Справа № 157/1582/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Антонюк О.В.
Провадження № 22-ц/773/475/15 Категорія: 39 Доповідач: Подолюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Подолюка В.А.,

суддів - Данилюк В.А., Киці С.І.,

при секретарі - Вергуну Т.С.,

з участю: позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 26 січня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 26 січня 2015 року відмовлено в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами у порядку спадкування за законом.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на неповноту з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, просила скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. З окрема зазначає, що судом безпідставно не було враховано обставини визнання позову зазначеними у позовній заяві відповідачами, які відносяться до спадкоємців першої черги, прийняття нею спадщини шляхом звернення 24 вересня 2014 року до державної нотаріальної контори із відповідною заявою, неправомірність надання ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,1426 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 у власність, яка була у постійному користуванні її батьків і використовувалася для обслуговування належного їм будинку 1956 року забудови за вказаною адресою. Суд неправомірно залучив ОСОБА_4 до участі у справі в якості відповідача, не застосував до спірних правовідносин вимоги ч.5 ст.1268 ЦК України, що призвело до неправильного вирішення спору.

В ході апеляційного розгляду даної справи позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримали із зазначених у ній підстав в повному обсязі, тоді як відповідач ОСОБА_4 та представник відповідача ОСОБА_7 просили відхилити апеляційну скаргу у зв'язку з її безпідставністю, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Відповідач ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, як незаконне.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін виходячи з наступних підстав.

Згідно зі ст.ст. 1216, 1217 ЦК України (далі - ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом першої інстанції з дослідженних доказів встановлено, що батьки позивачки, ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та його дружина ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, мали троє дітей: позивач у справі - ОСОБА_2, брати - ОСОБА_3, ОСОБА_6, постійно проживали в належному їм будинку, 1956 року забудови, площею 64 кв.м., по АДРЕСА_2 користуючись наданою для обслуговування вказаного нерухомого майна земельною ділянкою площею 0.14 га.(а.с.5-6, 8-16, 37-37, 41, 71-72, 90,181-186). Спадкодавцем ОСОБА_10 25 червня 2003 року складений заповіт на належний йому житловий будинок з надвірними будівлями, предмети обстановки та вжитку, на позивача ОСОБА_2, який зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій №06 Боровненською сільською радою Камінь- Каширського району за яким право власності на це спадкове майно не оформлялося.(а.с.7).

Рішенням Камінь-Каширського районного суду від 02 вересня 2014 року ОСОБА_2 визначено додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини, 24 вересня 2014 року позивач подала до нотаріальної контори таку заяву, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва на право власності з посиланням на відсутність правовстановлюючих докуменів у спадкодавців на нерухоме майно, що підтверджується повідомленнями КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» за № 1678 від 4 грудня 2014 року та реєстраційної служби Камінь-Каширського районного управління юстиції від 26 листопада 2014 року № 02-1.3.05/789 (а.с. 29-31, 38 - 45, 61-62, 66, 82).

Державний акт на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 площею 0,1426 га. серії ЯИ № 562127 виданий ОСОБА_4 при житті спадкодавця ОСОБА_9 на підставі рішення Боровненської сільської ради № 19/10 від 27 червня 2008 року з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд де останній розпочав у 2010 році будівництво власного будинку за вказаною адресою та самочинно провів реконструкцію будинку, який належав подружжю ОСОБА_8, ОСОБА_9

З технічного паспорта та інших письмових доказів встановлено, що станом на жовтень 2014 року на земельній ділянці, власником якої на підставі правовстановлюючих документів є ОСОБА_4 знаходяться будівлі та споруди, а саме: «А» житловий будинок 2014 року року побудови, загальною площею 88,7 кв.м., хлів 2014 року побудови, літня кухня (реконструйований будинок спадкодавців) 2014 року побудови, загальною площею 89,5 кв.м., погріб 2014 рпоку побудови, вбиральна та огорожа а згідно записів в погосподарській книзі №1 за 2011-2015 роки по особовому рахунку НОМЕР_1 є ОСОБА_4 (а.с.94-95, 138-151).

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належного затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил, вважається самочинним. Виходячи із змісту цієї норми самочинним є будівництво об'єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній. Згідно з ч. 2 ст. 376 ЦК особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

У п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами статті 376 ЦК (про правовий режим самочинного будівництва)" № 6 від 30 березня 2012 року роз'яснено, що право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їх спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначається судом, відповідно до положень ст. 1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", а саме, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (ч. 1ст. 376 ЦК) до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Якщо право власності на самочинно зведену будівлю визнано судом за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій вона розміщена, то до складу спадщини входить право на відшкодування витрат на будівництво (ч. 6 ст. 376 ЦК).

У постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року, ухваленій за наслідками розгляду заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 13 лютого 2013 року у справі за позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Зодіак", треті особи - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області, комунальне підприємство "Бюро технічної інвентаризації у м. Донецьку", про виділ майна зі спільної часткової власності та визнання права власності на це майно, яка, у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України, зазначається, що в розумінні частини першої статті 376 ЦК самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без державного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об'єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1. Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року № 146). Поняття реконструкції об'єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2.-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 2295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій. Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої об'єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, тощо; розділ 4.4. Методичних рекомендацій № 146 ). При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, однак при цьому, в силу вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, вона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Виходячи з наведених вимог законодавства та встановлених обставин справи щодо відсутності доказів про набуття спадкодавцями права власності або користування в установленому законом порядку на земельну ділянку площею 0,1426 га. та будинковолодіння по АДРЕСА_2, встановленого факту отримання в установленому законом порядку правовстановлюючого документа на цю земельну ділянку ОСОБА_4 при житті спадкодавця ОСОБА_9, яка постійно проживала з 2004 року по день смерті в зазначеному будинку з сім»єю відповідача, з проведеною в подальшому реконструкцією спірного нерухомого майна та будівництвом нового будинку, суд першої інстанції прийшов, як вважає колегія суддів, до правильного висновку про відмову в задоволені позову за безпідставністю вимог.

Тому посилання позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_1, як в апеляційній скарзі так і при апеляційному розгляді справи, про безпідставність не застосування судом до спірних правовідносин положень ч.5 ст.1268 ЦК України є власним тлумаченням наведеної норми права та встановлених обставин справи, які не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки беззаперечно встановлено, що ще при житті спадкодавця ОСОБА_9, після смерті якої позивач заявила позов про прийняття спадщини за законом, відповідач ОСОБА_4 став власником земельної ділянки, на якій розміщене спірне будинковолодіння, на яке були відсутні у спадкодавців будь-які правовстановлюючі документи.

Доводи апеляційної скарги на ту обставину, що судом першої інстанції неправомірно залучено до участі у справі в якості відповідача ОСОБА_4, що вплинуло на неправильність вирішення справи, є безпідставними оскільки встановлено, що нерухоме майно, на яке претендує позивач в порядку спадкуванням за законом, знаходиться саме на належній йому на праві власності земельній ділянці. За загальним правилом при переході права власності в порядку спадкування на нерухоме майно переходить і право власності на земельну ділянку

Не можуть вплинути на правильність судового рішення про відмову ОСОБА_2 в позові мотиви скарги щодо неправомірного, як зазначає позивач, надання ОСОБА_4 з видачею правовстановлюючих документів земельної двілянки площею 0,1427 га. за вказаною адресою, якою фактично постійно користувалися її батьки для обслуговування спірного будинковолодіння, оскільки при вирішенні даного спору суд позбавлений права давати оцінку правовстановлюючим документам та рішенням органу місцевого самоврядування з цього приводу, які є чинними. Тим більше, що рішення органу місцевого самоврядування та державний акт видавалися ОСОБА_4 за життя спадкодавця ОСОБА_9

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 26 січня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді: