Номер провадження: 22-ц/785/6017/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Суворова В.О.,

ОСОБА_2,

при секретарі Павлючук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання інформації недостовірною, зобовязання спростувати недостовірну інформацію та стягнення моральної шкоди,-

встановила:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання інформації недостовірною, зобовязання спростувати недостовірну інформацію, стягнення моральної шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27 та 29 вересня 2014 року на шпальтах веб-сайту мережі Інтернету «Новостной портал Придунавья «Инфоречье» (http://inforechie.com/) були розміщені статті під назвами «Кандидат ОСОБА_5 тузик на чужом празднике жизни» (далі стаття 1) та «Измаильский округ: что курит кандидат ОСОБА_5?» (далі стаття 2) відповідно.

У зазначених статтях позивач вважає розповсюджено недостовірну інформацію, яка принижує його честь, гідність і ділову репутацію, а саме такого змісту: в абзаці 5 статті 1 «Очевидно бояться, что может ляпнуть что-то не то. А то и вообще под воздействием кокаина начнет рубить правду матку про себя и свои темные делишки»; в абзаці 6 статті 1 «Выход в свет кандидата показал, что он и близко не соответствует тому образу, который пытаются слепить пиарщики любителю психотропных препаратов и торговцу оружием»; в першому абзаці статті 2 «Кандидат-мажоритарщик в народные депутаты Украины ОСОБА_5 по прозвищу «торговец смертью»; в останньому абзаці статті 2 «ОСОБА_6 пора завязывать с наркотиками…».

Позивач вказує, що вищевказана інформація також є наклепом, неправдивою, недостовірною інформацією, та принижує його честь, гідність і ділову репутацію, як громадянина України, наведена в статті недостовірна інформація створює негативне враження і відношення до нього як до злочинця, при цьому жодних посилань на джерело інформації, включення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вищевказані обставини в статті не наводиться. Так як автора поширеної інформації та місце його проживання встановити не вдалось, а власником домену «inforechie.com» є відповідач ОСОБА_3, позивач звернувся саме до нього з зазначеним позовом.

Таким чином, позивач просить визнати недостовірною зазначену інформацію, зобовязати ОСОБА_3 спростувати дану інформації, поширену ним в статтях 1 та 2 на шпальтах веб-сайту мережі Інтернету «Новостной портал Придунавья «Инфоречье» в строк не пізніше пяти днів з дня набрання рішення суду законної сили у такий же самий спосіб як було опубліковано, зобовязати ОСОБА_3 в строк до пяти днів з моменту набрання чинності рішення суду вилучити вказану інформацію з вказаного сайту, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 60500 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 605 грн..

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано недостовірною інформацію, опубліковану у статті «Кандидат ОСОБА_5 тузик на чужом празднике жизни» та поширену 27 вересня 2014 року ОСОБА_3 на шпальтах веб - сайту мережі Інтернет «Новостной портал Придунавья «Инфоречье» (http://inforechie.com/), а саме: в абзаці 5 статті «Очевидно бояться, что может ляпнуть что-то не то. А то и вообще под воздействием кокаина начнет рубить правду матку про себя и свои темные делишки»; в абзаці 6 статті «Выход в свет кандидата показал, что он и близко не соответствует тому образу, который пытаются слепить пиарщики любителю психотропных препаратов и торговцу оружием» та зобовязати ОСОБА_3 спростувати поширену ним вищевказану недостовірну інформацію в строк не пізніше пяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили.

Визнано недостовірною інформацію, опубліковану у статті «Измаильский округ: что курит кандидат ОСОБА_5?» та поширену 29 вересня 2014 року ОСОБА_3 на шпальтах веб - сайту мережі Інтернет «Новостной портал Придунавья «Инфоречье» (http://inforechie.com/), а саме: в першому абзаці статті «Кандидат-мажоритарщик в народные депутаты Украины ОСОБА_5 по прозвищу «торговец смертью»; в останньому абзаці статті «ОСОБА_6 пора завязывать с наркотиками…» та зобовязано ОСОБА_3 спростувати поширену ним вищевказану недостовірну інформацію в строк не пізніше пяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання судових витрат. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено..

