Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" квітня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарі Бородіні А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного авіаційного підприємства «Україна» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державного авіаційного підприємства "Україна" про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та витрат на перенавчання і отримання сертифікації в навчальному центрі посилаючись на те, що 19.07.1991 року відповідно до наказу № 527/л вона була прийнята на посаду бортпровідника до Бориспільського об"єднаного авіазагону Українського об"єднання цивільної авіації. 09.09.1992 року позивачу було надано третій клас бортпровідника та 01.04.1993 року відповідно до наказу № 2/л, у зв"язку з реорганізацією Бориспільського авіапідприємства вона була переведена до Бориспільського державного авіапідприємства Української державної авіакомпанії "Авіалінії України". З 17.10.1997 року відповідно до наказу № 22 була переведена з Бориспільського ДАП "Авіалінії України" до Державного авіаційного підприємства "Україна", де і працювала до 01.09.2014 року, однак наказом № 159/0 її звільнено з посади заступника начальника служби бортпровідників льотного комплексу, згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв"язку зі скороченням штату, однак, на думку позивача, відповідачем при її звільнені не було дотримано цілком і повністю норми КЗпП України, а саме: не враховано переважне право на залишення на роботі, не запропоновано їй іншу роботу, порушено сам порядок звільнення, через, що просить скасувати наказ про звільнення, поновити її на посаді старшого бортпровідника-інструктора в ДАП «Україна», стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу та витрати на перенавчання і отримання сертифікації в навчальному центрі «ХОРС».

В судовому засіданні позивач та її представник, кожен окремо, позов підтримали у повному обсязі, з вказаних у ньому підстав (а.с 1-14, 159-161, 173-175) та подали письмове клопотання про поновлення пропущенного з поважних причин строку оскарження звільнення регламентованого ст. 233 КЗпП України, адже останній був пропущений через хворобу матері та сина, необхідістю участі позивача у їх догляді та елементарної відсутності часу на звернення до суду в зв»язку з цими життєвими обставинами (а.с. 133-135, 136-143).

При цьому, наголосивши на тому, що при звільнені позивача був порушений порядок попередження про майбутнє звільнення з займаної посади. Так, 28.05.2014 року вона отримала попередження про майбутнє звільнення із займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України. В повідомленні про майбутнє звільнення зазначена точна дата звільнення - 08.08.2014 року. Отже, відповідач, ставлячи точну дату звільнення в повідомленні про майбутнє звільнення, тим самим одночасно позбавив її (позивача) використати своє право на іншу наявну роботу в ДАП "Україна", відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України, тобто її повідомили не про майбутнє звільнення, а про остаточне звільнення, яке відбудеться 01.09.2014 року, що порушує порядок звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України та ст.49-2 КЗпП України. Крім того, відповідач не запропонував жодної іншої роботи, чим також порушив процедуру звільнення в порядку п. 1 ст. 40 КЗпП України. Попередження про звільнення також складено з порушенням вимог ст. 49-2 КЗпП України, оскільки не містить жодного слова про пропонування позивачу іншої наявної роботи в ДАП "Україна". Поряд з цим, при звільненні не було враховано її переважне право на залишення на роботі у порівняні із залишеними співробітниками, оскільки вона має на утриманні неповнолітнього сина та матір-пенсіонерку; порівняно з іншими співробітниками, які залишились працювати у ДАП "Україна" на посаді, вона має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці, що підтверджується відповідними свідоцтвами та сертифікатами, ліпшу кількість годин нальоту, не має жодних нарікань на здоров"я, що підтверджується медичною сертифікацією, єдина хто мала діючі допуски до польотів (3 повітряних суден) в якості бортпровідника-інструктора категорії TRI на ПС Іл-62, ПС Ан-74ТК300Д, ПС А-319-115 та ПС Мі-8МТВ-1. Також позивачкою було подано низку заяв до канцелярії ДАП "Україна", в яких остання вказувала на своє переважне право на залишення на роботі та просила надати іншу наявну роботу в ДАП "Україна", однак, до дати звільнення, вона так і не отримала ніякої мотивованої відповіді на них.

Серед іншого, позивач звернула увагу суду на те, що вона завжди чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувала розпорядження керівництва в ДАП "Україна", додержувалась трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці та внутрішнього розпорядку в ДАП "Україна", навіть, коли її було попереджено про звільнення, вона продовжувала успішно та сумлінно виконувати свої трудові обов"язки, а за даними трудової книжки у неї не було жодного дисциплінарного стягнення за весь безперервний стаж роботи, а лише грошові винагороди та грамоти за успіхи в роботі, зокрема була нагороджена Подякою Прем'єр-міністра України ОСОБА_2 № 8566 від 29.08.2008 року за багаторічну сумлінну працю, вагомий внесок у розвиток авіаційної галузі, високий професіоналізм та з нагоди Дня авіації.

Позивач також стверджує, що її не було повідомлено про засідання тимчасової комісії і не було викликано чи запрошено до участі, хоча справа звільнення стосується кожного працівника персонально. У витязі з протоколу зазначається, що заступник генерального директора ОСОБА_3 дав повну характеристику служби бортпровідників, але прикріпленої характеристики саме на неї (позивача) немає, до того ж, не вказана причина її звільнення. У порядку денному не зазначено питання про роз"яснення трудових прав, про вивчення запропонованих вакансій, про її звільнення, про вислуховування її побажань, розгляд її заяв, адже у протоколі вказано, що надійшли заяви від працівників, однак детально розкрито та проаналізовано тільки заяву ОСОБА_4, а відносно інших здійснено механічну констатацію їх надходження і все, тож з урахуванням наведеного, позивач вважає, що зазначене рішення тимчасової комісії порушує її право на працю, що гарантується Конституцією України.

Представник відповідача ОСОБА_5, у судовому засіданні, позовні вимоги не визнала у повному обсязі, у позові просила відмовити, та в письмових запереченнях вказала на те, що викладені позивачем у позовній заяви доводи є надуманими, оскільки при звільненні останньої було в повній мірі дотримано вимоги КЗпП України (а.с .149-157).

При цьому, звернула увагу суду на те, що на засіданні тимчасової комісії досконально розглядалися кандидатури кожного працівника стосовно переведення на іншу посаду служби бортпровідників льотного комплексу, або звільнення у зв"язку із змінами в організації виробництва та праці, у зв'язку з чим були визначені працівники, які підлягають переведенню, а саме: надавалась перевага працівникам із високою кваліфікацією та продуктивністю праці відповідно до ст. 42 КЗпП України: працівники (бортпровідники), які мають допуски на кілька повітряних суден, які знаходяться в ДАП "Україна"; працівники з високою кваліфікацією; працівники з високою продуктивністю праці; працівники, які мають двох і більше утриманців; працівники, які мають вищу освіту; та інші. Однак, враховуючи той факт, що працівники, які залишилися мали переважне право над позивачем в залишені на роботі, та враховуючи, що посади позивача у новому штатному розписі не було передбачено, ДАП "Україна" було вимушене останню звільнити не дивлячись на її стаж та виробничі і особистісні якості.

Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 19.07.1991 року відповідно до наказу № 527/л позивач була прийнята на посаду бортпровідника до Бориспільського об"єднаного авіазагону Українського об"єднання цивільної авіації.

09.09.1992 року позивачу було надано третій клас бортпровідника та 01.04.1993 року відповідно до наказу № 2/л, у зв"язку з реорганізацією Бориспільського авіапідприємства, переведено до Бориспільського державного авіапідприємства Української державної авіакомпанії "Авіалінії України".

З 17.10.1997 року, відповідно до наказу № 22, переведена з Бориспільського ДАП "Авіалінії України" до Державного авіаційного підприємства "Україна", де і працювала до 01.09.2014 року.

За період роботи уДАП "Україна" позивач 01.02.2003 року отримала 2 клас бортпровідника, 01.06.2004 року - 1 клас бортпровідника; 22.06.2005 року переведена на посаду старшого бортпровідника, 22.10.2010 року - посаду бортпровідника-інструктора служби бортпровідників льотного комплексу, 06.07.2011 року - заступника начальника служби бортпровідників льотного комплексу.

Наказом № 159/0 позивача звільнено з посади заступника начальника служби бортпровідників льотного комплексу ДАП "Україна", згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, який регламентує, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При цьому, як вбачається із наведеної норми закону, поняття змін в організації виробництва і праці не вичерпується лише реорганізацією, банкрутством або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників. Власник або уповноважений ним орган вправі на свій розсуд вносити зміни до штатного розпису, в тому числі має право зменшити чисельність посад, здійснити звільнення працівників, одночасно прийнявши рішення про прийняття на роботу працівників іншого фаху і кваліфікації, чисельність інших посад.

Так, ДАП «Україна» створено Указом Президента України з метою організації, забезпечення та виконання повітряних перевезень спеціальними рейсами вищих посадових осіб та офіційних делегацій України і інших держав у межах України та за її кордонами з дотриманням вимог та правил, що передбачені у відповідних нормативних документів.

20 березня 2014 року Державне управління справами повідомило ДАП «Україна», що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 01 березня 2014 року № 63 «Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету» Управлінням запропоновано Кабінету Міністрів України залишити для виконання спеціальних авіаперевезень п'ять повітряних суден ДАП «Україна»: три літаки (Airbus A-319-115, Ан-74ТК-300Д, Ан-148-100) та два вертольоти (Мі-8МТВ-1 2002 та 2003 років випуску), решту повітряних суден планується передати з управління ДУС або списати в найкоротший термін. Для здійснення експлуатації п'ятьох вказаних повітряних суден просило ДАП «Україна» вжити невідкладних заходів щодо суттєвого зменшення видатків на утримання підприємства, оптимізувати структуру та штатний розпис ДАП «Україна» шляхом зменшення персоналу до мінімальної необхідної кількості, яка може забезпечувати виробничий процес підприємства.

Наказом ДАП «Україна» від 15 травня 2014 року № 136 введено в дію з 15 травня 2014 року нову організаційну структуру та новий штатний розпис ДАП «Україна», затверджені 07 травня 2014 року та погоджені Державним управлінням справами, начальнику відділу кадрів доручено забезпечити згідно з вимогами чинного законодавства проведення змін у особовому складі підприємства відповідно до нового штатного розпису на підставі результатів комісії по вивільненню працівників у зв'язку зі скороченням, яка створена наказом від 28 березня 2014 року № 93 «Про утворення тимчасової комісії ДАП «Україна», скасовано штатний розпис ДАП «Україна, введений в дію з 01 грудня 2013 року, та зміни до нього.

