АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/557/К/15 Головуючий в суді першої
Справа № 212/6481/14-ц інстанції - Чайкін І.Б.
Категорія 20 (1) Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

при секретарі - Булах К.А.,

за участю - позивача позовом ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за невиконаним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за невиконаним договором. В обґрунтування позовних вимог, які під час розгляду справи були уточнені, позивач зазначила, що між нею та відповідачем 04 лютого 2014 року було укладено письмовий договір, згідно якого відповідач зобов'язався до травня 2014 року продати їй двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за 135000 грн., а вона зобов'язалась сплатити йому гроші у сумі 18000 грн. як попередню оплату за продаж зазначеної квартири. Свої зобов'язання вона за цим договором виконала у повному обсязі та здійснила попередню оплату у розмірах та у строки, передбачені договором, проте відповідач свої зобов'язання не виконав та всіляко ухиляється від їх виконання, не відповідає на телефоні дзвінки та не відчиняє двері у своє помешкання. У зв'язку з цим просила суд визнати попередній договір, укладений 04 лютого 2014 року між нею і ОСОБА_3, та стягнути з відповідача на її користь суму боргу в розмірі 18000 грн., суму втрат від інфляції в розмірі 2122,14 грн., суму 3% річних в розмірі 288,49 грн., завдані збитки у розмірі 18000 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 1650 грн. та судовий збір.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 08 грудня 2014 року, з урахуванням ухвали суду від 16 січня 2015 року про виправлення описки, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, з ОСОБА_3 на її користь стягнуто суму авансу в розмірі 18000 грн. та 243,60 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування заочного рішення суду та ухвалення нового про задоволення її позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на її думку, суд дійшов помилкового висновку про часткове задоволення її позовних вимог, у тому числі й щодо не надання нею належних доказів про здійснення витрат на правову допомогу, оскільки в матеріалах справи містяться акти виконаних робіт, копія договору про правову допомогу, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та копії квитанцій про оплату послуг її адвоката. Крім того, рішенням суду не компенсовано у повному обсязі сплаченого нею судового збору та не зазначено, з якого приводу їй відмовлено у відшкодуванні моральної шкоди. А також, судом повністю проігноровані її клопотання про забезпечення доказів та витребування з Північної міжрайонної податкової інспекції довідки про доходи відповідача, оскільки зазначена інформація потрібна для забезпечення її позову шляхом накладення арешту на майно відповідача, а самостійно її отримати неможливо. Вважає, що клопотання її повністю обґрунтовані, оскільки від голови ЖСК "Жовтень" їй стало відомо, що відповідачем проводяться дії з приводу продажу квартири, яку він зобов'язався продати їй згідно попереднього договору від 04.02.2014 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04 лютого 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали попередній письмовий договір, згідно з яким позивач зобов'язалась сплатити ОСОБА_3 гроші у сумі 18000 грн. як попередню оплату за продаж їй до травня 2014 року двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, за 135000 грн., а останній зобов'язався продати їй зазначену квартиру на цих умовах.

Згідно п.3.3 договору у випадку не укладення основного договору з вини ОСОБА_3 він сплачує ОСОБА_4 неустойку у розмірі подвійної суми завдатку (а.с.4-5).

Згідно розписки від 04 лютого 2014 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 аванс у розмірі 18000 грн. (а.с.9).

У строки, встановлені попереднім договором, угода між сторонами не відбулась, проте відповідач не повернув позивачеві отримані за цим договором кошти.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 вважала, що відповідач, який не виконав свої зобов'язання за попереднім договором, має сплатити їй суму боргу в розмірі 18000 грн., суму втрат від інфляції в розмірі 2122,14 грн., суму 3% річних в розмірі 288,49 грн., завдані збитки у розмірі 18000 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 1650 грн. та судовий збір.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач повинен сплатити позивачу суму основного боргу в розмірі 1800 грн. та судові витрати у розмірі 243,60 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Згідно з ч.ч.1,3, ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Однією з функцій завдатку є забезпечення існуючого зобов'язання (обов'язків за договором), тобто "каральна" функція, яка полягає в тому, що: а) сума завдатку залишається у продавця, якщо порушення зобов'язання, зокрема відмова від вже укладеного договору, сталося з вини покупця; б) продавець зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку, якщо порушення зобов'язання, зокрема відмова від вже укладеного договору, сталося з вини продавця (ч.1 ст. 571 ЦКУ).

Визначальний фактор для можливості застосування цієї норми - це зобов'язання. Відсутність зобов'язання виключає й сам засіб його забезпечення, зокрема завдаток.

На стадії ж переддоговірних відносин (попереднього договору) грошова сума, передана майбутньому кредитору (продавцю) майбутнім боржником (покупцем) у рахунок належних з нього за майбутнім договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання, ще не пов'язана з об'єктом забезпечення.

Встановивши, що між сторонами не було укладено договір купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, а сторони лише попередньо домовились письмово про укладення такого договору у майбутньому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що передана позивачем відповідачеві грошова сума в розмірі 18000 грн. є авансом, який підлягає поверненню, у зв'язку з чим відмовив у визнанні попереднього договору та частково задовольнив позовні вимоги, стягнувши суму авансу на користь позивача та відмовивши у стягненні збитків у такому ж розмірі 18000грн.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача суми втрат від інфляції в розмірі 2122,14 грн. та 3 % річних в розмірі 288,49 грн., суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

На думку колегії суддів, такий висновок суду є правильним, з огляду на положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки зобов'язання, які відповідач узяв на себе за попереднім договором купівлі-продажу квартири від 04 лютого 2014 року, не є грошовим, на нього не може бути покладена відповідальність, передбачена ст.. 625 ч. 2 ЦК України, у зв'язку з чим колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

Також правильним є висновок суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди за невиконання умов договору, оскільки можливість відшкодування такої шкоди не передбачена ані умовами укладеного сторонами попереднього договору, ані положеннями цивільного законодавства, яке регулює правовідносини у сфері договірних зобов'язань з договорів купівлі-продажу.

Вирішуючи питання щодо відшкодування позивачеві витрат на правову допомогу, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відшкодуванню підлягають фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги.

Встановивши, що позивачем не надано належних доказів щодо здійснення таких витрат, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у їх стягненні.

Доводи апеляційної скарги позивача в цій частині висновків суду не спростовують, оскільки в матеріалах справи відсутні акти виконаних робіт та квитанції про оплату правової допомоги, наданої адвокатом ОСОБА_5, на які посилається ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі.

На пропозицію колегії суддів надати відповідні докази оплати послуг адвоката позивач не пристала, посилаючись на те, що акти виконаних робіт та квитанції про сплату послуг адвокатом їй не видавались.

Згідно ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково - лише в частині стягнення суми авансу, суд першої інстанції правильно стягнув з відповідача на її користь понесені в цій частині судові витрати в сумі 243грн.60коп. та відмовив у компенсації судових витрат, понесених позивачем у частині позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено, у зв'язку з чим доводи апеляційної скарги в частині неправильного вирішення питання щодо розподілу судових витрат є необґрунтованими.

Також не можуть бути взятими до уваги доводи апеляційної скарги позивача стосовно відмови в задоволенні її клопотання про забезпечення доказів та витребування з Північної міжрайонної податкової інспекції довідки про доходи відповідача, яка була потрібна їй для вирішення питання про забезпечення її позову шляхом накладення арешту на майно відповідача, оскільки такий доказ не має вирішального значення для правильного вирішення даного спору.

Не можуть бути прийнятими до уваги також посилання позивача на необхідність накладення арешту на належну відповідачу квартиру у зв'язку з тим, що останнім проводяться дії з приводу продажу квартири, яку він зобов'язався продати ОСОБА_2 згідно попереднього договору від 04 лютого 2014 року, оскільки предметом даного позову є не речові права на зазначену квартиру, а стягнення коштів за невиконаним договором, і розмір цих коштів (18000грн.) не є співмірним з визначеною сторонами вартістю двокімнатної квартири (135000 грн.), у той час як така співмірність є обов'язковою умовою для вирішення питання щодо виду забезпечення позову відповідно до вимог ч. 3 ст. 152 ЦПК України.

На думку колегії суддів, рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не містять підстав для її задоволення.

За таких обставин апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 08 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

Л.В.Михайлів