Справа № 465/6501/13 Головуючий у 1 інстанції: Лозинський Б.М.
Провадження № 22-ц/783/1488/15 Доповідач в 2-й інстанції: Шумська Н. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючий суддя: Шумська Н.Л.

судді: Копняк С.М., Шандра М.М.

секретар: Бадівська О.О.

особи, які беруть участь у справі: ОСОБА_2, представник позивача ОСОБА_3, представники ОСОБА_4 - ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 12 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ТзОВ "Львівські автобусні заводи", ТзОВ "Львівавтокомплектація" про визнання недійсним ордера на жиле приміщення в гуртожитку,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 12 грудня 2014 року у позові ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ТзОВ "Львівські автобусні заводи", ТзОВ "Львівавтокомплектація" про визнання недійсним ордера на жиле приміщення в гуртожитку відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_7. В апеляційній скарзі покликається на його незаконність, необґрунтованість, на недоведеність обставин, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального значення. Зокрема зазначає, що в кімнаті АДРЕСА_1 житловою площею 17, 4 кв.м. проживає сім'я апелянтки, яка складаєть з трьох осіб, що є меншим за встановлену мінімальну площу, а тому її сім'ї повинна бути надана також кімната №1216 площею 11,8 м.кв. Заява про надання сім'ї ОСОБА_7 було подано відповідну заяву власнику гуртожитку. Однак, дана кімната була надана сім'ї ОСОБА_4, які проживають в іншому блоці в кімнаті №1225. Вказує, що ордер виданий ОСОБА_4 неналежними органами. Крім того, на момент видачі спірного ордера 12.10.2010 року кімната №1216 не була вільною, в ній до 22 жовтня 2010 року проживали на законних підставах сім'я Назаренків. Відповідно до п.10 "Примірного положення про гуртожитки" ордер може бути видано лише на вільну кімнату. Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 12 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечень, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення скарги та скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення виконкому Львівської міської ради №154 від 28.02.2003 року статус гуртожитку для одиноких ВАТ "ЛАЗ" по АДРЕСА_1 змінено і надано статус гуртожитку для проживання сімей. Зазначений гуртожиток в процесі корпоратизації ДП "ЛАЗ" передано у статутний фонд ТОВ "Будтрансгаз", яке на підставі рішення загальних зборів учасників введено до складу ТзОВ "Львівавтокомплектація" та згідно акту примання-передачі від 27.06.2006 року як внесок до статутного фонду гуртожиток по АДРЕСА_1 передано ТзОВ "Львівавтокомплектація".

Відповідно до п.4 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року №208 гуртожитки поділяються на два типи: для одинок громадян та для проживання сімей (жилі приміщення, що складаються з однієї чи кількох кімнат, перебувають у відособленому користуванні сімей).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо можливості проживання в трьохкімнатному житловому блоці трьох сімей, а не двох як стверджує апелянт.

Як вбачається з матеріалів справи згідно з рішенням адміністрації та профкому ТзОВ "Львівські автобусні заводи" від 01.10.2010 року ОСОБА_4 та її сім"ї ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_8 вирішено надати кімнату АДРЕСА_1.

На підставі даного рішення 12.10.2010 року ТзОВ "Львівавтокомплектація" видано ОСОБА_4, яка працює інженером-технологом в ТзОВ "Львівавтокомплектація", ордер на право заселення кімнати АДРЕСА_1.

Підставою для вселення у гуртожиток є спеціальний ордер, виданий у встановленому ст. ст. 128, 129 Житлового кодексу УРСР порядку.

Ордер № 512 від 18.04.2005 р. на кімнату 1217 виданий на ім'я ОСОБА_11, а позивачем в даній справі є ОСОБА_7, яка в ордер не вписана.

Відповідно до ст. 127 ЖК і п. 2 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 3 червня 1986 р. № 208, гуртожитки призначаються лише для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання.

Згідно із ч. 2 ст. 128, ст. 129 ЖК, ч. 1 п. 10 Примірного положення єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного із профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі в гуртожитку.

Пунктом 17 Примірного положення передбачено, що вселення громадянами, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, інших членів сім'ї, крім своїх неповнолітніх дітей, в указані приміщення допускається лише з дозволу адміністрації, профспілкового комітету, установи, організації та письмової згоди членів сім'ї громадянина, які проживають разом із ним.

Право користування жилим приміщенням у гуртожитку такого члена сім'ї (або колишнього члена сім'ї) є похідним від права особи, якій у встановленому законом порядку видано спеціальний ордер для проживання на період її роботи. ( Постанова ВСУ від 19.12.2011р. №6-71 цс11).

Таким чином, відмовляючи у позові суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_13 не є належним позивачем у справі так як приписана у кімнаті №1217 як неповнолітня, всупереч ст. 127 ЖК та п. 2 Примірного положення про гуртожитки в трудових відносинах з підприємством не перебувала та не перебуває, окремого спеціального ордеру на проживання в своїй кімнаті немає, а відтак її права не порушені.

Тому оскільки право користування жилим приміщенням у гуртожитку такого члена сім"ї є похідним від права особи, якій у встановленому законом порядку видано спеціальний ордер, колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 59 ЖК ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у

судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Як вбачається з матеріалів справи заява ОСОБА_11 на адресу ТзОВ "ЛАЗи" та ТзОВ "Львівавтокомплектація" про приєднання кімнати 1216, подана лише 04.10.2010 року, тобто після прийняття спільного рішення про надання даної кімнати ОСОБА_4, яке мало місце 01.10.2010 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність порушених прав позивачки.

Крім того, у відповідності до ст.60 ЦПК України нею не доведено, що сім"я ОСОБА_11 потребувала покращення житлових умов.

Проте, судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_4 дійсно потребувала поліпшення житлових умов, оскільки проживала зі своєю сім'єю у складі 4 осіб, в т.ч. двох неповнолітніх дітей у кімнаті №1225 загальною площею 17 м.в.

Також судом першої інстанції встановлено, що ордер №194 від 01.10.2014р., виданий ОСОБА_4 належними органами та будь-яких порушено при вирішенні питання про надання житлового приміщення не встановлено. Дана обставина досліджувалась Франківським районним судом м. Львова в процесі розгляду справи № 2/1134/11, та порушень при видачі ордеру судом не встановлено.

Відповідно до ч.3 ст. 61 обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім того, гуртожиток по АДРЕСА_1 відповідає Вимогам до гуртожитків, передбаченими ДБН В.2.2-15-2005 "Житлові будинки. Основні положення" та Санітарними правилами влаштування, обладнання і утримання гуртожитків для робітників, студентів, учнів середніх спеціальних навчальних закладів і професійно-технічних училищ, а оспорюваний ордер виданий з дотриманням вищевказаних норм.

Будь яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження свої позовних вимог, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, позивачкою не представлено.

Таким чином, висновки суду про законність дій виконкому ґрунтуються на законі та обставинах справи встановлених доказами.

Судом першої інстанції повно та всебічно з"ясовано обставини справи, надано правову оцінку зібраних по справі доказів, а відтак колегія суддів не знаходить підстав для скасування рішення суду. Доводи апеляційної скарги щодо неповного з"ясування обставин, що мають значення для справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи колегія судді вважає необґрунтованими.

Тому даючи оцінку рішенню суду першої інстанції в порядку апеляційного провадження, в межах доводів скарги, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість рішення. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляції не ставлять під сумнів його законність.

Відтак, на підставі ст.308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст.303, п.1ч.1ст.307, 308, п.1ч.1ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 12 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й може бути оскаржена протягом 20-ти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Н.Л. Шумська

Судді: С.М. Копняк

М.М. Шандра