АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровськоі області в складі

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Ткаченко І.Ю., Повєткіна В.В.

при секретарі: Назаренко А.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся з позовом, розмір вимог за яким змінено у лютому 2015 року, до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди(а.с.3-9, 48).

Позивач зазначав, що 19 серпня 2014 року о 19 год. 00 хв. в районі буд.№108 по вул.Набережна Перемоги в м.Дніпропетровську сталася дорожньо-транспортна пригода, за наслідками якої пошкоджено автомобіль НОМЕР_1, власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3, є він, ОСОБА_2

Постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 03 вересня 2014 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

На підставі Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернувся до ПрАТ «Страхова Компанія «АХА Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно розрахунку розміру страхового відшкодування по пошкодженню ТЗ по договору страхування(полісу) №АС/9169874 від 08.01.2014 року вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_1, складає 19 750,82 грн., вартість матеріального збитку - 15 847,57 грн.(з урахуванням розрахунку розміру фізичного зносу ТЗ, зробленого 28.08.2014 року оцінщиком ОСОБА_4).

ПрАТ «Страхова Компанія «АХА Страхування» нараховано та виплачено страхове відшкодування у розмірі 15 847,57 грн., яке він отримав у повному обсязі, решта суми - 3 903,25 грн. залишилася не відшкодованою.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_2 в уточненій позовній заяві в редакції від 16.02.2015 року просив стягнути з ОСОБА_3 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмі 3 903,25 грн.; моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн.; витрати на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн.; судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 лютого 2015 року позовні вимоги задоволено частково(а.с.59-60).

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму моральної шкоди у розмірі 500 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 375 грн., всього 618,60 грн.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровськоі області від 31 березня 2015 року апеляційна скарга ОСОБА_2 відхилена, рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 лютого 2015 року залишено без змін(а.с.87).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2015 року касаційна скарга ОСОБА_2 задоволена частково. Ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2015 року скасована, справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції(а.с.135-137).

Таким чином, предметом апеляційного розгляду є рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 лютого 2015 року(а.с.59-60).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду змінити, в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 3 903,25 грн. позов задовольнити; в частині витрат по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу вимоги задовольнити пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування обставин в зазначеній частині заявлених вимог та на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди не оскаржується (а.с.62-65).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушних, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

За положеннями ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, якою передбачені підстави звільнення від доказування, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою та не підлягають додатковому доказуванню.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала.

Шкода, завдана особі або майну, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі(право власності, інше речове майно, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку(ч.2 ст.1187 ЦК України).

Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди(ч.3 ст.386 ЦК України).

У п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_3, суд виходив з того, що матеріальна шкода підлягає стягненню у повному обсязі зі страхової компанії, проте відповідно до ч.1 ст.33 ЦПК України заміна неналежного відповідача здійснюється лише за клопотанням позивача, від залучення страховика до участі у справі позивач відмовився, а тому відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_2 для стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_3

Такі висновки суду не можна визнати обгрунтованими з огляду на наступне.

По справі встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 19 серпня 2014 року з вини водія ОСОБА_3, який керував автомобілем «Пежо 2007, д/н НОМЕР_2, технічно пошкоджено належний ОСОБА_2 на праві власності автомобіль НОМЕР_1, що підтверджується довідкою ГУМВС України в Дніпропетровській області(а.с.11).

Вина ОСОБА_3 встановлена постановою судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 03 вересня 2014 року, останнього притягнуто до відповідальності за правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу(а.с.12).

Факт належності автомобіля НОМЕР_1, ОСОБА_2 на праві власності підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу(а.с.10).

Відповідальність власника автомобіля «Пежо 2007», д/н НОМЕР_2, за шкоду третім особам під час ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «АХА Страхування», що підтверджується полісом від 08 січня 2014 року № АС/9169874 з терміном дії до 07 січня 2015 року, страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000 грн.(а.с.163).

Згідно первинних документів - калькуляції дефектів, акта виконаних робіт від 01 жовтня 2014 року № 303, видаткової накладної, рахунку від 22 серпня 2014 року № СП-001377, чеків про сплату на користь ТОВ «Сетав Авто», вартість запасних частин, необхідних для ремонту пошкодженого автомобіля НОМЕР_1, складає 9 595 грн., вартість виконаних робіт з відновлення транспортного засобу складає 10 155,82 грн.; загальна вартість відновлювального ремонту складає 19 750,82 грн.(а.с.16-19,20,22-25).

З питання виплати страхового відшкодування ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «СК «АХА Страхування», яка прийняла рішення про сплату страхового відшкодування у сумі 15 847,57 грн., що визначена з урахуванням розрахунку розміру фізичного зносу автомобіля НОМЕР_1, складеного 28 серпня 2014 року суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_4(а.с.14, 15).

На виконання рішення про сплату страхового відшкодування ПрАТ «СК «АХА Страхування» 15 жовтня 2014 року виплатило на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 15 847,57 грн., яке відповідає вартості матеріальних збитків, заподіяних потерпілому, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу(а.с.47).

Із наведеного вбачається, що різницю між фактичним розміром шкоди - 19 750,82 грн. і страховою виплатою - 15 847,57 грн. складають збитки, не включені до суми страхової виплати у розмірі 3 903,25 грн.

Відповідно до п.12.1 ст.12, п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи; при цьому страхове відшкодування зменшується на суму франшизи.

Згідно зі ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

За положеннями ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У п.14, абз.3 п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що у разі, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються і в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Відповідно до ст.1194 ЦК України саме особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що саме ОСОБА_3, який керував забезпеченим транспортним засобом та з вини якого сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль ОСОБА_2, зобов'язаний сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у зв'язку з недостатністю страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої ним шкоди, а саме суму 3903,25 грн.(19750,82 грн.-15847,57 грн.=3903,25 грн.), яка не включена до суми страхової виплати.

Твердження ОСОБА_3 про те, що належним відповідачем за вимогами ОСОБА_2 є ПрАТ «СК «АХА Страхування», ліміт відповідальності якої за договором страхування встановлено 50000 грн., яка і повинна на його думку сплати суму 3903,25 грн., з чим погодився суд першої інстанції, є помилковими, оскільки розмір страхового відшкодування потерпілому визначено страховиком відповідно до положень ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в оскажуваній частині підлягає скасуванню на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 3903,25 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Статтею 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням стягнутих з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 лютого 2015 року судових витрат по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на підставі ст.88 ЦПК України підлягає стягнення пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судовий збір у розмірі 243,60 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 1862,67 грн.

Керуючись ст.ст.303,307,308,309,316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 лютого 2015 року в частині відмови ОСОБА_2 в задоволенні позову до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 3 903,25 грн.; на повернення судових витрат по сплаті судового збору - 243,60 грн.; витрат на правову допомогу - 1862,67 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді-