Справа № 453/1320/13 Головуючий у 1 інстанції: Микитин В.Я.
Провадження № 22-ц/783/806/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шумська Н. Л.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючий суддя: Шумська Н.Л.

судді: Кабаль І.І., Шандра М.М.

секретар: Бадівська О.О.

особи, які беруть участь у справі: ОСОБА_2, представник газети "Бойківська думка" - Маринець Г.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Редактора газети "Бойківська думка" - Русин І. та ОСОБА_2 на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 10 листопада 2014 року за позовом ОСОБА_5 до Редакції газети "Бойківська думка" Сокальської районної ради Львівської області та ОСОБА_2 про захист честі, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 10 листопада 2014 року позов ОСОБА_5 до Редакції газети "Бойківська думка" Сокальської районної ради Львівської області та ОСОБА_2 про захист честі, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди задоволено частково; визнано недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_5, зокрема принижує його честь, гідність та ділову репутацію інформацію, поширену у газеті "Бойківська думка" Сколівської районної ради Львівської області у НОМЕР_1 за ІНФОРМАЦІЯ_1 та НОМЕР_2 за ІНФОРМАЦІЯ_2 у статтях під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_3" про те, що малолітні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за час перебування у Дитячому спортивно-оздоровчому таборі "Казка" неодноразово скаржилися своїм батькам і прабабусі ОСОБА_8 на жахливі та неналежні умови перебування у таборі, які створив його керівник ОСОБА_5; про те, що всім дітям, які перебували у Дитячому спортивно-оздоровчому таборі "Казка", доставляли цвілий хліб і змушували відсортовувати дуже цвілий від недуже цвілого та вживати останній у їжу; про те, що дітей, які перебували у Дитячому спортивно-оздоровчому таборі "Казка", не годують; про те, що по ночах у Дитячому спортивно-оздоровчому таборі "Казка" бігають щурі, а відпочиваючі там діти змушені через це вибігати з приміщень на територію табору; про те, що ОСОБА_5, як керівник Дитячого спортивно-оздоровчого табору "Казка" не дозволяє відвідувати дітей, які там відпочивають, як і не дозволяє давати їм передачі; про те, що власник Дитячого спортивно-оздоровчого табору "Казка" ОСОБА_5 здійснив ОСОБА_8 погрозу вбивством, зокрема погрожував скинути її зі скелі, так як там її шукати ніхто не буде; про те, що власник Дитячого спортивно-оздоровчого табору "Казка" ОСОБА_5 плюнув ОСОБА_8 (у буквальному сенсі) у вічі; про те, що власник Дитячого спортивно-оздоровчого табору "Казка" ОСОБА_5, змовившись із завгоспом табору, стверджував, що ОСОБА_8 напередодні була п'яною; зобов'язано Редакцію газети "Бойківська думка" Сколівської районної ради Львівської області в одному із чергових номерів, що вийде друком, але не пізніше одного місяця з дня набрання даним рішенням суду законної сили, спростувати зазначену вище інформацію шляхом публікації спростування у рубриці "Кримінальна історія" таким самим шрифтом, що й статті під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_3", у яких міститься спростовувана недостовірна інформація; стягнуто з кореспондента газети "Бойківська думка" Сколівської районної ради Львівської області ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 5 000 (п'ять тисяч) грн. заподіяної внаслідок порушення особистих немайнових прав опублікуванням про нього зазначеної вище інформації у статтях під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_3" моральної шкоди; у задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_5 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди відмовити; стягнуто з Редакції газети "Бойківська думка" Сколівської районної ради Львівської області та кореспондента ОСОБА_2 у рівних частинах на користь ОСОБА_5 229 (двісті двадцять дев'ять) грн. 40 коп. сплаченого судового збору за пред'явлення позовної вимоги про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації; стягнуто з кореспондента Редакції газети "Бойківська думка" Сколівської районної ради Львівської області ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 229 (двісті двадцять дев'ять) грн. 40 коп. сплаченого судового збору за пред'явлення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди.

Рішення суду оскаржено редактором газети "Бойківська думка" - Русин І. та кореспондентом ОСОБА_2. В апеляційній скарзі покликаються на його незаконність, невмотивованість, на неправильне встановлення обставин, що мають значення для справи, на порушення норма матеріального та процесуального права. Зокрема зазначають, що крім факту публікації статті "ІНФОРМАЦІЯ_3" газетою "Бойківська думка", жодних доказів які б підтверджували, що викладена в статті інформація є неправдивою, позивач ОСОБА_5 не надав. Вказують, що позовна заява є надуманою та юридично не обґрунтованою, а інформація є правдивою, про що свідчила ОСОБА_8 та її правнучки. Крім того, відповідно до п.4 ст.17 ЗУ "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів" для відшкодування моральної шкоди журналістом або засобам масової інформації повинен бути в наявності злий умисел журналіста або органу масової інформації. Просять рішення Сколівського районного суду Львівської області від 10 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, з"ясувавши обставини справи та перевіривши доводи скарги, колегія суддів вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.2 ст.213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим, на підставі ч.3ст.213 ЦПК України, є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з"ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Однак, цим вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає і залишатись у силі не може.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 та визнаючи недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_5, його честь, гідність, ділову репутацію поширеною інформацією у статті "ІНФОРМАЦІЯ_3" у газеті "Бойківська думка", зобов"язуючи стягнути з кореспондента газети ОСОБА_2 5000 грн. моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з встановленого порушеного немайнового права позивача діями редакції газети "Бойківська думка" Сколівської районної ради Львівської області та кореспондента газети ОСОБА_2, а саме поширенням недостовірної, негативної інформації про особу ОСОБА_5, що завдало йому моральної шкоди.

Однак, з такими висновками, які не ґрунтуються на доказах, зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права, колегія суддів погодитись не може.

Застосовуючи до спірних правовідносин ст.275 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб, суд першої інстанції допустив неповноту з"ясування обставин справи, не встановив у чому полягає порушення та якого саме немайнового права позивача, як журналістський опис подій, що відбулися з ОСОБА_8 та її родичами, у статті зі слів ОСОБА_8 та з посиланням на неї як джерело інформації, порушує особисті немайнові права позивача, які тісно пов"язані з фізичною особою, та види яких зазначені у ст.270 ЦК України.

Суд першої інстанції не врахував, що зміст особистих немайнових прав, відповідно до ст.271 ЦК України, становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя. Натомість, публікація стосувалась дитячого табору "Казка", де позивач працює директором, тобто стосувалась публічного, а не приватного життя.

Суд першої інстанції у мотивувальній частині рішенні одночасно робить висновки, що стаття побудована на оціночних судженнях, так і про поширення негативної інформації про особу позивача, що у разі не доведення правдивості, є недостовірною. Однак, судом не встановлено яка саме негативна інформація була поширена про особу ОСОБА_5, яку суд вважав недостовірною, а яка недостовірна та підлягає спростуванню та у який спосіб.

Судом не враховано роз"ясень Пленуму Верховного Суду України у постанові від 27.02.2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" де зазначено про дотримання Конституційних положень, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа є належним відповідачем. Однак, судом першої інстанції не залучено до справи ОСОБА_8, не допитано як свідка, що свідчить про неповноту з"ясування обставин, що мають значення у справі.

Судом також не враховано, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в)поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною (п.19 Постанови ПВСУ),суд першої інстанції не визначив характер такої інформації та не з'ясував, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

З огляду на положення статті 32 Конституції України, належить розрізняти справи про захист гідності, честі чи ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації (права на відповідь) від справ про захист інших особистих немайнових прав, зокрема, перелічених у статті 270 ЦК, порушених у зв'язку з поширенням про особу інформації, недоторканість якої спеціально охороняється Конституцією та законами України і поширення якої може завдати моральну шкоду навіть у випадку, якщо ця інформація відповідає дійсності і не порочить гідність, честь чи ділову репутацію. Тобто, якщо інформація, яка порушує особисті немайнові права особи, є достовірною, вимоги про її спростування не можуть бути задоволені.