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, провадження по справі закрити, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржено, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було поширено негативну, недостовірну інформацію, яка порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, тому вона має бути спростована, і відповідач має відшкодувати спричинену цим розповсюдженням моральну шкоду.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не спростовується сторонами, що ОСОБА_4 є комерційним директором товариства з обмеженою відповідальністю «Судноремонтне підприємство «Дунайсудносервіс» та на час виходу вище зазначених статей 1 та 2 був кандидатом у народні депутати України.

27 та 29 вересня 2014 року на шпальтах веб-сайту мережі Інтернету «Новостной портал Придунавья «Инфоречье» (http://inforechie.com/) були розміщені статті під назвами «Кандидат ОСОБА_5 тузик на чужом празднике жизни» та «Измаильский округ: что курит кандидат ОСОБА_5?» відповідно (а.с.10,15).

У пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Згідно інформації, опублікованої на сайтах https://www.reg.ru/whois/ та https://www.nic.ru/whois/, власником домену inforechie.com є відповідач ОСОБА_3. (а.с.18-22, 80-84).

Зазначене також підтверджується листом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернет Інвест», що є регістратором доменних імен в Інтернеті, у якому вказано, що в період з 25 серпня 2014 року по 11 березня 2015 року власником сайту inforechie.com був ОСОБА_3.

З клопотанням про залучення в якості співвідповідача автора вказаних статей 1 та 2 позивач до суду не звертався.

Відповідно до 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Пленум Верховного Суду України у абз. 6 п. 15 постанови № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» розяснює, що згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

У пункті 19 зазначеної Постанови зазначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи є фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЗУ «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що інформація, яка розміщена 11.09.2014 року на шпальтах веб-сайту мережі Інтернету «Новостной портал Придунавья «Инфоречье» (http://inforechie.com/) в статтях 1 та 2 із змістом в абзаці 5 статті 1 «Очевидно бояться, что может ляпнуть что-то не то. А то и вообще под воздействием кокаина начнет рубить правду матку про себя и свои темные делишки»; в абзаці 6 статті 1 «Выход в свет кандидата показал, что он и близко не соответствует тому образу, который пытаются слепить пиарщики любителю психотропных препаратов и торговцу оружием»; в першому абзаці статті 2 «Кандидат-мажоритарщик в народные депутаты Украины ОСОБА_5 по прозвищу «торговец смертью»; в останньому абзаці статті 2 «ОСОБА_6 пора завязывать с наркотиками…», є фактичними твердженнями, тому необхідно довести їх правдивість.

Згідно з ч. 1 ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Статтею 299 ЦК України передбачено право фізичної особи на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Відповідно до абз. 2 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Відповідно до ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Згідно абз. 2 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розповсюдження недостовірної інформації, яка має негативний характер, завдає шкоди не тільки честі та гідності позивача, але й його діловій репутації.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про інформацію» порушення законодавства України про інформацію тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законами України.

Статтями 305-320 КК України передбачена відповідальність за злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, тобто відповідно до кримінального законодавства України незаконні дії щодо вказаних речовин є злочином та інформація про вчинений злочин повинна підтверджуватися вироком суду.

Стаття 302 ЦК України наголошує, що особа, яка поширює інформацію, зобовязана переконатися в її достовірності. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов'язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов'язана робити посилання на таке джерело.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, в статтях 1 та 2 відсутні посилання на офіційне джерело інформації, а також відсутня інформація щодо винесення вироку суду про притягнення позивача чи членів його сімї до кримінальної відповідальності за незаконні дії з наркотичними речовинами.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що інформація, поширена відносно позивача ОСОБА_4 в абзаці 5 статті 1 «Очевидно бояться, что может ляпнуть что-то не то. А то и вообще под воздействием кокаина начнет рубить правду матку про себя и свои темные делишки»; в абзаці 6 статті 1 «Выход в свет кандидата показал, что он и близко не соответствует тому образу, который пытаются слепить пиарщики любителю психотропных препаратов и торговцу оружием»; в першому абзаці статті 2 «Кандидат-мажоритарщик в народные депутаты Украины ОСОБА_5 по прозвищу «торговец смертью»; в останньому абзаці статті 2 «ОСОБА_6 пора завязывать с наркотиками…» є недостовірною.

Посилання апелянта на те, що на час оприлюднення цієї інформації він не був власником сайту, а тому не може нести відповідальність, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки зазначене спростовується вищенаведеними доказами про власника сайту.

Згідно розяснень наданих Верховним Судом України в п.п. 24, 25 Постанови Пленуму від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», задовольняючи позов, суд повинен в резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права; у судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднене; спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції в частині визнання інформації, а саме: в абзаці 5 статті 1 «Очевидно бояться, что может ляпнуть что-то не то. А то и вообще под воздействием кокаина начнет рубить правду матку про себя и свои темные делишки»; в абзаці 6 статті 1 «Выход в свет кандидата показал, что он и близко не соответствует тому образу, который пытаются слепить пиарщики любителю психотропных препаратов и торговцу оружием»; в першому абзаці статті 2 «Кандидат-мажоритарщик в народные депутаты Украины ОСОБА_5 по прозвищу «торговец смертью»; в останньому абзаці статті 2 «ОСОБА_6 пора завязывать с наркотиками…», опублікованої відповідачем ОСОБА_3 на шпальтах веб - сайту мережі Інтернет «Новостной портал Придунавья «Инфоречье» (http://inforechie.com/), недостовірною, та зобовязання ОСОБА_3 спростувати вищевказану інформацію.

Оскільки на час розгляду справи відповідач ОСОБА_3 вже не був власником сайту, то суд першої інстанції цілком правомірно відмовив у задоволенні позову в частині вилучення вказаної інформації з сайту.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_4 вже звертався до ОСОБА_3 з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання інформації недостовірною, зобовязання спростувати недостовірну інформацію, яка була опублікована також на сайті http://inforechie.com/ 11.09.2014 року, та рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 жовтня 2014 року зазначені вимоги були задоволені частково, та зобовязано ОСОБА_3 спростувати недостовірну інформацію стосовно ОСОБА_4 (а.с.71-78).

Та відповідно до постанови державного виконавця від 16.02.2015 року дане рішення було виконано (а.с.79).

Враховуючи все викладене, суд доходить до висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_4 про спростування інформації, яка була опублікована відповідачем ОСОБА_3.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оскільки моральна шкода була спричинена позивачеві внаслідок свідомих винних дій відповідача щодо розповсюдження про нього недостовірної інформації, яка має негативний характер, суд першої інстанції зробив вірний висновок про те, що така шкода має бути відшкодована відповідачем.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди - 5000 грн., який був стягнутий з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4, є цілком обґрунтований та справедливий.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Єдиним доводом апеляційної скарги є те, що ОСОБА_3 на момент опублікування зазначеної інформації вже не був власником сайту, але з підстав зазначених вище, колегія суддів не може прийняти це до уваги, оскільки даний довід спростовується матеріалами справи.

Крім того, у листі ТОВ «Інтернет Інвест» від 19.01.2015 року за № 497 зазначено, що процедура зміни власника послуги хостингу відбувається виключно за офіційною заявою власника, а за період з початку жовтня 2014 року по 19.01.2015 року власник не змінювався (а.с.51), на спростування зазначеної інформації відповідачем не було надано доказів щодо написання зазначеної заяви 25.08.2014 року, тобто з моменту, коли відповідач нібито продав Інтернет-сайт JEWEL TRADE LLC (New Jersey USA) та вважав себе не власником сайту.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини по справі, рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 213, 215 ЦПК України, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала колегії суддів набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_2