Провадження № 22-ц/783/1149/15 Доповідач в 2-й інстанції: Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Копняк С.М., Савуляка Р.В.,

секретаря Матяш С.І.,

з участю ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8, про визнання права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8, Публічне акціонерне товариство «Приватбанк», про визнання права власності, -

в с т а н о в и л а:

25 грудня 2013 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, треті особи - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8, про визнання права власності. В обґрунтування позову посилалась на те, що квартира АДРЕСА_1 була приватизована, внаслідок чого її власниками в рівних частках стали - її чоловік ОСОБА_9, сини ОСОБА_10 і ОСОБА_11 та вона - ОСОБА_4 Після смерті сина ОСОБА_8 його 1/4 частину квартири успадкувала його неповнолітня донька ОСОБА_8, яка, крім вищевказаної успадкованої ? частки, володіє 1/8 частиною спірної квартири, яку вона - позивачка подарувала їй на підставі договору дарування від 08.10.2010 року. Крім того 08.10.2010 року вона також подарувала синові ОСОБА_10 1/8 частину квартири. Проте, подаровану частину квартири ОСОБА_10 фактично не прийняв, оскільки не зареєстрував право власності на неї, так само він не прийняв і подаровану йому ? частину квартири згідно договору дарування від 08.10.2010 року, яка належала її чоловікові ОСОБА_9. Після смерті ОСОБА_9, його 1/4 частку квартири успадкували ОСОБА_8 та вона позивачка - по 1/8 частині. Вважає, що саме вона є спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_9, оскільки постійно проживала з ним до моменту його смерті однією сім'єю. Після смерті її сина ОСОБА_10 відкрилася спадщина на 1/4 частки спірної квартири, право власності на яку виникло у нього в результаті приватизації. Вказує, що оскільки за життя він не прийняв та не зареєстрував належним чином подарованого йому майна, а саме - 1/4 та 1/8 частки спірної квартири, то фактично у його приватній власності перебувала 1/4 частка спірної квартири, яка і є об'єктом спадкування після його смерті. Таким чином спадкоємцями його частки спірної квартири є вона та його дружина відповідачка ОСОБА_2 - по 1/8 частині. Просила суд визнати за нею - ОСОБА_4 право власності на 3/8 частки спірної квартири АДРЕСА_1

В подальшому, 20.01.2014 року позивачка збільшила свої позовні вимоги, просила визнати за нею також право власності на 1/2 частки будинку та земельної ділянки, площею 0,2086 га, кадастровий номер :04:010:0041, що знаходиться в с. Княжий Міст Мостиського району Львівської області та право власності на 1/4 частку будівельних матеріалів, які знаходяться на земельній ділянці АДРЕСА_2, оскільки вона давала частину своїх коштів на його будівництво.

16.10.2014 року ОСОБА_4 знову подала заяву про збільшення позовних вимог, просила визнати за нею право власності в порядку спадкування, як за спадкоємцем першої черги за законом, яка прийняла спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_10, а саме: на 3/8 частини спірної квартири АДРЕСА_1 будинок та земельну ділянку в цілому - площею 0,2086 га, кадастровий номер :04:010:0041, що знаходиться у с. Княжий Міст, Мостиського району Львівської області. 17.10.2014 року позивачка подала заяву про відмову від позовних вимог в частині визнання за нею права власності на ? частку спадкового майна (незавершений будівництвом житловий будинок), який знаходиться на земельній ділянці АДРЕСА_3. 22.10.2014 року ОСОБА_4 відмовилася від позовних вимог в частині визнання за нею права власності на будинок, який знаходиться у с. Княжий Міст, Мостиського району.

Відповідачка за первісним позовом ОСОБА_2 звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_4, треті особи - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8, Публічне акціонерне товариство «Приватбанк», про визнання права власності. Свої вимоги мотивувала тим, що перебувала у шлюбі з ОСОБА_10 з 13.09.2008 року до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3. Вона є спадкоємцем першої черги і має право на 5/16 частки квартири АДРЕСА_1, які належали її чоловікові, зокрема 1/4 частки спірної квартири, яка належала йому на підставі договору про розподіл ідеальних часток, 1/4 та 1/8 часток, які належали йому на підставі договорів дарування. Вважає, що частки за договором дарування він прийняв у дарунок, про що свідчить його підпис у договорах дарування, проте не встиг провести реєстрацію права власності на них. Просила суд визнати за нею право власності на 5/16 часток спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_10 та зобов'язати реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції зареєструвати за нею право власності на 5/16 часток квартири АДРЕСА_1 і видати їй свідоцтво про право власності. Крім цього, просила зобов'язати відповідача ОСОБА_4, як спадкоємця сплатити ПАТ КБ «Приватбанк» 3000 грн. кредитної заборгованості, оскільки за життя ОСОБА_10 хворів і перебував на стаціонарному лікуванні. У запереченнях, на заяву ОСОБА_4 про збільшення позовних вимог, ОСОБА_2 просила суд вимоги позивачки задовольнити частково, визнавши за нею та ОСОБА_4 право спільної сумісної власності на земельну ділянку за кадастровим номером :04:010:0041, що знаходиться в с. Княжий Міст Мостиського району Львівської області, а також визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частки будинку в с. Княжий міст Мостиського району. В решті позовних вимог позивачки за первісним позовом просила відмовити. 17.10.2014 року ОСОБА_2 подала заяву про відмову від позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_4 та нею - ОСОБА_2 права спільної сумісної власності на земельну ділянку за кадастровим номером :04:010:0041, яка розташована у с. Княжий Міст, Мостиського району та від стягнення з ОСОБА_4 3000 грн. кредитної заборгованості.

Оскаржуваним рішенням первісний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 про визнання права власності задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування на 3/8 частки квартири АДРЕСА_1

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8, Публічне акціонерне товариство «Приватбанк» про визнання права власності - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 514 (п'ятсот чотирнадцять) грн. 47 коп. судового збору.

Додатковим рішенням Галицького районного суду м. Львова від 02 грудня 2014 року резолютивну частину рішення Галицького районного суду м. Львова від 23.10.2014 року у справі № 461/15725/13ц (Провадження № 2/461/807/14) викладено наступним чином:

первісний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 про визнання права власності задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування на 3/8 частки квартири АДРЕСА_1

Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 0,2086 га, в с. Княжий Міст, Мостиського району, Львівської області, кадастровий номер :04:010:0041.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8, Публічне акціонерне товариство «Приватбанк» про визнання права власності - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 514 (п'ятсот чотирнадцять) грн. 47 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2, зазначає, що цим рішенням суд позбавив її права спадкування частки майна за законом після смерті її чоловіка. Посилається на те, що відмову у задоволенні її позовних вимог за зустрічним позовом суд мотивував тим, що спадкодавець ОСОБА_10 за життя не прийняв подаровані 1/4 та 1/8 ідеальні частки спірної квартири. Вважає, що суд зробив безпідставний висновок про те, що спадкодавець не прийняв подарунок, не зареєстрував подаровані йому вказані частки у відповідності до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому на момент смерті спадкодавець не мав подарованого майна як об'єкта спадкування. Стверджує, що відсутність державної реєстрації не позбавило спадкодавця права на подароване майно. Крім цього, із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що спадкодавець втратив право на подаровані частки майна, оскільки не проживав у спірній квартирі, не покращив умови проживання та не проводив за свої кошти будівельно-ремонтні роботи. Вважає такий висновок суду необґрунтованим та таким, що суперечить матеріалам справи. Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 жовтня 2014 року та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити.

Інші учасники цивільного процесу повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення їм поштових відправлень (а.с. 240, 241, 243, 244, 245), в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, причину своєї неявки суду не повідомили, матеріалів справи достатньо для розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Однак зазначеним вимогам закону дане рішення частково не відповідає.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи первісний позов та визнаючи за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування на 3/8 частки квартири АДРЕСА_1 і відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 за безпідставністю, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_10 не зареєстрував належним чином право власності на подаровані йому відповідно до договорів дарування від 08.10.2010 року 1/4 та 1/8 частки спірної квартири, які відповідно подаровані ОСОБА_9 та ОСОБА_4, у квартирі не проживав, жодних покращень умов проживання у ній та ремонтів не робив, ключів від квартири не брав, а тому не був власником вказаного майна на момент смерті.

Проте погодитись з такими висновками районного суду не можна.

З матеріалів справи вбачається наступне.

Квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру № Г-19537 від 27.05.1998 року, яке видане виконавчим комітетом Львівської міської ради народних депутатів (а.с. 9).

Договором про розподіл ідеальних часток квартири від 03.09.2010 року, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_13, зареєстрований в реєстрі за № 1645, визначено по 1/4 ідеальній частині права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_10, що також підтверджується довідкою ОКП «БТІ та ЕО» № 6620 від 18.12.2013 року (а.с. 6, 7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_11, про що міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції зроблено актовий запис № 225 та видано свідоцтво про смерть НОМЕР_1 (а.с. 12).

Після смерті ОСОБА_11 відкрилася спадщина, яка складається з 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, право власності спадкодавця на яку підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру № Г-19537 від 27.05.1998 року, виданим Виконкомом Львівської міської ради народних депутатів, зареєстровано Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації 27.05.1998 року за номером запису 31242 (а.с. 9).

Після смерті ОСОБА_11 власником вищевказаної 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 стала його дочка ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 04.08.2010 року (а.с. 15).

Згідно свідоцтва про шлюб, НОМЕР_2, шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 був укладений 13 вересня 2008 року (а.с. 255).

Договором дарування частини квартири від 08.10.2010 року, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_15, зареєстрованим в реєстрі за № 1015, укладеним між ОСОБА_4 з однієї сторони (дарувальник) та ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_7 - законним представником, з другої сторони (обдаровувані), предметом якого є 1/4 частина квартири АДРЕСА_1, - ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_10 прийняв в дар 1/8 частину спірної квартири. Таку ж частку прийняла в дар і ОСОБА_8 (а.с. 16).

Відповідно договору дарування частини квартири від 08.10.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_15, зареєстрованого в реєстрі за № 1018, укладеного між ОСОБА_9 (дарувальник) та ОСОБА_10 (обдаровуваний), - ОСОБА_9 подарував, а ОСОБА_10 прийняв в дар 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 (а.с. 20).

Після укладених договорів дарування співласниками спірної квартири стали ОСОБА_10 в 5/8 (1/4+1/4+1/8) її частин та ОСОБА_8 в 3/8 (1/4+1/8) її частин.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_9, про що Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції зроблено актовий запис № 5872 та видано свідоцтво про смерть НОМЕР_3 (а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_10, про що Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції зроблено актовий запис № 174 та видано свідоцтво про смерть НОМЕР_4 (а.с. 10).

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно із ч. 1 ст. 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Поза увагою суду перої інстанції залишилося те, що право власності за договором дарування нерухомого майна виникає не з моменту державної реєстрації, а з моменту нотаріального посвідчення такого договору та прийняття дарунку обдарованим.

Відповідно до ч. 4 ст. 722 ЦК України прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Тобто, для виникнення права власності за договором дарування достатньо факту прийняття дарунку обдарованим.

Під час розгляду в суді апеляційної інстанції встановлено, що договори дарування частини квартири від 08.10.2010 року, якими ОСОБА_9 та ОСОБА_4 подарували ОСОБА_10 відповідно 1/4 та 1/8 частки спірної квартири, були посвідчені приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_15 та зареєстровані в реєстрі за № 1018 і № 1015, що свідчить про те, що дані договори дарування зареєстровані у встановленому законом порядку, та що ОСОБА_10 прийняв дар, отримав оригінали договорів дарування, які на даний час знаходяться у його дружини ОСОБА_2 ОСОБА_10 від отриманого в дар майна не відмовлявся.

Факт прийняття ОСОБА_10 в дар вищевказаного майна підтверджується і тим, що ним у відповідності до п. 12 договорів дарування було сплачено витрати за укладення цих договорів, в тому числі і збір на обов'язкове державне мито.

Висновки суду першої інстанції про те, що оскільки ОСОБА_10 за життя не проживав в квартирі, не проводив в ній ремонт, а також не зареєстрував право власності на 1/8 та 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, які йому було подаровано ОСОБА_9 та ОСОБА_4 за договорами дарування від 08.10.2010 року, а тому у нього не виникло право власності на спірне майно, - є безпідставними.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до переконання, що ОСОБА_10 набув право власності на 5/8 частин квартири АДРЕСА_1, з яких: 1/4 частина квартири була прийнята ним в дар від батька ОСОБА_9, 1/8 частина квартири прийнята в дар від матері ОСОБА_4 та 1/4 частина квартири набута у власність внаслідок приватизації житла.

Після смерті ОСОБА_10 відкрилась спадщина на спадкове майно, яке, в тому числі складалось з 5/8 частин спірної квартири АДРЕСА_1.

Згідно статей 1216, 1217 ЦПК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно цієї статті 1261 ЦК лише ОСОБА_4 та ОСОБА_2 являються спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_10, що сторонами не заперечується.

З копії матеріалів спадкової справи, яка була заведена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу після смерті ОСОБА_10 вбачається, що у встановлений законодавством строк із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулись ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с. 248-266).

На підставі викладеного колегія суддів прийшла до переконання, що ОСОБА_2 успадковано 5/16 часток квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, тому її позов у цій частині підлягає задоволенню.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про зобов'язання Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції провести реєстрацію за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 та видати їй свідоцтво про право власності слід відмовити, оскільки Реєстраційна служба Львівського міського управління юстиції не залучена в якості сторони до розгляду даного спору, а тому суд не вправі покладати на неї такі обов?язки.

З викладеного вище вбачається, що ОСОБА_4 також успадковано 5/16 часток квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її сина ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Колегія суддів, встановивши, що ОСОБА_4 успадковано 5/16 часток спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті її сина ОСОБА_10, та враховуючи загально заявлені нею позовні вимоги за первісним позовом в частині визнання права власності, приходить до переконання, що за нею також необхідно визнати право власності на 5/16 часток вказаної квартири.

Посилання ОСОБА_4 на те, що нею успадковано 1/8 частку в спірній квартирі після смерті її чоловіка ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, не заслуговує на увагу, оскільки належну йому внаслідок приватизації 1/4 частку в квартирі він договором дарування від 08.10.2010 року передав в дар сину - ОСОБА_16

Безпідставною є вимога ОСОБА_4 і про визнання за нею права власності на 1/8 частку у квартирі АДРЕСА_1, яка нею була приватизована, оскільки договором дарування від 08.10.2010 року вона також передала в дар вищевказану належну їй на праві власності внаслідок приватизації 1/4 частку у квартирі, в рівних частках - по 1/8, - сину ОСОБА_16 та онуці ОСОБА_8

Частиною першою статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, як за первісним так і за зустрічним позовами, з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 необхідно стягнути в дохід держави по 257,24 грн. судового збору.

Судове рішення у частині визнання за ОСОБА_4 права власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 0,2086 га, в с. Княжий Міст, Мостиського району Львівської області, кадастровий номер :04:010:0041, в апеляційному порядку не оскаржувалось, тому суд апеляційної інстанції не вправі робити висновків щодо рішення у цій частині, що відповідає роз?ясненням ч. 3 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку».

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що рішення районного суду від 23 жовтня 2014 року та додаткове рішення цього ж суду від 02 грудня 2014 року в оскаржуваних частинах, як такі, що ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права підлягають скасуванню, з ухваленням нового рішення. Рішення районного суду в неоскаржуваній його частині підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. 4, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 жовтня 2014 року та додаткове рішення цього ж суду від 02 грудня 2014 року в частинах: повного задоволення первісного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8 про визнання права власності; визнання за ОСОБА_4 права власності в порядку спадкування на 3/8 частки квартири АДРЕСА_1; відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 (правильно - ОСОБА_2) до ОСОБА_4, треті особи - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8, Публічне акціонерне товариство «Приватбанк» про визнання права власності; стягнення з ОСОБА_2 на користь держави 514 (п'ятсот чотирнадцять) грн. 47 коп. судового збору - скасувати та ухвалити в цих частинах нове рішення, яким:

Первісний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8, про визнання права власності - задовольнити частково.

В решті позову ОСОБА_4 - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_8, Публічне акціонерне товариство «Приватбанк», про визнання права власності - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 5/16 часток квартири № 7 (сім) в будинку № 32 (тридцять два) на вулиці ОСОБА_14 у місті Львові в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

В позові ОСОБА_2 про зобов?язання Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції зареєструвати за ОСОБА_2 5/16 часток квартири № 7 (сім) в будинку № 32 (тридцять два) на вулиці ОСОБА_14 у місті Львові та видати їй свідоцтво про право власності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в дохід держави з кожного - по 257,24 грн. (двісті п?ятдесят сім гривень 24 копійки) судового збору.

Додаткове рішення суду в частині визнання за ОСОБА_4 права власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 0,2086 га, в с. Княжий Міст, Мостиського району, Львівської області, кадастровий номер :04:010:0041 - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Копняк С.М.

ОСОБА_17