АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої В.Ю.

суддів Свистунової О.В., Красвітної Т.П.

за участю секретаря Видюкової Ю.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_4

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2015 року по справі

за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про повернення банківського вкладу, стягнення відсотків, втрат та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про повернення банківського вкладу, стягнення відсотків, втрат та моральної шкоди.

Уточнивши свої вимоги у грудні 2014 року, позивачка посилалася на те, що 23 жовтня 2013 року між нею і відповідачем було укладено договір депозитного вкладу, згідно якого ОСОБА_2 у цей день в регіональному відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк», яке знаходиться в смт. Чорноморське філії Кримського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», було відкрито рахунок, відповідно до якого позивачка передала ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в розмірі 75000 грн. для їх розміщення на депозитному рахунку банка на термін вкладу - 06 місяців із зобов'язанням банку нараховувати відсотки на суму вкладу за ставкою обумовлених річних.

По закінченню строку дії договору позивачка неодноразово зверталася до банку із заявами про повернення вказаної суми депозитного вкладу, але отримала відмову, чим відповідач порушує її права. Просила повернути банківський вклад і стягнути з відповідача нараховані відсотки, пеню, передбачені законом інфляційні витрати і моральну шкоду, задовольнивши уточнений позов у повному обсязі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2015 року та ухвалити нове, яким стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» 75000 грн. - суму депозитного вклада, 14671 грн. - відсотки по вкладу, 12464 грн. - індекс інфляції, 1732 грн.- 3% річних, 10000 грн.-моральної шкоди.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з положень ч.1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон), якими територія Автономної Республіки Крим (далі - АР Крим) визначена як тимчасово окупована територія України, а також ч.6 ст.5 зазначеного Закону, відповідно до якої відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об'єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію.

Крім того суд зазначив, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не може відповідати за договорами банківського вкладу, укладеними на території АР Крим до припинення її окупації, та що зобов'язання за договорами з ПАТ КБ «ПриватБанк», укладеними працівниками філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», виконує автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АР Крим та міста Севастополь.

Погодитися з таким правовим обґрунтуванням судом першої інстанції відмови у задоволенні позовних вимог не можна, оскільки таких висновків суд дійшов із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 3, 11 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Як убачається з копії паспорта, наявної у матеріалах справи (оригінал паспорта було оглянуто у судовому засіданні), ОСОБА_2 є громадянкою України, її місце проживання зареєстроване у м.Дніпропетровську, а тому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про безпідставність висновків суду першої інстанції щодо визнання ПАТ КБ «Приватбанк» неналежним відповідачем та необхідності звернення позивачки з позовом до створеного на території АР Крим «Фонду захисту вкладників», оскільки конфіскація частини майнового комплексу ПАТ КБ «Приватбанк» на тимчасово окупованій території жодним чином не може впливати на визначені Конституцією України гарантії захисту прав громадян України, громадян інших держав та осіб без громадянства.

У зв'язку з цим, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - зміні в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог про повернення банківського вкладу, стягнення відсотків, інфляційних втрат, пені.

У той же час, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України від 7 грудня 2000 року N 2121-III «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до пункту 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, пунктів 1.8, 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, пункту 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту.

Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час час виконання операції), також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у

справі № 6-118цс14 від 29 жовтня 2014 року.

Як убачається з матеріалів справи, позивачка на підтвердження укладення між сторонами договору банківського вкладу та внесення нею суми вкладу надала ксерокопію Договору №SAMDN0043 від 23 жовтня 2013 року (Вклад «Стандарт на 6 місяців») та квитанції № 1 від 23 жовтня 2013 року про внесення ОСОБА_2 на рахунок суми 75000 грн. (а.с.5,6).

Оскільки ксерокопії зазначених документів належним чином не завірені, колегією суддів відповідно до вимог ч.4 ст.10 ЦПК України вживалися заходи щодо сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та здійсненню сторонами їхніх прав, зокрема, надання оригіналів договору, квитанції та інших доказів на підтвердження наявності на час звернення до суду грошових сум на рахунку.

З оглянутих у судовому засіданні наданих позивачкою квитанції та Договору, убачається, що квитанція не містить необхідних реквізитів, передбачених вищезазначеними Положенням та Інструкціями, зокрема, відбитку печатки (штампа) банку, а Договір, сторонами якого зазначені ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Голови Правління Дубілета О.В., не містить оригінального підпису відповідальної особи Банку та «мокрого» відбитку печатки Банку, а тому вважати надані документи належними доказами, колегія суддів не може.

Крім того, доказів, що підтверджують наявність на час звернення до суду грошових сум на рахунку позивачки, відкритого на підставі спірного договору, сторонами ні суду першої, ні апеляційної інстанції не надано.

Висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди ґрунтуються на нормах матеріального права, зокрема, ст.ст. 23, 1167 ЦК України. Крім того, судом правильно зазначено, що законодавством, яким регулюються спірні правовідносини, відшкодування моральної шкоди не передбачено.

Тому рішення в цій частині підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2015 року змінити в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог про повернення банківського вкладу, стягнення відсотків, інфляційних втрат, пені.

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2015 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді