Справа №485/2162/14-ц 25.03.2015 25.03.2015 25.03.2015
Провадження №22-ц/784/438/15
Провадження 22ц-/784/438/15 Головуючий по 1 інстанції Лисенко М.Є.
Категорія 05 Доповідач апеляційного суду Колосовський С.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

25 березня 2015р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Колосовського С.Ю.,

суддів: Локтіонової О.В., Царюк Л.М.,

з участю: секретаря судового засідання Кудрі В.М., позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 26 грудня 2014р.

за позовом ОСОБА_2 до Снігурівської міської ради Миколаївської області, Снігурівської філії Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про поділ майна в натурі та визнання права власності,

встановила:

У жовтні 2014р. ОСОБА_2 пред'явила позов до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про поділ в натурі нерухомого майна та визнання права власності на об'єкт нерухомого майна.

Позивач зазначала, що 03 вересня 2002р. придбала 81/100 часток магазину АДРЕСА_1. Рішеннями Снігурівської міської ради Миколаївської області від 31 серпня 2005р. і 26 жовтня 2005р. належний їй магазин виділено в окрему адресу - АДРЕСА_2, а за іншим співвласником ПВКП „Агронафтопродукт", якому належала решта частки, визнано право власності на будівлю магазину по АДРЕСА_3.

Посилаючись на те, що належне їй нерухоме майно за правовстановлюючими документами продовжує зберігати статус спільної часткової власності і тим самим унеможливлює розпорядження майном, позивач просила про задоволення її вимог.

Ухвалами Снігурівського районного суду Миколаївської області відповідно від 10 і 25 листопада 2014р. первісних відповідачів замінено на Снігурівську міську раду Миколаївської області та притягнуто в якості співвідповідача Снігурівську філію Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації.

Рішенням цього ж суду від 26 грудня 2014р. у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність рішення суду в частині відхилених вимог про визнання права власності, просила його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 03 вересня 2002р. придбала 81/100 часток магазину АДРЕСА_1. Право власності на решту часток (19/100) у цьому майні належало ПВКП „Агронафтопродукт".

Рішенням Снігурівської міської ради Миколаївської області №216 від 31 серпня 2005р. належний ОСОБА_2 магазин виділено в окрему адресу - АДРЕСА_2.

26 жовтня 2005р. рішенням Снігурівської міської ради Миколаївської області №286 ПВКП „Агронафтопродукт" визнано право власності на будівлю магазину по АДРЕСА_3.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог про поділ в натурі спільної часткової власності не є предметом перевірки на його законність і обґрунтованість згідно з ч.1 ст.303 ЦПК.

Проте рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог про визнання права власності є незаконним.

Так, після припинення права спільної часткової власності ОСОБА_2 і ПВКП „Агронафтопродукт" на вказане нерухоме майно орган місцевого самоврядування видав відповідний правовстановлюючий документ лише останньому. Після чого ПВКП „Агронафтопродукт" відчужило 03 березня 2006р. ОСОБА_5 належний йому магазин як цілий об'єкт нерухомого майна.

В той же час у правовстановлюючих документах ОСОБА_2 статус спільної часткової власності на її магазин змінено не було.

Згідно повідомлення Головного управління юстиції у Миколаївській області збереження статусу спільної часткової власності на майно позивача унеможливлює нотаріальне посвідчення договору відчуження цього майна.

Вирішити дане питання позивач в позасудовому порядку позбавлена можливості, оскільки уповноважений орган державної реєстрації речових прав відмовив у видачі свідоцтва.

Враховуючи те, що право спільної часткової власності ОСОБА_2 і ПВКП „Агронафтопродукт" на магазин хоча і було припинено органом місцевого самоврядування, але право позивача на цілий об'єкт не було оформлено належним чином, що унеможливлює розпорядження майном, то наявні підстави, передбачені ст.392 ЦК для задоволення позову.

З огляду на вищенаведені мотиви рішення суду в цій частині силу п.4 ч.1 ст.309 ЦПК підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.303,307-309,316 ЦПК, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 26 грудня 2014р. в частині вимог про визнання права власності скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на магазин по АДРЕСА_2 загальною площею 551,9 м2 як відокремлений об'єкт.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку.

Головуючий: Судді: