Справа № 689/1918/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25.11.2015 року смт. Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області у складі:

судді Соловйова А.В.,

при секретарі Цмикайло Т.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ярмолинці справу

за позовом ОСОБА_3 до відповідачів: Баранівської сільської ради, Солобковецької сільської ради, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

встановив:

Позивач просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті вітчима ОСОБА_6, померлого 15.01.2015 р.. Поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини обґрунтовує тим, що лише в серпні 2015 р. вона знайшла у документах заповіт ОСОБА_6, посвідчений 09.01.2008 р. і довідалась про те, що вона є спадкоємцем.

В судових засіданнях представник позивача та позивач, у т.ч. будучи допитаною в якості свідка, позов підтримали з аналогічних мотивів. Позивач покликалась на те, що за життя ОСОБА_6 були розмови про те, що ОСОБА_6 заповість їй своє майно, однак, заповіту вона не бачила. Лише в серпні 2015 р. прибираючись в будинку в с. Баранівка, вул. Хмельницького, 13, належному її доньці ОСОБА_7 і в якому раніше проживав ОСОБА_6, вона у шафі виявила заповіт ОСОБА_6.

Представник відповідача Солобковецької сільської ради в судові засідання не зявлявся. Відповідач Солобковецька сільська рада заявами №321 від 10.11.2015 р. та від 24.11.2015 р. позов визнав, просив розглядати справу у відсутності свого представника. У відповіді від 16.10.2015 р. №02-21-141 на запит суду повідомив, що ОСОБА_6 постійно до дня смерті був зареєстрований та проживав у с. Солобківці у будинку-інтернаті для громадян похилого віку та інвалідів.

Представник відповідача Баранівської сільської ради спочатку заявами від 21.09.2015 р., від 29.09.2015 р. №116 позов визнавав та просив розглядати справу у своїй відсутності. Однак, згодом, листом від 15.10.2015 р. №124 позов заперечив, ствердивши, що ОСОБА_3 та її чоловік знали про існування заповіту ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3, оскільки вони постійно отримували орендну плату за оренду паю ОСОБА_6 у ТзОВ «Адамівка Агро» с. Адамівка Віньковецького району. Зазначив також про наявність у ОСОБА_6 спадкоємців за законом: онуків синів рідної доньки ОСОБА_8 ОСОБА_4 та ОСОБА_5. У звязку із цим клопотанням №127 від 19.10.2015 р. просив залучити зазначених осіб до участі у справі в якості третіх осіб.

В судових засіданнях представник відповідача позов заперечив, ствердив, що ОСОБА_6 та його дружина ОСОБА_9 посвідчили заповіти на імя ОСОБА_3 в один і той самий день 09.01.2008 р.. У тому ж 2008 р. ОСОБА_9 померла, а ОСОБА_3 оформила спадщину за її заповітом. У процесі оформлення спадщини на руках у спадкоємця знаходились обидва заповіти, а відтак, ОСОБА_3 знала про те, що вона є спадкоємцем ОСОБА_6 за заповітом ще у 2009 р.. Будинок в с. Баранівка пустує, тому там нічого цінного, у т.ч. документи, не могли зберігатись.

Представник Баранівської сільської ради також покликалась на те, що територіальна громада зацікавлена у набутті спадкового майна ОСОБА_6, яке складається із права на земельну ділянку. Правову позицію по справі Баранівська сільська рада змінила врахувавши думку депутатів ради, обізнаних із фактичними відносинами в сімї ОСОБА_6. Зокрема, ОСОБА_3 є падчеркою ОСОБА_6, у якого була рідна донька ОСОБА_10, яка померла, залишивши двох дітей: ОСОБА_11 та ОСОБА_12. Дружина ОСОБА_13 ОСОБА_9 померла 05.11.2008 р.. Через кілька днів 20.11.2008 р. ОСОБА_6 подарував свій будинок в с. Баранівка доньці ОСОБА_3 ОСОБА_7. Через кілька днів 28.11.2008 р. ОСОБА_3 помістила бездомного вітчима в інтернат у с. Солобківці, де він і помер у 2015 р.. До цього, у 2011 р. ОСОБА_6 тікав з інтернату, не хотів там залишатись, але йшов не до ОСОБА_3, а безнадійно шукав у смт. Ярмолинці свого племінника. Не зважаючи на останню волю ОСОБА_6 бути похованим в с. Баранівка біля дружини, ОСОБА_3 поховала його в с. Солобківці. У той же час, утримуючи ОСОБА_6 в будинку-інтернаті для осіб літнього віку, ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_14 користувались майновим паєм ОСОБА_6, отримуючи з нього дохід та не надаючи допомоги ОСОБА_6.

Треті особи в судове засідання не зявлялись, про причини неявки суд не повідомляли, за твердженням голови Баранівської сільської ради останні, будучи повідомленими про свої спадкові права не претендують на спадщину після смерті ОСОБА_6.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

05.11.2008 р. померла ОСОБА_9 і на підставі її заповіту, посвідченого 09.01.2008 р. секретарем виконкому Баранівської сільської ради спадкове майно успадкувала позивач ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 11.09.2009 р..

З листа Баранівської сільської ради №124 від 15.10.2015 р. вбачається, що ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 до 28.11.2008 р. проживав у с. Баранівка. 05.11.2008 р. померла його дружина ОСОБА_9 і він залишався проживати один. 20.11.2008 р. ОСОБА_13 уклав договір дарування житлового будинку на користь ОСОБА_7, що проживала у м. Хмельницький за адресою позивача, а 28.11.2008 р. був поміщений у с. Солобківці в будинок-інтернат для одиноких громадян.

ОСОБА_6 помер 15.01.2015 р. у віці 82 р. в с. Солобківці, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-БВ№250701 від 16.01.2015 р.. При цьому, з відповіді від 16.10.2015 р. №02-21-141 Солобковецької сільської ради на запит суду вбачається, що ОСОБА_6 постійно до дня смерті був зареєстрований та проживав у с. Солобківці у будинку-інтернаті для громадян похилого віку та інвалідів, власного майна на території Солобковецької сільської ради не мав, а мати ОСОБА_3 на території сільської ради не була зареєстрована та не проживала. Не була зареєстрована та не проживала на території Солобковецької сільської ради і позивач, що підтверджується відмітками про реєстрацію її місця проживання у паспорті НА271722, виданого 24.12.1996 р. Хмельницьким МУ УМВС України в Хмельницькій області. Відповідно, шляхом вступу у володіння спадщина прийнята не була.

Позивач покликається на те, що вона є падчеркою ОСОБА_6, однак, документальних підтверджень цього суду не надала. З свідоцтва про народження ІІІ-УР№166636 від 01.08.1962 р., свідоцтва про укладення шлюбу І-БВ№358143 від 23.11.1980 р., паспорта НА271722, виданого 24.12.1996 р. Хмельницьким МУ УМВС України в Хмельницькій області вбачається лише, що до вступу у шлюб позивач користувалась прізвищем Кревнік. Водночас, те, що ОСОБА_3 вважається падчеркою ОСОБА_6 та рідною донькою його дружини - ОСОБА_9 підтверджується показами свідків ОСОБА_3, ОСОБА_14 та не заперечувалось представником відповідача.

Заповітом від 09.01.2008 р., посвідченим секретарем Баранівської сільської ради та зареєстрованим в реєстрі за №1, ОСОБА_6 заповів все своє майно, у т.ч. державний акт на право приватної власності на землю Р2№886750, виданий 26.05.2004 р., ОСОБА_3.

Позивач у встановлений строк із заявою про прийняття спадщини не звертався. Така заява була подана нею лише 26.08.2015 р.. Листом приватного нотаріуса Ярмолинецького районного нотаріального округу ОСОБА_15 №578/01-16 від 26.08.2015 р. у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено у звязку із спливом шестимісячного строку, встановленого ч. 1 ст. 1270 ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини.

Позивач посилається на те, що такий строк він пропустив з поважної причини: не будучи спадкоємцем за законом та не знаючи про існування заповіту на її імя, ОСОБА_3 не мала підстав звертатись із такою заявою. Заповіт нею був знайдений в будинку ОСОБА_6 в с. Баранівка лише у серпні 2015 р.. Інших підстав для визнання поважності пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач не заявляла.

Доводячи це твердження позивач, допитана в якості свідка визнала, що у неї із ОСОБА_6 при його житті була розмова про заповіт, однак, самого заповіту за життя ОСОБА_6 вона не бачила. За життя ОСОБА_6 подарував свій будинок в с. Баранівка, вул. Хмельницького, 13, її доньці ОСОБА_7, однак, її донька в тому будинку не проживала, а залишалась проживати у м. Хмельницький. В серпні 2015 р. прибираючись у будинку вона знайшла у шафі заповіт ОСОБА_6 і звідти довідалась про свої спадкові права. Допитаний в судовому засіданні чоловік позивача свідок ОСОБА_14 надав аналогічні пояснення, ствердивши, що розмови про заповіт ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 були, але сам заповіт вона знайшла лише в серпні 2015 р..

Однак, такі покази суд оцінює критично враховуючи спільну особисту заінтересованість та родинні відносини зазначених осіб та в світлі інших доказів у справі, оцінених в їх сукупності.

Зокрема, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_6 та ОСОБА_9 посвідчили свої заповіти у виконавчому комітеті Баранівської сільської ради в один день 09.01.2008 р. і ці заповіти були зареєстровані в реєстрі під послідовними номерами: 1 і 2. Після смерті ОСОБА_9 05.11.2008 р. позивач ОСОБА_3 оформила свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_9.

Показами свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_14, довіреностями, підтверджується, що усіма документальними справами щодо володіння, користування та розпорядження майном ОСОБА_6 та ОСОБА_9 при їх житті, а після їх смерті щодо оформлення спадщини займався ОСОБА_14 з відома та із погодженням із позивачем. З листа Баранівської сільської ради №124 від 15.10.2015 р. вбачається, що позивач використовувала майно, обумовлене у заповіті, а саме, отримувала орендну плату за земельну ділянку у ТзОВ «Адамівка Агро».

Будинок в с. Баранівка, у якому до 28.11.2008 р. проживав ОСОБА_6 та який був 20.11.2008 р. подарований ним доньці ОСОБА_3, позивачем та членами її сімї не використовується, будинок пустує, позивач та власник будинку постійно проживають у м. Хмельницький, а відтак будинок не міг використовуватись для зберігання документів, що мають цінність. Документи, які мають цінність, знаходились на руках у чоловіка позивача ОСОБА_14, у т.ч. заповіт ОСОБА_6, що підтверджується, зокрема, показами свідка ОСОБА_16.

Так, свідок ОСОБА_16 показала, що з 1979 р. по даний час вона працює секретарем виконкому Баранівської сільської ради. Вона особисто посвідчувала заповіти ОСОБА_6 та ОСОБА_9. Коли у 2008 р. померла ОСОБА_9, ОСОБА_14 займався оформленням спадщини та особисто у 2009 р. прийшов до неї як до секретаря Баранівської сільської ради із заповітом ОСОБА_9 для того, щоб вона у встановленому порядку поставила відмітку на заповіті про те, що такий заповіт не відмінений та не змінений. ОСОБА_16 поставила таку відмітку на заповіті із зазначенням дати 14.08.2009 р. і раптом виявила, що цю відмітку вона помилково поставила на заповіті не ОСОБА_9, а ОСОБА_6, який їй подав ОСОБА_14. Тоді, вона видала ОСОБА_14 примірник заповіту ОСОБА_6 без такої відмітки, що зберігався у справах Баранівської сільської ради, замінивши його примірником заповіту із помилково зробленою нею відміткою. Таким чином свідок ОСОБА_16 ствердила, що позивачу було достеменно відомо про існування заповіту ОСОБА_6 станом на 14.08.2009 р..

При цьому, в матеріалах справи наявні копії обидвох примірників заповіту ОСОБА_6: один без відмітки секретаря виконкому, датованої 14.08.2009 р. (приблизно за 6 років до дати смерті ОСОБА_6Т.) про те, що заповіт не був змінений; і другий на якому проставлено таку відмітку. Примірник без відмітки був поданий суду стороною позивача, у той час як примірник із відміткою був поданий Баранівською сільською радою. Зазначене підтверджує свідчення ОСОБА_16

Згідно із ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно із ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. « Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини 3 статті 1272 ЦК. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини.

При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Така ж позиція відображена і в п. 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування».

Однак, матеріалами справи доведено, що про існування заповіту ОСОБА_6 позивачу було відомо щонайменш з 2009 р.. На інші підстави поважності причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини позивач не посилалась. Належних доказів існування причин, пов'язаних з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, як про це зазначає Верховний Суд України, суду надано не було.

Відтак, посилання позивача на поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини не знаходить підтвердження у матеріалах справи.

Таким чином, у позові слід відмовити. Керуючись ст. ст. 1216, 1269 ЦК України, 10, 212-215 ЦПК України, суд,

вирішив:

У позові відмовити повністю.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу в апеляційний суд Хмельницької області через Ярмолинецький районний суд Хмельницької області на протязі 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис

Копія вірна:

Суддя А.В.Соловйов