Апеляційний суд Житомирської області
Справа №2-2810/05 Головуючий у 1-й інст. Хавронюк О.Л.
Категорія 47 Доповідач Широкова Л. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Широкової Л.В.,

суддів Борисюка Р.М., Галацевич О.М.,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08 грудня 2005 року

по цивільній справі за позовом прокурора м. Бердичева Житомирської області в інтересах ОСОБА_4 до виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області про визнання права власності на земельну ділянку,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2005 року прокурор м. Бердичева Житомирської області звернувся до суду в інтересах ОСОБА_4 з позовом до виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області про визнання за останньою права власності на земельну ділянку площею 455 кв. м., як за спадкоємницею після смерті матері ОСОБА_5 Позов просив задовольнити на підставі вимог ст. 392 ЦК України.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08 грудня 2005 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 455 кв. м., якою раніше користувалася ОСОБА_5

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове яким відмовити у задоволенні позовних вимог прокурора м. Бердичева Житомирської області у повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги посилаються на те, що рішення суду прийняте із порушенням норм матеріального права, з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи.

Апелянти вказують, що висновок суду щодо включення спірної земельної ділянки до спадкового майна є помилковим. Посилаються також на те, що в основу оскаржуваного рішення суду покладено рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29.11.2004 року, яке було скасоване апеляційним судом Житомирської області.

Крім того, зазначають, що суд не правильно застосував до спірних правовідносин вимоги ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Визнаючи за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 455 кв.м., як за спадкоємницею після смерті її матері ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив із положень п «г» ст.81 ЗК України та рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29.11.2004 року (а.с.10).

Проте, з таким висновком суду колегія суддів не може погодитись з огляду на таке.

Згідно з п. п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Тобто, відносини спадкування регулюються за правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Даний висновок знайшов своє відображення й у розясненнях, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Із огляду на встановлені обставини справи, при вирішенні даного спору суд повинен врахувати норми цивільного законодавства, які діяли на час виникнення права на спадщину та на момент відкриття спадщини, зокрема положення ЦК УРСР, 1963 року.

На час відкриття спадщини 22.10.1995 року, після смерті матері позивача ОСОБА_5, діяли норми Цивільного Кодексу УРСР в редакції 1963 року, відповідно до ст. 549 ЦК УРСР якої визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст.548 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно п.1 ч. 1 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він вступив в управління або володіння спадковим майном.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, у 1939 році діду позивачки ОСОБА_6 було надано для будівництва земельну ділянку площею 910 кв.м. по вул. Середній, 58 у м. Бердичеві, нині вул. Н. Сосніної, 70.

Після смерті ОСОБА_6 у 1973 році спадщину за заповітом по ? частині житлового будинку за зазначеною адресою прийняли його доньки: ОСОБА_5К та ОСОБА_7 (а.с.3,4).

Стаття 90 Земельного Кодексу УРСР 1970 року, в редакції чинній до 15 березня 1991 року, передбачала, що на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також право користування земельною ділянкою або її частиною. При переході будівлі у власність кількох осіб ділянка переходить у користування всіх співвласників будівлі.

Відповідно до ч.1 ст.30 Земельного Кодексу України № 561 XII від 18 грудня 1990 року при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими обєктами переходить у розмірах, передбачених ст.67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Водночас, при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними після 31 грудня 2001 року право власності на земельну ділянку або її частину може переходити відповідно до ст.120 Земельного кодексу України від 25.10.2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування земельною ділянкою або її частиною може переходити на підставі договору оренди, укладеного відповідно відчужувачем або набувачем (підпункт «г» п.18 постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляду цивільних справ»).

Відповідно до ч.3 ст.116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадянам проводиться у разі: а)приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б)одержаних земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в)одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч. ч. 6-10 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місце знаходженням земельної ділянки.

У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству також висновки конкурсної комісії і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організації, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

Як вбачається із матеріалів справи рішенням виконкому Бердичівської міської ради Житомирської області від 16 травня 1974 року ОСОБА_7 було дозволено збудувати новий житловий будинок, а старий знести після закінчення будівництва. Новий житловий будинок подарований 22.06.2001 року ОСОБА_8 У подальшому ОСОБА_8 вказаний будинок в рівних частинах подарував ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Як встановлено судом ОСОБА_4 у встановленому законом порядку спадщину після смерті матері не прийняла. Рішення Бердичівського міськрайоного суду Житомирської області від 29.11.2004 року, яким надавався позивачу строк для прийняття спадщини в один місяць, апеляційним судом Житомирської області від 21 жовтня 2015 року скасовано та ухвалене нове про відмову у задоволенні позову (а.с.10,92,93).

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Як визначив законодавець, право власності на землю (земельну ділянку) набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Зміст права власності на землю полягає в тому, що власнику в повному обсязі належить три види правомочностей, тобто право володіти, користуватися і розпоряджатися земельною ділянкою. Право приватної власності на землю означає, що певна конкретно визначена на місцевості земельна ділянка належить певному конкретно визначеному громадянинові або юридичній особі (заснованій на власності громадянина, групи громадян).

Як вбачається з матеріалів справи, у матері позивача ОСОБА_5 за життя право власності, відповідно вищезазначених положень норм права, на спірну земельну ділянку не виникло. Відтак, земельна ділянка не є спадковим майном померлої і, відповідно,об'єктом спадкування.

ОСОБА_4 не надано суду жодного правовстановлюючого документа за яким її мати ОСОБА_5 володіла на праві власності спірною земельною ділянкою, як і доказів того, що вона прийняла спадщину після смерті останньої.

Доказів про набуття права власності на спірну земельну ділянку на підставі положень ст.81 ЗК України позивачка також суду не надала.

Відтак, правові підстави для задоволення позову про визнання права власності за ОСОБА_4 на земельну ділянку відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313,314,316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08 грудня 2005 року скасувати та ухвалити нове, яким прокурору м. Бердичева Житомирської області в інтересах ОСОБА_4 до виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області про визнання права власності на земельну ділянку відмовити за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: