Справа № 347/2170/14-ц
Провадження № 22-ц/779/978/2015
Головуючий у 1 інстанції Бельмега М.В.
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Бойчука І.В., Вакарук В.М.

за участю секретаря: Драганчук У.М.

сторін: позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_6, Кобаківська сільська рада про визнання недійсними правочинів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_4 на рішення Косівського районного суду від 09 жовтня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

В серпні 2014 року позивачі звернулися до суду із даним позовом посилаючись на те, що із оголошення Косівської районної газети "Гуцульський край" вони дізналися про втрату відповідачем свідоцтва на право власності на житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1. Зі слів позивачів, між всіма спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця ОСОБА_7 ніколи не було домовленостей, що хтось із них буде оформляти свідоцтво про право власності на спадкове нерухоме майно, а тому вищезазначене свідоцтво про право власності на житловий будинок, земельну ділянку, грошовий вклад вважають незаконними і такими, що повинні бути визнані судом недійсними. На думку позивачів, ОСОБА_5 обманним шляхом та таємно від позивачів, з порушенням, традиційних принципів дотримання умов домовленості сімейної наради, які мали вигляд в контексті норм ч. 1 ст. 549 ЦК України (ред. 1963 р.), що всі спадкоємці фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, оформила

2

свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.01.1998 серії ААІ № 738713, ААІ № 738799, ААІ № 738760. При цьому в порядку норм ч. 1 ст. 553 ЦК України (в ред. 1963 р.) позивачі не заявляли про свою відмову від спадщини на користь відповідачки, тому нотаріальні дії не можуть вважатися правильними при оформленні таких свідоцтв.

Просили визнати недійсними свідоцтва про право власності на спадкове майно за законом серії ААІ № 738713, ААІ № 738799, ААІ № 738760 від 22.01.1998, видані ОСОБА_5 державним нотаріусом Косівської державної нотаріальної контори.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2014 року у задоволення позову про визнання недійсними правочинів відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що воно є незаконним, необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному та необ'єктивному дослідженні доводів позовних вимог, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зазначили, що судом першої інстанції не дано належної оцінки діям нотаріуса, який, на їх думку, не мав права видавати свідоцтво про право власності на спадкове майно за законом не маючи довідки про коло осіб, що відносяться до першої черги та за відсутності заяв позивачів про відмову від спадщини.

Просили скасувати рішення Косівського районного суду 09.10.2014 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, винести окрему ухвалу щодо незаконності оформлення та видачі нотаріусом свідоцтв про право власності на спадкове майно без довідки про коло осіб спадкоємців першої черги за законом та їх заяв про відмову від спадщини.

Ухвалою апеляційного суду від 05 грудня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відхилено. Рішення Косівського районного суду від 09.10.2014 року залишено без зміни.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, позивачі подали касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року касаційну скаргу задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду від 05.12.2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, вислухавши доповідача, позивача та його представника, перевіривши

3

матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно матеріалів справи, між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 18.06.1996 був укладений шлюб, відповідно до копії Свідоцтва про укладення шлюбу № 16 від 18.06.1996 (а.с. 39).

Відповідно до копії Свідоцтва про смерть від 22.03.1997 року, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 38).

Згідно копій свідоцтв про право на спадщину за законом від 22.01.1998 вбачається, що спадкоємцем всього належного померлому ОСОБА_7 майна є його дружина - ОСОБА_5 (а.с. 7-9, 44-47).

Копією газети "Гуцульський край" від 01.08.2014 № 31 (1388) встановлено, що втрачене свідоцтво на право власності на житловий будинок ОСОБА_5 (АДРЕСА_1) слід вважати недійсним (а.с. 11).

Відповідно до копії Довідки № 1247 від 14.08.2014, виданої виконкомом Кобаківської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області вбачається, що після смерті ОСОБА_7 залишилися спадкоємці першої черги, а саме: ОСОБА_5 - дружина, ОСОБА_2 - син, ОСОБА_4 - син і дочка ОСОБА_9 (а.с. 10).

Копією Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.09.2014 встановлено, що ОСОБА_5 є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами загальною площею 41, 8 кв.м, житловою площею 16,9 кв.м за адресою : АДРЕСА_1 (а.с. 30), що також підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.09.2014 (а.с. 31).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що у даному випадку відповідно до приписів ст. 548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, який був чинний до 2004 року), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Судом вірно констатовано, що саме цієї обставини і не було підтверджено доказами всупереч приписам ч. 3ст. 10 ЦК УРСР, а тому відповідно до ст. 553 ЦК УРСР (1963 року) позивачі вважаються такими, що відмовилися від спадкового майна після смерті ОСОБА_7, оскільки не вчинили дій, що свідчать про прийняття спадщини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду і приймає до уваги те, що спадкодавець помер ще у 1996 році, свідоцтво про право власності видано на ОСОБА_5 у

4

1998 році. У матеріалах справи відсутні докази того, що позивачі мали волевиявлення на прийняття спадщини. Про відсутність такого волевиявлення вказала також і третя особа ОСОБА_6, яка була спадкоємцем першої черги.

Судова колегія у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 06 лютого 2013 року у справі за № 6-167цс12 дійшла наступного висновку. Згідно з положеннями ст.ст.548, 549, 554 ЦК УРСР для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня її відкриття. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини (ст.553 ЦК УРСР).

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Виходячи із наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, тому колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

Відповідно до вимог ч.2, ст.303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі

переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку. Апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, які б давали підставу для

зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Косівського районного суду від 09 жовтня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: П.І. Проскурніцький

Судді: І.В. Бойчук

В.М. Вакарук