Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2015 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді Сарай А.І.

при секретарі Товтін Г.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Орбан Н.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Ужгородської міської ради про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до Ужгородської міської ради про стягнення коштів. Посилається на те, що 05.02.2008 р. рішенням № 621 ІV сесії V скликання Ужгородської міської ради їй було надано у приватну власність земельну ділянку в районі АДРЕСА_1, площею 0.085 га поз. 178. Пунктом 8 цього рішення було зобов'язано громадян створити товариства забудовників для централізованого розвитку інфраструктури за рахунок коштів забудовників та зазначено, що документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку, видати членам створеного товариства. 21.03.2008 р. нею через філію АКБ «Кредобанк» м. Ужгорода було перераховано суму 21250 грн., з призначенням платежу «оплата за землю» код бюджетної класифікації 50110000. В розрахунку внесення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгорода було зазначено, що оплата проводиться згідно рішення ІV сесії V скликання № 245 від 21.02.2007 р. та ІV сесії V скликання № 99 від 23.11.2006 р. Рішення № 99 від 23.11.2006 р. сесії Ужгородської міської ради носило зобов'язальний характер, де зокрема п. 3 рішення вимагалося, що у разі невиконання цих умов, рішення про надання земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва втрачає чинність. Тобто цим пунктом відповідач зобов'язував отримувачів земельних ділянок перераховувати кошти в примусовому порядку. Однією із обов'язкових умов при вирішенні питань про надання у приватну власність громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва було перерахування громадянами яким міською радою виділено земельні ділянки для індивідуальної забудови, коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури до цільового фонду соціально-економічного розвитку міста з розрахунку 25 гривень за 1 квадратний метр. Інакше, у разі невиконання умов, відповідно до п. 3 рішення IV сесії міської ради V скликання № 99 від 23.11.2006 р. «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», рішення про надання земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва втрачає чинність. В листопаді 2014 року їй стало відомо, що постановою Ужгородського міськрайонного суду від 07.04.2009 р., що набрала законної сили, визнано незаконним та скасовано рішення Ужгородської міської ради № 99 від 23.11.2006 р. «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», яким встановлені обов'язкові умови при вирішенні питань про надання у приватну власність громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва. Даною постановою встановлено, що всі питання, пов'язані з виготовленням будь-яких технічних умов будівництва житлового будинку на земельній ділянці та пов'язані з цим витрати, в тому числі і сплата коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів згідно постанови КМ України «Про встановлення граничного розміру коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів» від 24.01.2007 р. № 40, повинні вирішуватися вже після отримання у власність земельної ділянки, а не при вирішенні питання її надання. Таким чином, Ужгородська міська рада безпідставно володіла її коштами в сумі 21250 грн і після визнання рішення № 99 від 23.11.2006 р. «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» незаконним, повинна була повернути їй вказані кошти, чого відповідачем не було зроблено і у неї виникли підстави права вимоги цих коштів.

Просить поновити їй перебіг строку позовної давності на звернення до суду, стягнути з Ужгородської міської ради за рахунок місцевого бюджету на її, ОСОБА_3, користь перераховані нею кошти в сумі 21250 грн., судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243.6 грн. та 700 грн. витрат за надання правової допомоги.

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав посилаючись на викладені в позовній заяві обставини і просить позов задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у письмових запереченнях проти позову. Пояснила, що сплата внесків до місцевого бюджету на розвиток інфраструктури міста була проведена позивачкою відповідно до норм чинного законодавства на момент відповідної сплати. Згідно Закону України «Про планування і забудову територій», питання пов'язанні з виготовленням технічних умов розвитку інженерних мереж кварталу, профілювання доріг, тощо та пов'язані з ними витрати повинні вирішуватися під час отримання у власність земельної ділянки. На момент сплати коштів діяло рішення Ужгородської міської ради від 05.08.2007 р. № 388 «Про зміни до рішення сесії міської ради від 09.07.2007 р. № 85», відповідно до якого кошти від надходження внесків для пайової участі в розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста, а також індивідуальних житлових районів, перерахованих громадянами - індивідуальними забудовниками новостворених індивідуальних житлових масивів використовувалися: 50 % на проведення видатків спрямованих на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, 50 % через головного розпорядника коштів спрямовуються новоствореним товариствам забудовників. Товариства забудовників отримували ці кошти з місцевого бюджету в розмірі 50 % зі сплаченої суми. Позивачка отримала покращення свого матеріального стану, в результаті чого ці кошти були використанні для покращення інфраструктури міста.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням IV сесії V скликання Ужгородської міської ради № 621 від 05.02.2008 р. ОСОБА_3 надана у приватну власність земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в районі АДРЕСА_1, площею 0.085 га (поз. 178). Згідно цього рішення зобов'язано громадян створити товариства забудовників для централізованого розвитку інфраструктури за рахунок коштів забудовників. Документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку, видати членам створеного товариства (а.с. 5).

Рішенням IV сесії V скликання Ужгородської міської ради № 99 від 23.11.2006 р. «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» та рішенням IV сесії V скликання Ужгородської міської ради № 245 від 21.02.2007 р. «Про зміни до рішення IV сесії міської ради V скликання від 23.11.2006 р. № 99» встановлено, що при вирішенні питань про надання у приватну власність громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва (крім пільгових категорій громадян, визначених законодавством) передбачити обов'язковими наступні умови: перерахування громадянами, яким міською радою виділено земельні ділянки для індивідуальної забудови, коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури до цільового фонду соціально-економічного розвитку міста з розрахунку 25 гривень за 1 квадратний метр протягом 30-ти календарних днів з моменту підпису рішення сесії міським головою. Відповідно до п. 3 рішенням IV сесії міської ради V скликання № 99 від 23.11.2006 р. «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», у разі невиконання цих умов, рішення про надання земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва втрачає чинність (а.с. 6).

Аналізуючи зміст вищезазначених рішень, суд приходить до висновку, що однією із обов'язкових умов при вирішенні питань про надання у приватну власність громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва було перерахування громадянами яким міською радою виділено земельні ділянки для індивідуальної забудови, коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури до цільового фонду соціально-економічного розвитку міста з розрахунку 25 грн. за 1 квадратний метр. Інакше, у разі невиконання умов, відповідно до п. 3 рішення IV сесії міської ради V скликання № 99 від 23.11.2006 р. «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», рішення про надання земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва втрачає чинність. Таким чином, рішення носило зобов'язальний характер для громадян яким міською радою виділено земельні ділянки для індивідуальної забудови.

Встановлено, що товариство забудовників створено не було, а позивачка ОСОБА_3 виконуючи обов'язкові умови встановленні вищезазначеними рішеннями IV сесії міської ради V скликання № 99 від 23.11.2006 р. «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» та рішення IV сесії міської ради V скликання № 245 від 21.02.2007 р. «Про зміни до рішення IV сесії міської ради V скликання від 23.11.2006 р. № 99» здійснила згідно платіжного доручення № ПН 544 від 21.03.2008 р. перерахування коштів в сумі 21250 грн. на рахунок 0002 за кодом бюджетної класифікації доходів 50110000 (цільові фонди, утворені Верховною радою АРК, органами місцевого самоврядування та місцевими органами виконавчої влади), з призначенням платежу «плата за землю» (а.с. 7, 24).

29.10.2008 р. ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за НОМЕР_1, згідно якого їй на праві власності фактично передано земельну ділянку площею 0.085 га, що розташована в АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Судом встановлено, що постановою Ужгородського міськрайонного суду від 07.04.2009 р., що набрала законної сили, визнано незаконним та скасовано рішення Ужгородської міської ради № 99 від 23.11.2006 р. «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», яким встановлені обов'язкові умови при вирішенні питань про надання у приватну власність громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва.

Даною постановою встановлено, що всі питання, пов'язані з виготовленням будь-яких технічних умов будівництва житлового будинку на земельній ділянці та пов'язані з цим витрати, в тому числі і сплата коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення граничного розміру коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів» від 24.01.2007 p. № 40, повинні вирішуватися вже після отримання у власність земельної ділянки, а не при вирішенні питання її надання.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Аналізуючи в сукупності зібрані докази, суд приходить до висновку, що зобов'язання Ужгородською міською радою позивачки ОСОБА_3 сплатити кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури АДРЕСА_1, до моменту оформлення нею права власності на земельну ділянку, яка знаходяться за вказано адресою, було безпідставним.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

В силу положень ст.ст. 12-14 ЦК України, особа здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов'язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, повинна діяти добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки і не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї; зловживання правом не допускається; у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою ст. 13, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом; виконання цивільних обов'язків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів такого захисту є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що Ужгородська міська рада після скасування постановою Ужгородського міськрайонного суду від 07.04.2009 р. по справі № 2а-79/09 рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 р. № 99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», на підставі якого ОСОБА_3 перераховано відповідачу кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури АДРЕСА_1 в сумі 21250 грн., використовує ці кошти без достатніх правових підстав, з урахуванням наведених обставин справи, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки вказаної суми є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Таким чином, перераховані позивачкою кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста в сумі 21250 грн. мають бути стягнуті з Ужгородської міської ради, за рахунок коштів місцевого бюджету, оскільки саме на рахунок міської ради було проведено перерахування відповідних коштів.

Доводи представника відповідача не заслуговують на увагу, оскільки суперечать обставинам справи та спростовуються її матеріалами. Питання створення та діяльності товариств забудовників, розподілу між ними та міською радою сплачених громадянами коштів не мають правового значення для розв'язання даного спору.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені, то з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені та документально підтверджені витрати на сплату судового збору в сумі 243.6 грн. та витрати за надання правової допомоги в сумі 700 грн. (а.с. 3, 22).

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 12-15, 1212 ЦК України суд,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Ужгородської міської ради за рахунок місцевого бюджету на користь ОСОБА_3 21250 (двадцять одну тисячу двісті п'ятдесят) гривень, перерахованих нею на рахунок Ужгородської міської ради.

Стягнути з Ужгородської міської ради за рахунок місцевого бюджету на користь ОСОБА_3 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок сплаченого судового збору та 700 (сімсот) гривень витрат за надання правової допомоги.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча Сарай А.І.