Заводський районний суд м. Миколаєва
· Справа № 2/487/352/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
02.03.2015 Заводський районний суд м. Миколаєва в складі
головуючого судді Разумовської О.Г.,
при секретарі Кожину В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особо такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -
27. 10. 2014 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивувано тим, що позивач є власником будинку АДРЕСА_1 на договору купівлі-продажу від 04. 07. 1989. У зазначеній квартирі зареєстрований також відповідач ОСОБА_2 (колишній чоловік позивача), але останній у вказаному будинку не проживає, оплату за комунальні послуги відповідач не здійснює, особистих речей відповідача в будинку немає. Позивач самостійно утримує вказану квартиру. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.
До судового засідання позивач не з'явилася, суду надала заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити.
Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про день розгляду справи була належним чином повідомлений. Справу розглянуто відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 на договору купівлі-продажу від 04. 07. 1989. За даною адресою, окрім позивача, зареєстрований також і відповідач ОСОБА_2.
З відповідачем позивач ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі в період з 18. 07. 1987 по 23. 04. 1998.
Шлюб між сторонами розірвано. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинено з 1998 року.
Відповідач постійно не проживає в спірному будинку з 1998 року, що підтверджується актом про не проживання від 03. 10. 2014, складеним за участю свідків (сусідів) ОСОБА_3, ОСОБА_4, завіреним ПП «ЖЕК-10», які підтвердили факт не проживання відповідача. Відповідач змінив місце проживання, забрав свої особисті речі, та проживає на теперішній час за іншою адресою, однак до теперішнього часу залишається зареєстрованим в спірному будинку.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником.
Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що положення ч. 2 ст. 405 ЦК України поширюється і на тих членів сім'ї власника житла, які припинили з ним сімейні відносини.
Таким чином, у зв'язку з тим, що відповідач не проживає у будинку більше 1 року без поважних причин, суд вважає його особою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Вимог про відшкодування понесеного судового збору позивач не заявляла, а тому питання розподілу судових витрат судом не розглядалося.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 208 - 218 ЦПК України, суд-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особо такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1.
Рішення набуває законної сили через 10 днів після його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через місцевий суд в порядку та строк, визначені ст. ст. 294 -296 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя О.Г. Разумовська