АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 683/3639/14-ц
Провадження № 22-ц/792/759/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

у складі: головуючого судді Купельського А.В.,

суддів: Фанди В.П., Спірідонової Т.В.

при секретарі: Дорощук О.М.

з участю: представника апелянта ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Старокостянтинівського районного суду від 25 лютого 2015 року, по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про скасування наказу про його звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу,

в с т а н о в и л а :

В грудні 2014 року ОСОБА_2, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що начальник філії Хмельницьке обласне управління ПАТ "Державний Ощадний Банк України" видав наказ № 542-вк від 5 листопада 2014 року про звільнення його з займаної посади керуючого територіального відокремленого безбалансового відділення № 10022/094, за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Вважає, що дане звільнення здійснене з порушенням вимог ст. 36 КЗпП України, оскільки ним з керівництвом підприємства питання часу його звільнення з посади за згодою сторін не погоджувалось, а тому вважає, що звільнення здійснено з порушенням вимог трудового законодавства.

У зв'язку з цим, позивач просив суд скасувати наказ начальника філії - Хмельницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» № 542-вк від 5 листопада 2014 року про його звільнення, поновити його на посаді керуючого ТВБВ № 10022/094 Хмельницької філії «Державний ощадний банк України» з листопада 2014 року, стягнути середньомісячний _____________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Цимбалюк О.В. Категорія:53,54,55

Доповідач: Купельський А.В.

заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду в розмірі 5000 грн., та за правову допомогу.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду від 25 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Скасовано наказ начальника філії-Хмельницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» № 542-вк від 5 листопада 2014 року.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді керуючого ТВБВ № 10022/094 Хмельницької філії «Державний Ощадний Банк України» з 12 листопада 2014 року.

Стягнуто з Хмельницької філії «Державний Ощадний Банк України» на користь ОСОБА_2 31 592 грн. 16 коп. середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та 500 грн. відшкодування моральної шкоди.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням ПАТ «Державний ощадний банк України», в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити.

Вважає, що рішення є незаконним, необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з'ясовані обставини, які мають значення для справи.

Посилається на те, що суд не прийняв до уваги посилання апелянта, що при звільненні керівника ТВБВ, необхідно дотримуватись окремої процедури, яка регулюється внутрішніми нормативними документами АТ «Ощадбанк».

Апелянт зазначає, що суд не взяв до уваги, що 4 листопада 2014 року начальником управління на заяві позивача накладена резолюція та визначено дату звільнення з 12 листопада 2014 року, а 5 листопада 2014 року підписано наказ № 542-вк про його звільнення та проведення комісією у строк з 5 по 12 листопада 2014 року прийому-передачі грошових коштів, цінних бланків, ключів, штампів і печаток.

ПАТ «Державний Ощадний Банк України» зазначає, що позивач не надав жодного належного та допустимого доказу спростування неузгодження строку звільнення та відсутності між сторонами такої домовленості.

Також, апелянт вказує, що із наказом про звільнення з 12.11.2014 року ОСОБА_2 був ознайомлений 10.11.2014 року, і заперечень щодо дати звільнення не було.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що позивач працював у відповідача на посаді керуючого територіального відокремленого безбалансового відділення № 10022/094 Хмельницької філії АТ«Ощадбанк» (а. с. 10-13). 4 листопада 2014 року ОСОБА_2 на ім'я начальника філії Хмельницьке обласне управління подав заяву про звільнення за угодою сторін (а. с. 34). 5 листопада 2014 року начальник філії Хмельницького обласного управління ПАТ «Державний Ощадний Банк України» видав наказ № 542-вк про звільнення позивача з займаної посади за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України(а. с. 35).

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що звільнення позивача з займаної посади проведено з порушенням трудового законодавства, оскільки в заяві про звільнення за згодою сторін позивач не зазначив дату звільнення.

З таким висновком суду колегія суддів апеляційного суду не погоджується.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що позивач працював у відповідача на посаді керуючого ТВБВ № 10022/094 Хмельницької філії «Державний Ощадний Банк України» (а. с. 10-13).

24 жовтня 2014 року відповідно до наказу начальника філії Хмельницького обласного управління ПАТ "Державний Ощадний Банк України" №478 проводилось службове розслідування за фактами порушення Положення про порядок організації інкасації коштів та перевезення валютних цінностей в установах АТ „Ощадбанк".

Наказом начальника філії Хмельницького обласного управління ПАТ "Державний Ощадний Банк України" №490 від 31 жовтня 2014 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за результатами розслідування ОСОБА_2 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з займаної посади (а. с. 5-8).

4 листопада 2014 року ОСОБА_2 на ім'я начальника філії Хмельницького обласного управління ПАТ "Державний Ощадний Банк України" подав заяву про звільнення за угодою сторін (а. с. 34).

5 листопада 2014 року начальник філії Хмельницького обласного управління ПАТ «Державний Ощадний Банк України» видав наказ № 542-вк про звільнення позивача з займаної посади за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (а. с. 35).

З наказом про звільнення позивача ознайомлено 10 листопада 2014 року, що підтверджується його підписом в наказі (а.с. 35 зв.). В той же день ОСОБА_2 подав заяву про відкликання заяви про звільнення (а. с. 36).

В обґрунтування позову, ОСОБА_2 вказує на відсутність його волевиявлення на звільнення, зазначає, що заяву від 4 листопада 2014 року про звільнення його за згодою сторін написано ним під примусом.

На підтвердження своїх доводів, позивач вказує на те, що в заяві відсутня вказівка на дату з якої він хотів щоб його звільнили, і крім того, 10 листопада він подав заяву про відкликання заяви про звільнення.

Аналізуючи в сукупності всі обставини справи, колегія суддів вважає, що підстави для поновлення позивача на роботі відсутні.

Так, пунктом 1 ст.36 КЗпП України визначено, що підставою для припинення трудового договору є угода сторін.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст. 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Доведення відповідачем до позивача, що за виявлені порушення його може бути звільнено з роботи за п.2 ст.41 КЗпП України, не може вважатися, що таким чином його примусили написати заяву про звільнення з роботи за згодою сторін. Зазначений наказ позивачем не оскаржено, він є чинним.

Подача працівником заяви з метою уникнути відповідальності за винні дії не може розцінюватись як примус до цього і не позбавляє власника або уповноважений ним орган права звільнити його за винні дії з підстав, передбачених законом.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач підтвердив, що заяву про звільнення з роботи за згодою сторін він написав особисто.

Згода власника або уповноваженого ним органу на звільнення позивача стверджується записом начальника філії Хмельницького обласного управління ПАТ "Державний Ощадний Банк України" на заяві позивача " в наказ з 12.11.2014 року".

За таких обставин, всупереч висновку суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що між позивачем та роботодавцем мала місце домовленість про звільнення позивача з роботи за угодою сторін, що є правом кожної із сторін, а після його звільнення позивач передумав звільнятися, але роботодавець анулювати домовленість не погоджується.

Так, як відповідач не погоджується анулювати домовленість про звільнення позивача з роботи за згодою сторін, підстав для його поновлення в судовому порядку не вбачається.

Тому, пояснення позивача, що він відізвав свою заяву про звільнення за угодою сторін і його звільнення є незаконним, є необґрунтованою.

Звільнення позивача відбулось відповідно до КЗпП України та порядку призначення та звільнення працівників, посади яких входять до номенклатури правління, та керівників територіально відокремлених безбалансових відділень.

Посилання позивача, щодо недопустимості звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності суперечить КЗпП України та роз'ясненням викладеним в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 06.11.1992, № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів". Правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, (ч. 3 ст. 40 КЗпП) стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. В даному випадку звільнення відбувалось за згодою сторін.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, тому рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких обставин, понесені апелянтом при розгляді справи судові витрати у вигляді судового збору у сумі 157 грн. 80 коп. підлягають стягненню з позивача

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.

Рішення Старокостянтинівського районного суду від 25 лютого 2015 року скасувати, ухвалити нове.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про скасування наказу про його звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 157 грн. 80 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:/підпис/

Судді:/підписи/

З оригіналом згідно:

суддя апеляційного суду А.В. Купельський