АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2175/15
Справа № 629/4376/14-ц Головуючий 1 інстанції Каращук Т.О.
Категорія: договірні Доповідач: Сащенко І.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів: - Овсяннікової А.І., Коваленко І.П.,

при секретарі - Стрельченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним за його безгрошовістю,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, просила стягнути з відповідача по справі на її користь борг в розмірі 5000 грн.

У листопаді 2014 року відповідач ОСОБА_5 подала до суду зустрічну позовну заяву, в якій просила суд визнати договір займу від 21.10.2013 року на суму 42000 грн. між нею і ОСОБА_3 недійсним.

Представники ОСОБА_3 в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягали, проти зустрічного позову заперечували. Пояснили, що відповідачу було надано в борг кошти в сумі 42000 грн., про що ОСОБА_5 написала розписку. Згодом частину коштів в розмірі 37000 грн. вона віддала, а 5000 грн. боргу залишилося.

ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення первісного позову та просила задовольнити її зустрічний позов в повному обсязі. Пояснила, що 21 жовтня 2013 року її неофіційно було прийнято на роботу продавцем до приватного підприємця ОСОБА_3 Приступивши до роботи, на прохання ОСОБА_4, вона написала договір позики, в підтвердження її відповідальності за товар на суму 42000 грн. Також вказала, що грошей готівкою вона не отримувала від ОСОБА_3, а тому вважає, що не має заборгованості перед позивачкою.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28 січня 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики - було залишено без задоволення. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним за його безгрошовістю - було відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким задовольнити первісний позов, а в зустрічному позові - відмовити. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що факт взяття в борг відповідачкою у ОСОБА_3 є доведеним, а договір позики був укладений між сторонами у повній відповідності до норм ЦК України.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши в режимі відеоконференції пояснення осіб, що з'явилися, доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу підлягаючою частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 та зустрічного позову ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог сторін.

Проте з такими висновками суду першої інстанції в повному обсязі погодитися не можна.

Встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 21.10.2013 року було укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_5 взяла в борг у ОСОБА_3 42000 грн. та зобов'язалася повернути кошти 01.01.2014 року ( а.с. 19).

06.11.2013 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_5 частину боргу за договором позики в сумі 37000 грн., про що написала розписку ( а.с. 20 ).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Договір позики укладений між сторонами у письмовій формі, містить всі необхідні реквізити, на підставі яких встановлено особи, також містить посилання на отримання коштів позичальницею та строк виконання договору. Договір підписаний ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Виходячи з наведеного, є всі підстави для задоволення позову та стягнення суми боргу, що залишилася неповернутою - 5000 грн.

Посилання ОСОБА_5 в зустрічній позовній заяві на те, що грошові кошти від ОСОБА_3 вона не отримувала, між сторонами фактично існували трудові відносини «власник магазину - продавець», на забезпечення відповідальності за надані для продажу товари і був нею написаний договір позики судовою колегією не приймаються.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачкою не надано суду жодних доказів на підтвердження існування трудових відносин між нею та позивачкою.

Відсутність окремої розписки не може слугувати підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки про отримання грошей прямо зазначено в договорі позики від 21.10.2013 року.

За таких обставин, ухвалене в справі судове рішення щодо відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 не можна визнати законним та обґрунтованим, відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову, стягнення суми позики.

Також, у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки судові витрати, понесені ОСОБА_3, як при подачі позовної заяви до суду першої інстанції, так і при подачі апеляційної скарги.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним за його безгрошовістю ухвалено судом з додержанням норм матеріального права, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.3; 313, 316, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28 січня 2015 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики - скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 21 жовтня 2013 року в сумі 5000 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 365,40 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді