні умови договору, в тому числі і ціну в розмірі 171 000 грн. (а.с.64-65,66). До теперішнього часу даний договір з питання узгодженої ціни або з інших істотних умов, сторонами не оскаржено, що не заперечувалося і в судовому засіданні.

Договір позики, у вигляді розписки від 20 січня 2013 року, укладено між фізичними особами ОСОБА_3 та ОСОБА_2, із зазначенням цілей на які беруться кошти та строків повернення, і не може розцінюватися, як погодження між сторонами залишку повернення коштів за договором купівлі-продажу АЗС та земельної ділянки.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд правильно виходив з того, що сторони уклали договір позики, за яким ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_2 суму коштів, однак у встановлений строк позичальник кошти не повернув.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, суд дійшов вірного висновку про те, що факт написання розписки сторонами не оспорюється, доказів про примусові дії з боку ОСОБА_3 щодо написання розписки, позивачем не надано, а посилання на безгрошевість такого договору не може ґрунтуватись на поясненнях свідків, а може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що договір позики у вигляді розписки на суму 438 000,00 грн., укладений сторонами нібито як боргове зобов'язання на суму, якої не вистачало за договором купівлі-продажу АЗС і коштів в натурі він не отримував не можуть бути прийняті до уваги, оскільки доказів, які б спростовували встановлені судом факти та вказували на протилежне ОСОБА_2 до суду не надав і, таким чином, відповідно до ч.2 ст.11 ЦПК України, розпорядився своїми правами щодо надання доказів на власний розсуд.

Посилання ОСОБА_2 на те, що за домовленістю сторін, він повинен був придбати АЗС повністю, але в результаті шахрайських дій ОСОБА_3 став власником лише 1/2 її частини, а справжня ціна, за якою придбано АЗС не співпадає із сумою вказаною у договорі не можуть бути прийняті до уваги, оскільки питання пов'язані з договором купівлі-продажу АЗС, стягнення надмірно сплачених сум за цим договором можуть бути вирішені окремо, шляхом звернення до суду із відповідним позовом.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень. Таких доказів ОСОБА_2 на обгрунтування своїх вимог та заперечень суду не надав.

Рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права. Підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: