АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9849/15 Справа № 203/4276/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Рудь В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Ткаченко І.Ю., Повєткіна В.В.

при секретарі: Добролюбовій І.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 жовтня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 в особі опікуна ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 в особі опікуна ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів(а.с.2-3).

Позивачка зазначала, що Кіровським районим судом м.Дніпропетровська видано виконавчий лист від 19.06.2014 року у справі №203/6552/130-ц про стягнення з ОСОБА_4, який є опікуном ОСОБА_3, на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 181304,80 грн. та судових витрат у сумі 1813,05 грн., всього на суму 183117,85 грн.

Станом на 07.07.2015 року рішення суду відповідачем не виконано, грошову суму вона не отримала.

Посилаючись на викладені обставини та вказуючи на те, що відповідач не виконав грошове зобов'язання, ОСОБА_2 просила на підставі ст.625 ЦК України стягнути з ОСОБА_4, який є опікуном ОСОБА_3, грошові кошти в сумі 124936,27 грн., що складаються з інфляційних втрат в розмірі 119171,82 грн. та 3 % річних в сумі 5764,45 грн.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 жовтня 2015 року року в задоволенні позову відмовлено(а.с.75-76).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права(а.с.79-81).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст.16 ЦК України.

По справі встановлено, що у жовтні 2013 року ОСОБА_2 зверталась до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3 в особі опікуна ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, які складалися з витрат на придбання квартири, матеріальних збитків, витрат понесених на поліпшення майна, моральної шкоди. Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 червня 2014 року позов задоволено частково.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2014 року рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 червня 2014 року в частині загального розміру стягнутої з ОСОБА_4, який є опікуном ОСОБА_3, на користь ОСОБА_2 суми та судового збору змінено. Зменшено загальний розмір стягнутої з ОСОБА_4, який є опікуном ОСОБА_3, на користь ОСОБА_2 суми до 181 304,80 грн. та судового збору до 1 813,05 грн.(а.с.33-37).

10 квітня 2015 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_4, який є опікуном ОСОБА_3, на користь ОСОБА_2 181 304,80 грн. та судового збору 1 813,05 грн.(а.с.5).

Судом встановлено, що станом на час розгляду справи вказане рішення суду не виконано, грошові кошти не сплачено.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона(боржник) забов'язана вчинити на користь іншої сторони(кредитора) певну дію(передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відтак грошовим зобов'язанням слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч.5 ст.11 ЦК України, в якій ідеться про те, що цивільні права та обов'язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст.625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, із рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст.11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин.

З урахуванням викладеного, положення ч.2 ст.625 ЦК України регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення.

Як видно із справи, зазначені ОСОБА_2 грошові кошти стягнуті з ОСОБА_4, який є опікуном ОСОБА_3, на її користь у зв'язку з визнанням договору купівлі-продажу квартири, який було укладено між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, недійсним, що підтверджується рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2014 року(а.с.33-37).

Наведене свідчить, що правовідносини між сторонами щодо вказаної грошової суми виникли на підставі судового рішення, зобов'язальних правовідносин між сторонами до ухвалення рішення суду не існувало.

Встановивши фактичні обставини справи, суд прийшов до правильного висновку, що дія ч.2 ст.625 ЦК України на відносини, що склались між сторонами на підставі судового рішення, не поширюється і обгрунтовано відмовив ОСОБА_2 в задоволенні заявлених вимог.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що існування у ОСОБА_4, який є опікуном ОСОБА_3, зобов'язання по поверненню грошових коштів встановлено рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19.06.2014 року, не можуть бути взяті до уваги, оскільки ч.2 ст.625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а як встановлено судом, зобов'язальних правовідносин між сторонами до ухвалення рішення суду не існувало.

Отже, рішення суду першої інстанції відповаідає встановленим обставинам та положенням діючого законодавства, що регулює зазначені правовідносини, доводи скарги не спростовують висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову, підстав для скасування судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 жовтня 2015 року залищити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -