Справа № 345/5193/14-ц
Провадження № 22-ц/779/633/2015
Головуючий у 1 інстанції Бойко М. Я.
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Малєєва А.Ю., Меленко О.Є.

секретаря Мельник О.В.,

з участю: позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Калуського міськрайонного суду від 06 лютого 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

у грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася з даним позовом, посилаючись на те, що відповідач протягом 2010-2014 років у незаконний спосіб облаштував на дорозі загального користування ворота, чим порушив її права щодо користування цією дорогою, не дає провести гідрологічні споруди, внаслідок чого стічні води потрапляють до господарства її сестри ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 яким вона опікується. Внаслідок затоплення будівлі їй було спричинено майнову шкоду в розмірі 10 000 грн та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн, які просила стягнути з відповідача.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 06 лютого 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 250 грн моральної шкоди. В задоволенні решти позову відмовлено.

На судове рішення сторони подали апеляційні скарги, в яких посилаються на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_3 незаконно приватизував дорогу загального користування, позбавивши її вільного проходу громадською дорогою для облаштування гідрологічних споруд водовідведення, припинення руйнування житлових будівель. Визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає тому обсягу душевних страждань, яких вона зазнала внаслідок неправомірних дій відповідача, що спричинили їй великий психологічний та нервовий стрес, вона змушена була проходити лікування. Крім того, суд не стягнув з відповідача витрати на правову допомогу, хоча нею надано договір про надання правової допомоги та квитанцію про оплату. Тому просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 в її користь 4 400 грн витрат на правову допомогу, 1 500 грн моральної шкоди та 1 500 грн матеріальної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на те, що ОСОБА_2 не є позивачем у справі, а представником своєї сестри ОСОБА_5 і під час судового розгляду повинна була діяти в інтересах останньої. Суд не врахував, що спір виник між ним та ОСОБА_5 про користування під'їзною дорогою до його домоволодіння, ОСОБА_2 не має жодного відношення до цього спору. Стягуючи моральну шкоду на її користь, суд присудив вказані кошти неналежному позивачу, в матеріалах справи відсутні будь-які докази завдання моральної шкоди ОСОБА_2 або ОСОБА_5 Його вини у спричиненні моральної шкоди немає. Між сторонами взагалі відсутній спір, а ОСОБА_2 звернулася з позовом з тією метою, щоб не сплачувати по 500 грн моральної шкоди в його користь за рішенням Калуського міськрайонного суду від 23.06.2014 року. Тому просить оскаржуване рішення скасувати.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та її представник, а також ОСОБА_3 свої апеляційні скарги підтримали, доводи апеляційної скарги протилежної сторони заперечили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 слід відхилити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 спорудив ворота на дорозі громадського користування, внаслідок чого позбавив позивача, як жительку села можливості користуватися нею, чим спричинив їй моральну шкоду.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що моральна шкода в розмірі 250 грн. є достатньою, враховуючи характер і розмір завдання шкоди. Що стосується відшкодування матеріальної шкоди, то позивачем не надано доказів руйнування домоволодіння її сестри з вини відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

За змістом ст. ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про заподіяння позивачці моральної шкоди.

Посилання ОСОБА_2 на те, що суд не в повній мірі врахував весь обсяг страждань, які їй довелося зазнати у зв'язку з незаконною приватизацією дороги відповідачем, не заслуговують на увагу.

Як роз'яснено в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони тривалий час перебувають у неприязних відносинах, їх спори судами розглядались неодноразово.

ОСОБА_3 спорудив ворота на дорозі загального користування, яка веде до його господарства та господарства ОСОБА_5, що утруднило доступ її сестри ОСОБА_2 до вказаного домоволодіння.

Ця обставина була предметом розгляду іншої справи, за результатами якої рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 серпня 2013 року зобов'язано відповідача демонтувати споруджену огорожу на дорозі загального користування. ОСОБА_3 виконав це судове рішення.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд врахував характер та обсяг душевних страждань, яких зазнала позивачка, їх тривалість, ступінь вини відповідача у заподіянні цієї шкоди, відсутність майнової шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Позивачкою не надано належних доказів про наявність підстав, передбачених ст. 1166 ЦК України для покладення обов'язку на відповідача відшкодувати майнову шкоду, що спричинила руйнування домоволодіння її сестри ОСОБА_5 з вини ОСОБА_3, як і доказів пошкодження цього господарства.

Вказане домоволодіння належить не ОСОБА_2 а її сестрі, в матеріалах справи відсутні документи про встановлення опіки позивачки над ОСОБА_5, а також про право на володіння, користування та розпорядження її нерухомим майном.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд не стягнув витрати на правову допомогу з відповідача.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

На момент ухвалення судом рішення в матеріалах справи були відсутні договір про надання правової допомоги та документи, що свідчать про оплату гонорару. Згідно поданої квитанції № ПН 1429 від 11.02.2015 року, оплата послуг представника здійснена після ухвалення судового рішення.

Крім того, ОСОБА_4 не є фахівцем у галузі права.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у стягненні витрат на правову допомогу.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_2 не є позивачем у справі, а представником своєї сестри ОСОБА_5

Із заявленого позову вбачається, що ОСОБА_2 його обґрунтовувала спричиненням саме їй моральної та майнової шкоди. Про те, що вона є позивачем і діяла у своїх інтересах, остання ствердила і в засіданні апеляційного суду.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують правильності висновку суду про часткове задоволенні позову.

Судом першої інстанції зібраним доказам дана належна оцінка, порушень або неправильного застосування норм матеріального права не встановлено.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 06 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Васильковський В.М.

Судді: Малєєв А.Ю.

Меленко О.Є.