Згідно наказу ДАП «Україна» від 21 травня 2014 року № 140 наказано скоротити з 15 травня 2014 року, в тому числі 16 бортпровідників.

28 травня 2014 року ОСОБА_1 під підпис попереджено про майбутнє звільнення із 08 серпня 2014 року на підставі наказів ДАП «Україна» від 15 травня 2014 року № 136 «Про введення в дію нової організаційної структури та штатного розпису ДАП «Україна» та від 21 травня 2014 року № 140 «Про попередження працівників про заплановане вивільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці» (а. с. 18).

Згідно протоколу засідання тимчасової комісії від 21 липня 2014 року № 13, утвореної відповідно до наказу ДАП «Україна» від 28 березня 2014 року № 93, розглянуто клопотання заступника генерального директора щодо працевлаштування працівників служб, в тому числі служби бортпровідників льотного комплексу у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці та постановлено у зв'язку із відсутністю посад за відповідною професією (спеціальністю) на дату проведення засідання комісії, звільнити за п. 1 ст. 40 КЗпП України заступника начальника служби бортпровідників ОСОБА_1(а. с. 106-111).

Наказом від 01 вересня 2014 року № 159/о «По особовому складу» ОСОБА_1 звільнено з роботи 01.09.2014 року згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України (а. с. 19).

При цьому, згідно протоколу засідання тимчасової комісії від 21 липня 2014 року № 13 ДАП на роботі в службі бортпровідників було запропоновано посади начальнику служби - ОСОБА_6, старшому бортпровіднику-інструктору - ОСОБА_7, старшому бортпровіднику-інструктору з процедур і стандартів - ОСОБА_8, старшим бортпровідникам: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,, бортпровідникам: ОСОБА_4 (період відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_15), ОСОБА_16 ( у зв'язку з вагітністю та пологами та періодом відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_17), ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_15, ОСОБА_17, ОСОБА_23

Таким чином, суд аналізуючи доводи позивача в частині порушення порядку звільнення за п. 1 ч. 1 ст. та ч. 2 ст. 40 КЗпП України та порядку попередження про майбутнє звільнення (вивільнення) з займаної посади за ст. 49-2 КЗпП України, виходить з наступного.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, однак відповідно до ст. 60 ЦПК України, вона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. та ч. 2 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників у разі, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 КЗпП України регламентовано, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Згідно положень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 (з наступними змінами і доповненнями) при вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги про надання роботи працівникові, який вивільняється у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, необхідно виходити з того, що працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише за відсутності такої роботи - інша наявна робота.

Як роз'яснено в п.19 вказаної Постанови ПВСУ розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, підприємства, установи організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався за два місяці про наступне вивільнення.

Аналізуючи положення ст. 40 КЗпП України в системному зв'язку з Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 (з наступними змінами і доповненнями) суд вважає, що безумовним правом власника або уповноваженого ним органу є можливість визначати чисельність працівників і штатний розпис нормативно закріплено щодо підприємств та їх об'єднань. Однак, незалежно від того, закріплене таке право законодавчо чи ні, право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому ним органу. Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов'язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників). Але він не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, оскільки власник має право, на свій розсуд, вносити зміни в штатний розпис. Причому, власник на свій розсуд має право чисельність працівників певної спеціальності та кваліфікації, чисельність одних посад зменшити, здійснити звільнення працівників, одночасно приймаючи рішення про прийняття на роботу працівників іншої спеціальності та кваліфікації, збільшити чисельність інших посад, при цьому повинні додержуватися правила щодо переведення звільнених працівників на іншу роботу за наявності вакантних робочих місць (посад) і згоди працівників, а також правила про завчасне сповіщення (частина третя ст. 22 Закону "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності").

У даному випадку сторонами у справі не оспоряться факт реальної (вимушеної) зміни організаційної структури та штатного розпису в ДАП «Україна».

При цьому, судом у судовому засіданні встановлено, що 28 травня 2014 року ОСОБА_1 під підпис попереджено про майбутнє звільнення із 08 серпня 2014 року на підставі наказів ДАП «Україна» від 15 травня 2014 року № 136 «Про введення в дію нової організаційної структури та штатного розпису ДАП «Україна» та від 21 травня 2014 року № 140 «Про попередження працівників про заплановане вивільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці».

Згідно протоколу засідання тимчасової комісії від 21 липня 2014 року № 13, утвореної відповідно до наказу ДАП «Україна» від 28 березня 2014 року № 93, розглянуто клопотання заступника генерального директора щодо працевлаштування працівників служб, в тому числі служби бортпровідників льотного комплексу у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці та постановлено у зв'язку із відсутністю посад за відповідною професією (спеціальністю) на дату проведення засідання комісії, звільнити за п. 1 ст. 40 КЗпП України заступника начальника служби бортпровідників ОСОБА_1(а. с. 106-111).

В період з 06.08.2014 року по 30.08.2014 року позивач перебувала у відпустці.