Таким чином, позивачем обрано форму захисту порушеного права шляхом звернення до суду про спростування та відшкодування моральної шкоди, не скориставшись правом на відповідь (спростування) у засобі масової інформації, не долучивши текст спростування.

Задовольняючи позов, (п.24 Постанови ПВСУ) суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права.

У разі ухвалення рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформація, то у судовому рішенні викладається текст спростування інформації або зазначається, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, нформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). 27. Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд не врахував положень ст..1167 ЦК України, роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, )покладаючи відповідальність на особу без встановлення її вини та неправомірності її дій.

Судом не враховано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що призвело для неправильного вирішення спору. Відповідно до ст.24 Закону України "Про інформацію", забороняється цензура - будь-яка вимога, спрямована, зокрема, до журналіста, засобу масової інформації, його засновника (співзасновника), видавця, керівника, розповсюджувача, узгоджувати інформацію до її поширення або накладення заборони чи перешкоджання в будь-якій іншій формі тиражуванню або поширенню інформації.

Забороняються втручання у професійну діяльність журналістів, контроль за змістом поширюваної інформації, зокрема з метою поширення чи непоширення певної інформації, замовчування суспільно необхідної інформації, накладення заборони на висвітлення окремих тем, показ окремих осіб або поширення інформації про них, заборони критикувати суб'єкти владних повноважень. Умисне перешкоджання законній професійній діяльності журналістів та/або переслідування журналіста за виконання професійних обов'язків, за критику тягне за собою відповідальність згідно із законами України.

Відповідно до ст.29 вказаного Закону, інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення. Предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо. Суб'єкти інформаційних відносин звільняються від відповідальності за розголошення інформації з обмеженим.

Крім того, суб'єкти владних повноважень як позивачі у справах про захист честі, гідності та ділової репутації вправі вимагати в судовому порядку лише спростування недостовірної інформації про себе і не мають права вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди (ст.31 Закону).

Здійснюючи свою діяльність на засадах професійної самостійності, відповідно до ст.26 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пересу) в Україні", журналіст має право на вільне одержання, використання, поширення (публікацію) та зберігання інформації; відвідувати державні органи, органи місцевого самоврядування, а також підприємства, установи і організації та бути прийнятим їх посадовими особами; відкрито здійснювати записи, в тому числі із застосуванням будь-яких технічних засобів.

Судом першої інстанції, крім зазначених порушень норм матеріального права, допущено порушень норм процесуального права, передбачених ст.212-215 ЦПК України. Не проведено належну оцінку доказів, результати якої повинні відображатись у рішенні, мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті, мотивувальна частині рішення викладена без посилань на докази у справі, а мотиви відшкодування моральної шкоди за змістом негативних наслідків не відповідають обґрунтуванню позову.

Згідно роз"яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд першої інстанції не встановив наявність та не провів оцінку доказів у справі, не відобразив результати оцінки в рішенні. Рішення, всупереч вимогам ч.4ст.60 ЦПК, ґрунтує на припущеннях, поясненнях позивача та його представника без дотримання вимог ч.2ст.57 ЦПК України.

Судом першої інстанції не дотримано вимог ст.10 ЦПК України, не роз"яснено позивачу наслідки неподання тексту спростування та його право подати спростування (право на відповідь) чи свої бачення подій, висвітлених журналістом у засобі масової інформації.

Тому колегія суддів дійшла висновку про обгрунтованість скарги відповідача, відсутність підстав для задоволення позову, заявленого ОСОБА_5 до газети "Бойківська думка" та ОСОБА_2

Відповідно до п.1,3,4ч.1ст.309 ЦПК України, апеляційний суд знаходить підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у позові повністю.

Керуючись ст.303, п.2ч.1ст.307, 309, ч.2ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу Редактора газети "Бойківська думка" - Русин І. та ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 10 листопада 2014 року скасувати. Ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_5 до Редакції газети "Бойківська думка" Сокальської районної ради Львівської області та ОСОБА_2 про захист честі, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й може бути оскаржено протягом 20-ти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Н.Л. Шумська

Судді: І.І. Кабаль

М.М. Шандра