Наказом від 01 вересня 2014 року № 159/о «По особовому складу» ОСОБА_1 звільнено з роботи 01.09.2014 року згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України (а. с. 19) саме на підставі протоколу засідань комісії від 21.07.2014 року № 13.

Того ж дня (01.09.2014 року) у відділі кадрів позивачу було вручено наказ про звільнення від 01.09.2014 № 159/о та трудову книжку.

В свою чергу, суд вважає доведеним у ході судового розгляду порушення відповідачем вимог ст. 49-2 КЗпП України, оскільки в ході судового розгляду останнім не було доведено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонував ОСОБА_24, як працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві (установі, організації).

Так, в матеріалах справи є в наявності список вакантних посад, від 01 вересня 2014 року, однак суд звертає увагу сторін у справі, що розглядає вакантні посади не на дату 01 вересня 2014 року, тобто дату видачі наказу про звільнення, а на дату проведення тимчасової комісії по звільненню, тобто 21 липня 2014 року, тому що саме на цю дату були посади, які могли бути запропоновані позивачу за його кваліфікацією.

Зокрема, факт наявності вакантних посад в ДАП «Україна», підтверджується наявними в матеріалах справи - протоколом № 13 від 21 липня 2014 року та штатним розкладом від 15 травня 2014 року та змін до штатного розкладу від 19 червня 2014 року.

Так, за цими документами, станом на 21 липня 2014 року, були наявні дві вакантні посади старших бортпровідників та три посади бортпровідників, які позивачу могли бути запропоновані за його кваліфікацією.

За штатним розкладом від 15 травня 2014 року було 8 старших бортпровідників, за змінами до штатного розкладу мало бути залишено 6 старших бортпровідників.

За даними протоколу № 13 було звільнено 4 старших бортпровідника, отже штат старших бортпровідників був не укомплектований на 2 посади старших бортпровідників.

Відповідно до цих же даних, за старим штатним розкладом було 5 бортпровідників, а за новим штатним розкладом мало бути залишено 8 бортпровідників, отже було ще три вакантні посади бортпровідників.

Проте, жодна вакантна посада в службі бортпровідників, не була запропонована позивачу, а лише констатовано відсутність саме посади заступника начальника служби бортпровідників льотного комплексу, хоча остання 30.05.2014 року подавала заяву до канцелярії ДАП «Україна» вхідний номер 832/01-15, в якій вказувала на своє переважне право на залишенні на роботі та просила залишити працювати в службі бортпровідників льотного комплексу в ДАП «Україна»; 05.08.2014 року - заяву до канцелярії ДАП «Україна» вхідний номер 1274/01-15, в якій вказувала на своє переважне право на залишенні на роботі та просила розглянути її кандидатуру на посаду старшого бортпровідника-інструктора з навчання в ДАП «Україна»; 05.08.2014 року - подавала заяву до канцелярії ДАП «Україна», вхідний номер 1279/01-15, в якій вказувала на своє переважне право на залишенні на роботі та просила призначити її на посаду старшого бортпровідника інструктора з навчання служби бортпровідників льотного комплексу в ДАП «Україна» (а.с. 112-114).

В свою чергу, суд аналізуючи доводи позивача в частині порушення порядку звільнення, а саме не врахування кваліфікації та продуктивності праці позивачі, переважне право на залишені на роботу, вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому, з даної статті Кодексу убачається, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

У судовому засіданні позивач та її представник звернули увагу суду, що позивач мала однозначну перевагу в праві залишення на посаді одного з старших бортпровідників -інструкторів, які були запропоновані комісією громадянкам ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

Так, судом з'ясовано, що ОСОБА_1 на день засідання тимчасової комісії, тобто 21 липня 2014 року, перебувала на посаді заступника начальника служби бортпровідників льотного комплексу, та мала: вищу освіту (Київський національний університет імені Т.Г. Шевченка за спеціальністю «журналістика»), підтвердження підвищення кваліфікації на допуск до обслуговування повітряних суден на посадах старшого бортпровідник-інструктора, старшого бортпровідника та бортпровідника, а саме: свідоцтво № 000207 від 24 листопада 2000 року про закінчення курсу підвищення кваліфікації бортпровідників в Українському державному навчально-сертифікаційному центрі ЦА; сертифікат № 002730 від 25 грудня 2002 року про закінчення курсу підготовки бортпровідників для отримання допуску до виконання польотів на ПС Мі-8МТВ-1 з екзаменаційною оцінкою відмінно; сертифікат № 001876 від 19 грудня 2003 року про закінчення курсу підвищення кваліфікації бортпровідників ПС Ту-134, ПС Іл-62, ПС Мі-8МТВ-1 з екзаменаційною оцінкою відмінно; сертифікат № 001876 від 19 грудня 2003 року про закінчення курсу підвищення кваліфікації бортпровідників ПС Ту-134, ПС Іл-62, ПС Мі-8МТВ-1 з екзаменаційною оцінкою відмінно; сертифікат № 1051 від 05 лютого 2004 року про закінчення курсу перепідготовки бортпровідників на ПС Ан-74ТК300Д з екзаменаційною оцінкою відмінно; сертифікат № 000218 від 22 лютого 2006 року про закінчення курсу початкової підготовки бортпровідників-інструкторів LI на ПС Ан-74ТК300Д з екзаменаційною оцінкою відмінно; сертифікат № 000293 від 12 лютого 2007 року про закінчення курсу періодичної підготовки бортпровідників на ПС Іл-62, ПС Ту-134, ПС Мі-8МТВ-1, ПС Ан-74ТК300Д з екзаменаційною оцінкою відмінно; сертифікат № 000196 від 14 лютого 2008 року про закінчення курсу періодичної підготовки бортпровідників на ПС Іл-62, ПС Ту-134, ПС Ан-74ТК300Д, ПС Мі-8МТВ-1 з екзаменаційною оцінкою відмінно; сертифікат № 001840 від 17 грудня 2008 року про закінчення курсу періодичної підготовки бортпровідників на ПС Іл-62, ПС Ту-134, ПС Ан-74ТК300Д з екзаменаційною оцінкою відмінно; сертифікат № 000530 від 30 квітня 2009 року про закінчення курсу підвищення кваліфікації бортпровідників-інструкторів LI на ПС Іл-62 з екзаменаційною оцінкою відмінно; сертифікат № 001702 від 17 грудня 2009 року про закінчення курсу періодичної підготовки бортпровідників на ПС Ту-134, ПС Іл-62, ПС Ан-74ТК300Д з екзаменаційною оцінкою відмінно; сертифікат № 001285 від 12 листопада 2010 року про проходження підготовки за затвердженою Державіадміністрацією України програмою «Перепідготовка членів кабінних екіпажів (бортпровідників) на ПС А-318/319/320/321» JAP-OPS1/1010 з екзаменаційною оцінкою відмінно; сертифікат № 001876 від 16 грудня 2010 року про закінчення курсу періодичної підготовки бортпровідників на ПС Іл-62, ПС Ту-134 з екзаменаційною оцінкою відмінно; сертифікат № 001021 від 20 травня 2011 року про закінчення курсу початкової підготовки бортпровідників-інструкторів LI на ПС А-319 (ПС сімейства А-320) з екзаменаційною оцінкою відмінно; сертифікат № 001027 від 25 травня 2011 року про закінчення курсу початкової підготовки бортпровідників-інструкторів TRI на ПС Іл-62, ПС А-319 (ПС сімейства А-320) з екзаменаційною оцінкою відмінно; сертифікат № 002336 від 14 грудня 2011 року про закінчення курсу періодичної підготовки бортпровідників на ПС Іл-62, ПС Ту-134, ПС А-320, ПС Мі-8МТВ-1 з екзаменаційною оцінкою відмінно; сертифікат № 000753 від 26 квітня 2012 року про закінчення курсу періодичної підготовки бортпровідників на ПС Ан-74ТК300Д з екзаменаційною оцінкою відмінно; сертифікат № 000858 від 14 травня 2012 року про закінчення курсу початкової підготовки бортпровідників-інструкторів TRI на ПС Ан-74ТК300Д з екзаменаційною оцінкою відмінно; сертифікат № 001733 від 21 листопада 2012 року про проходження курсу періодичної підготовки бортпровідників на ПС А-319, ПС Іл-62, ПС Мі-8МТВ-1 з екзаменаційною оцінкою відмінно; сертифікат № 000647 від 16 травня 2013 року про закінчення курсу періодичної підготовки бортпровідників на ПС Ан-74ТК300Д з екзаменаційною оцінкою відмінно; сертифікат № 001208 від 17 вересня 2013 року, дійсний до 03.07.2015 року, який підтверджує, що Позивач успішно пройшла початкове навчання з безпечного перевезення небезпечних вантажів за програмою затвердженою авіаційними властями України для персоналу категорії 11 IKAO/IATA та має право займатись діяльністю, пов'язаною з перевезенням небезпечних вантажів у якості члена пасажирської кабіни (двомовний сертифікат); сертифікат № 000740 від 02 липня 2014 року про закінчення курсу періодичної підготовки бортпровідників на ПС Ан-74ТК300Д з екзаменаційною оцінкою відмінно; сертифікат № 094/2014 від 13 липня 2014 року, дійсний до 31 липня 2017 року про успішне проходження курсу періодичної підготовки бортпровідників-інструкторів TRI А-319 (ПС сімейства А-320) в Навчальному центрі «ХОРС»; сертифікат PRA № 07/029 від 10 лютого 2007 року про проходження курсу навчання за програмою «Аварійно-рятувальна підготовка» з екзаменаційною оцінкою відмінно; сертифікат PRA № 08/618 від 13 грудня 2008 року про проходження навчального курсу «Спеціалізована підготовка бортпровідників на ПС Мі-8МТВ» (періодична підготовка) з екзаменаційною оцінкою відмінно; сертифікат PRA № 09/572 від 18 грудня 2009 року про проходження курсу навчання по програмі «Аварійно-рятувальна підготовка» з екзаменаційною оцінкою відмінно; сертифікат PRA № 10/524 від 12 грудня 2010 року про проходження курсу навчання за програмою «Спеціалізована підготовка при загальному курсі періодичної підготовки бортпровідників ЦА на ПС Мі-8МТВ» з екзаменаційною оцінкою відмінно; сертифікат № 001305 від 24 листопада 2010 року про проходження періодичної підготовки за затвердженою програмою «Аварійно-рятувальна підготовка членів льотних та кабінних екіпажів (бортпровідників) ПС ЦА України» на ПС А-320 з екзаменаційною оцінкою відмінно; сертифікат PRA № 12/514 від 02 жовтня 2012 року про проходження курсу навчання за програмою «Аварійно-рятувальна підготовка» з екзаменаційною оцінкою відмінно; сертифікат № 003058 від 23 жовтня 2013 року про проходження курсу навчання за програмою «Аварійно-рятувальна підготовка членів льотних та кабінних екіпажів (бортпровідників) ПС ЦА України» на ПС А-320 з екзаменаційною оцінкою відмінно; мала допуск до виконання самостійних польотів на ПС з постійним підвищення кваліфікаційного рівня в період роботи, а саме: наказ № 567 від 28 листопада 2003 року про допуск до самостійних польотів на ПС Мі-8МТВ-1; наказ № 112 від 01 червня 2004 року про присвоєння кваліфікаційного рівня першого класу бортпровідника; наказ № 110 від 26 квітня 2005 року про допуск до виконання самостійних польотів на ПС Ан-74 ТК-300Д; наказ № 125/0 від 22 червня 2005 року про переведення на посаду старшого бортпровідника; наказ № 15 від 29 січня 2007 року про допуск до виконання самостійних польотів в якості старшого бортпровідника-інструктора на ПС Ан-74 ТК-300Д; наказ № 404 від 13 грудня 2010 року про допуск до виконання самостійних польотів в якості старшого бортпровідника-інструктора на ПС Іл-62М; наказ № 8 від 10 січня 2011 року про допуск до виконання самостійних польотів на ПС А-319 (ПС сімейства А-320); наказ № 233 від 30 травня 2011 року про присвоєння кваліфікації старшого бортпровідника-інструктора на ПС Іл-62М, А-319 (ПС сімейства А-320); наказ № 94 від 01 березня 2011 року про допуск до виконання польотів в якості старшого бортпровідника-інструктора на ПС А-319 (ПС сімейства А-320); наказ № 240 від 29 серпня 2012 року про допуск до виконання самостійних польотів в якості бортпровідника-інструктора TRI на ПС Ан-74 ТК-300Д; належний стан здоров'я, що підтверджується медичним сертифікатом класу 3 серії МС № 052435, який відноситься до ліцензії льотного екіпажу, виданий 07.10.2014 року і допускає позивача для подальших самостійних польотів на літаках; загальний льотний стаж за період роботи 4440 годин 18 хвилин, а саме: 1991 рік - 354 годин 50 хвилин (Ту-134, Ту-154), 1992 рік - 271 годин 45 хвилин (Ту-134, Ту-154), 1993 рік - 129 годин 32 хвилин (Ту-134, Ту-154), 1994 рік - 291 годин 39 хвилин (Ту-134, Ту-154, Іл62), 1995 рік - 439 годин 15 хвилин (Ту-134, Ту-154, Іл62), 1996 рік - 291 годин 21 хвилин (Ту-134, Ту-154, Іл62), 1997 рік - 290 годин 41 хвилин (Ту-134, Ту-154, Іл62), 1998 рік - 70 годин 23 хвилин (Ту-134, Іл62), 1999 рік - (відпустка по вагітності), 2000 рік - (відпустка по вагітності), 2001 рік - 112 години 37 хвилин (Ту-134, Іл62), 2002 рік - 117 годин 38 хвилин (Ту-134, Іл62), 2003 рік - 174 годин 58 хвилин (Ту-134, Іл62, Мі8), 2004 рік - 213 годин 54 хвилин (Ту-134, Іл62, Мі8), 2005 рік - 182 годин 46 хвилин (Ту-134, Іл62, Ан-74, Мі8), 2006 рік - 158 годин 55 хвилин (Ту-134, Іл62, Ан-74, Мі8), 2007 рік - 226 годин 02 хвилин (Ту-134, Іл62, Ан-74, Мі8), 2008 рік - 223 годин 34 хвилин (Ту-134, Іл62, Ан-74, Мі8), 2009 рік - 165 годин 29 хвилин (Ту-134, Іл62, Мі8), 2010 рік - 128 годин 03 хвилин (Ту-134, Іл62, Мі8, А-320), 2011 рік - 186 годин 10 хвилин (Ту-134, Іл62, Мі8, А-320), 2012 рік - 189 годин 21 хвилин (Ту-134, Іл62, Мі8, Ан-74), 2013 рік - 195 годин 10 хвилин (Іл62, Ан-74, А-319, А-320), 2014 рік - 26 годин 08 хвилин (Іл62, Мі8, А-319, Ан-74), а сама ж кваліфікація підтверджується свідоцтвом бортпровідника серії ST № 003691 та додатком до нього, яке дійсне до 07.10.2016 року (а.с. 20-102).

При цьому, позивача єдина в ДАП, яка на 21.07.2014 року, мала діючі допуски до польотів (3 повітряних суден) в якості бортпровідника-інструктора категорії TRI на ПС Іл-62, ПС Ан-74ТК300Д, ПС А-319-115 та ПС Мі-8МТВ-1.

Тобто, загалом позивач має 1 клас, відповідно до додатку до свідоцтва, а згідно сертифікатів та наказів про допуск до самостійних польотів є старшим бортпровідником-інструктором категорії TRI на ПС Ан-74 та А-319-115 та сертифікацію старшого бортпровідника на вертоліт Мі-8МТВ-1, загальний наліт в якості бортпровідника-інструктора категорії TRI та LI на Ан-74 станом на 01 вересня 2014 року - 268 годин 54 хвилини та категорії TRI на А-319 станом, на 01 вересня 2014 року - 447 годин 42 хвилини.

В той час, у ході судового розгляду, на підставі доводів наданих безпосередньо представником відповідача, встановлено, що ОСОБА_7, має 1 клас, відповідно до додатку до свідоцтва, а згідно сертифікатів та наказів про допуск до самостійних польотів є старшим бортпровідником-інструктором категорії TRI на Ан-74 та вертоліт Мі-8МТВ-, загальний наліт в якості бортпровідника-інструктора категорії TRI, LI на Ан-74, станом на 06 лютого 2015 року - 300 годин 48 хвилини та категорії TRI на А-319 станом на 06 лютого 2015 року, - 51 годин 22 хвилини.

Також у додаток до свідоцтва доданий ще один допуск категорії TRI на А-319-115, однак, як вбачається з документів, цей допуск ОСОБА_7 отримала 06 листопада 2014 року, отже на дату проведення комісії, на 21 липня 2014 року, остання, мала допуск лише на два типи повітряних суден, а ОСОБА_1 мала допуски на три типи повітряних суден, що є менше ніж у позивача.

При цьому, відповідач надав загальний наліт на вищезазначених суднах (Ан-74, А-319 ) станом на 06 лютого 2015 року, якщо його скласти, то він складає - 352 годин 10 хвилин, у порівнянні з загальним нальотом позивача, станом ще на 01 вересня 2014 року - 716 годин 36 хвилин, тобто навіть на дату 01 вересня 2014 року у позивача більший наліт ніж у ОСОБА_7

Поряд з цим, у ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_8, має 1 клас, сертифікацію старшого бортпровідника-інструктора категорії TRI лише на один тип ПС Ан-74 з 06 листопада 2014 року та загальний наліт в якості бортпровідника-інструктора категорії TRI станом на 06 лютого 2015 року - 07 годин 06 хвилин.

Отже, на 21 липня 2014 року, коли була проведена комісія, вона мала лише сертифікацію категорії LI на списаний літак ІЛ-62, що підтверджується її додатком до свідоцтва, сертифікатом та наказом про допуск до самостійних польотів, тобто у порівнянні з позивачем, яка мала допуски до трьох типів повітряних суден та беззаперечно значно більший наліт є працівником з меншою кваліфікацією.

Таким чином, на думку суду, зазначені обставини свідчать про те, що позивач, на день засідання комісії, має вищу кваліфікацію та продуктивність, що в свою чергу свідчить про те, що відповідач, не виконав вимог ст. 42 КЗпП України, щодо переважного права позивача на залишення на роботі, а за даними трудової книжки у позивача не було жодного дисциплінарного стягнення за весь безперервний стаж роботи, а лише грошові винагороди та грамоти за успіхи в роботі.

Аналізуючи посадові інструкції на вказані посади та вимоги до них (а.с. 199-212), судом встановлено, таке.

На час звільнення, позивач займала посаду заступника начальника служби бортпровідників.

Відповідно до п. 1.6 посадової інструкції кандидат на цю посаду повинен мати вищу освіту, досвід методичної роботи, мати діюче свідоцтво бортпровідника, досвід роботи по організації обслуговування пасажирів VIP класу не менше 5-років, організаційні здібності.

При цьому, за функціональними обов'язками посадової інструкції позивач виконувала роботу старшого бортпровідника - інструктора з додатковими функціями методичної роботи.

За посадовими інструкціями ОСОБА_7 та ОСОБА_8, вимоги на зайняття цих посад призначається працівник, який має середню, середньо спеціальну або вищу освіту, стаж роботи на посаді старшого бортпровідника не менше 5-ти років, допуск категорії LI, TRI. Функціональні обов'язки повторюються як і в посадовій інструкції позивача.

В кожній посадовій інструкції є розділ «взаємовідносини». В посадовій інструкції позивача вказано, що на період його відсутності його заміщує один з бортпровідників-інструкторів Служби, а в посадових інструкціях ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що на період їх відсутності їх обов'язки виконує позивач.

Отже, на думку суду, позивач повністю відповідає вимогам на зайняття посади старшого бортпровідника-інструктора.

Щодо доводів позивача в частині переваг над іншими працівниками за ознакою сімейності, а саме наявності у неї на утриманні двоє осіб, суд ставиться критично враховуючи, що останньою у ході судового розгляду не було суду надано належних та допустимих доказів того, що на утримання сина його батько коштів не надає та, що вона зверталася до суду з позов про стягнення аліментів та в такому позові було відмовлено судом. В частині доводів про перебування на утриманні матері, то вони являються надуманими, оскільки на цей час в України прожитковий мінімум на 1 дорослу фізичну особу складає 1218 гривень, а відповідно до довідки управління пенсійного фонду (а.с. 177) ОСОБА_27 отримує пенсію у сумі 1171 грн. 54 коп. та в тому числі надбавку, як дитина війни, в сумі 66 грн. 43 коп., тобто в сумі - 1237 грн. 97 коп., що являється більшим прожиткового мінімуму, на цей час, та свідчить про відсутність підстав для такого утримання, навіть якщо воно і надається позивачкою з власної ініціативи, враховуючи що таке утримання здійснюється безпосередньо державою.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, з врахуванням викладеного, вимоги позивача про поновлення на роботі на посаді старшого бортпровідника не підлягають задоволенню, оскільки не дивлячись на те, що відповідач звільнив позивачку, яка є старшим бортпровідником-інструктором категорії TRI на ПС Ан-74ТК300Д та ПС А-319-115 (ПС сімейства А-320) та старшим бортпровідником на вертоліт Мі-8МТВ-1, та має переважне право на залишення на роботі і при цьому не звільнив старших бортпровідників-інструкторів, які мають більш низьку кваліфікацію і продуктивність праці, але позивача було звільнено з іншої посади, а саме: заступника начальника служби бортпровідників льотного комплексу. В даному випадку суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог та поновити позивача на іншій посаді. Виходячи з викладеного, також не підлягає задоволенню і вимога про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки вона є наслідком поновлення на роботі.

Окремо слід зазначити щодо вимоги позивача про скасування наказу № 159/0 від 01/09/2014 року про звільнення позивача. Дана вимога також не підлягає задоволенню, оскільки скасування наказу не входить до компетенції суду.

Аналізуючи позовні вимоги позивача в частині стягнення з ДАП «Україна» на її користь витрачених кошти на перенавчання та отримання сертифікації в навчальному центрі «ХОРС» та продовження медичної сертифікації, суд враховує таке.

Наказом від 01 вересня 2014 року № 159/о «По особовому складу» ОСОБА_1 звільнено з роботи 01.09.2014 року згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України (а. с. 19) саме на підставі протоколу засідань комісії від 21.07.2014 року № 13.

В період з 06.08.2014 року по 30.08.2014 року позивач перебувала у відпустці.

В той же час, 08.09.2014 року позивач особисто уклала два договори з ТОВ «авіакомпанія «Хорс» про надання навчальних послуг (а.с. 115, 117).

Тобто, відповідач у справі будь-якого відношення до даних договірних відносин між ОСОБА_1 та ТОВ «Авіакомпанія «Хорс» взагалі не має, більше того їх було укладено в період коли позивачка у відповідача взагалі не працювала.

Розділ ІІ Конституції України - права, свободи та обов'язки людини і громадянина регламентує, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними, кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості.

Таким чином, суд вважає за необхідне у задоволенні даних позовних вимог позивача відмовити, оскільки такий договір ОСОБА_1 було укладено з власної ініціативи з безпосередньою метою - розвитку своєї особистості саме у сфері періодичної та тренажерської підготовки льотного складу у межах наданих їй прав Конституцією України.

Щодо клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду з правом оскарження звільнення регламентованого ст. 233 КЗпП України, то слід зазначити наступне.

Статтею 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до положень ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Згідно вищевказаної ППВСУ, встановлені статтями КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Тобто, поважність причин означає, що працівник не ставився зневажливо до питання про захист своїх прав, але його зверненню за захистом перешкоджали такі причини, які зобов'язують оточуючих, органи державної влади та інших суб'єктів, з урахуванням норм моралі, виявити повагу та поблажливість до працівника.

Так, з письмового клопотання позивача про поновлення пропущеного строку на звернення до суду з приводу оскарження його звільнення (а.с. 133-135) убачається, що останній був пропущений з тих підстав, що мати позивачки - ОСОБА_27, в період часу з 05.09.2014 року по 12.11.2014 року перебувала на денному стаціонарному лікуванні з діагнозом цукровий діабет 2 типу, важка форма, стадія декомпенсації у міській клінічній лікарні, через що потребувала постійного стаціонарного нагляду близьких (а.с. 140-141).

При цьому, 22.09.2014 року син позивачки - ОСОБА_28 зламав ногу, після чого йому була надана медична допомога в травматологічному пункті - накладено гіпс та постановлено діагноз: перелом лівої голені, що характеризується нездатністю переносити вагу на зламану ногу, та через, що останній потребує сторонньої допомоги рідних (а.с. 142-143).

Згідно ч. 1 ст. 73 ЦПК України, суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

За таких умов, суд на основі глибокого та уважного вивчення всіх обставин даної конкретної справи вважає за можливе зробити висновок про поважність причин, через які процесуальний строк є доречним поновити позивачу, адже причини такого пропуску з боку останнього підтверджується належними і допустимими засобами доказування, обумовлені кількома обставинами, які безпосередньо ускладнювали можливість вчинення позивачем процесуальних дій у визначений законом строк, виникли об'єктивно протягом строку, який пропущено, незалежно від волі особи, яка його пропустила.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 40,42,44, 232-235 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 60, 73, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 216, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до Державного авіаційного підприємства «Україна» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при його проголошенні протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя