У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І.,Кадєтової О.В., Наумчука М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням та за час затримки виплати належних сум при звільненні, донарахування і виплату одноразових і щомісячних премій, вихідної допомоги, перерахування розміру середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним відстороненням від роботи, за касаційною скаргою Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 29 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що наказом Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (далі - Концерн РРТ) від 12 листопада 2014 року № 87/ок його було звільнено з посади начальника внутрішнього аудиту Концерну РРТ на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників.

В Концерні РРТ створена і діє Об'єднана профспілкова організація до складу якої входить первинна профспілкова організація Концерну РРТ, членом якої є позивач.

Позивач вважає, що його було звільнено незаконно, оскільки згоди на його звільнення відповідач від даної профспілки не отримав, а тому просив визнати незаконним та скасувати наказ Концерну РРТ від 12 листопада 2014 року № 87/ок про його звільнення з посади начальника внутрішнього аудиту Концерну РРТ та поновити на попередній роботі.

При цьому, позивач вважав, що йому безпідставно не нараховані та не виплачені одноразові премії в розмірі: 5 365,00 грн до Дня Незалежності України; 5 365,00 грн до Дня працівників радіо, телебачення і зв'язку; 2 682,5 грн до Дня Конституції України, що підтверджується розрахунковими листками за червень, серпень і листопад 2014 року.

Крім того, у травні-вересні 2014 року позивачу зменшено розмір щомісячної премії, що передбачена п. 5.12 Колективного договору, за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності із 100% до 50%, у зв'язку з чим йому не донараховано та не виплачено відповідно в травні 2014року - 4 598,58грн, в червні 2014року - 4 235,54 грн, в липні 2014року - 5 365,00 грн, в серпні 2014 року - 5 131,74 грн та у вересні 2014 року - 2 011,88 грн, що підтверджується розрахунковими листками за травень-вересень 2014 року.

Також відповідно до наказу Концерну РРТ від 12 листопада 2014 року №87/ок йому нарахована та виплачена вихідна допомога в розмірі 6 703,43 грн. Відповідно до розрахункового листка за листопад 2014 року вказана допомога розрахована із врахуванням середньоденної заробітної плати позивача в розмірі 297,93 грн. Розмір середньої заробітної плати розрахований із заробітної плати за жовтень 2014 року. Однак, відповідно до табелів обліку робочого часу працівників відділу внутрішнього аудиту Концерну РРТ за вересень і жовтень 2014 року він не працював і в нього не було жодного робочого дня ні у вересні, ні у жовтні 2014 року, а тому відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, відповідач повинен був розраховувати середньомісячну заробітну плату виходячи із його заробітної плати за липень і серпень 2014 року.

У зв'язку з чим позивач вважає, що йому не донарахована та не виплачена вихідна допомога в розмірі 19 538,77 грн.

Крім того, позивач зазначав, що згідно з наказом генерального директора Концерну РРТ від 30 вересня 2014 року № 443 «Про відсторонення» його було відсторонено від виконання трудових обов'язків до закінчення розслідування кримінального провадження та обмежено доступ на територію Концерну РРТ. При цьому, відповідно до наказів Концерну РРТ від 14 серпня 2014 року № № 362, 363 позивач перебував у відпустці з 15 вересня 2014 року по 26 жовтня 2014 року.

Про скасування наказу № 443 від 30 вересня 2014 року «Про відсторонення» позивачу стало відомо лише 21 листопада 2014 року, коли він прибув на засідання профкому Первинної профспілкової організації Концерну РРТ.

При цьому, як вбачається із розрахункових листків за жовтень та листопад 2014 року при розрахунку розміру його заробітної плати за жовтень і листопад 2014 року відповідач виходив із того, що він працював у жовтні 2014 року 5 днів і в листопаді 2014 року 8 днів, що не відповідає дійсності і підтверджується табелями обліку робочого часу працівників відділу внутрішнього аудиту Концерну РРТ за жовтень і листопад 2014 року, у зв'язку з чим позивачу не донараховано та не виплачено заробітної плати за вимушений прогул в розмірі 19 075,81 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 29 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 12 листопада 2014 року № 87/0к про звільнення ОСОБА_6 з посади начальника відділу внутрішнього аудиту Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення 12 листопада 2014 року у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_6 на посаді начальника відділу внутрішнього аудиту Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення з 25 лютого 2015 року.

Стягнуто з Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 листопада 2014 року до 25 лютого 2015 року в сумі 63 618,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Концерн РРТ просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються ; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте зазначеним вимогам постановлені у справі судові рішення не відповідають.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивача звільнено з посади начальника відділу внутрішнього аудиту Концерну РРТ на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників незаконно, оскільки профспілковий орган не надав згоди на його звільнення, що є підставою для поновлення працівника на роботі. Крім того, суди попередніх інстанцій вважали за необхідне стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 листопада 2014 року по 25 лютого 2015 року. При цьому для обчислення середнього заробітку використовували заробітну плату за липень-серпень 2014 року.

Однак, такий висновок зроблено судом без належного з`ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, належної оцінки наданих ними доказів.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з Концерном РРТ, що підтверджується копією трудової книжки.

Згідно з наказом генерального директора Концерну РРТ від 12 серпня 2014 року № 378 «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення» з 12 листопада 2014 року скорочувалися штатні одиниці та виводилися із штатного розпису посади, в тому числі і посада начальника відділу внутрішнього аудиту, яку займав позивач.

З вказаним наказом позивач ознайомлений 12 серпня 2014 року.

Наказом № 87/ок від 12 листопада 2014 року ОСОБА_6 було звільнено з посади начальника відділу внутрішнього аудиту на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач посилався на те, що його було звільнено з порушенням ст. 43 КЗпП України, оскільки відповідач не отримав згоди профспілкової організації на звільнення.

Згідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

На виконання вказаних вимог закону Концерн РРТ 08 серпня 2014 року направив Первинній профспілковій організації Концерну РРТ повідомлення про скорочення штатних одиниць Концерну РРТ, в тому числі і посади начальника відділу внутрішнього аудиту ОСОБА_6, яке було вручено члену Первинної профспілкової організації Концерну РРТ ОСОБА_7 12 серпня 2014 року (т. 1 а. с. 163).

Звідси випливає, що Первинна профспілкова організація Концерну РРТ знала про майбутнє скорочення чисельності та штату працівників Конецрну РРТ з 12 серпня 2014 року, в тому числі посади, яку займав позивач.

Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

У разі якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору надає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки згідно із статутом.

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Як вбачається з матеріалів справи, Концерном РРТ, на виконання вказаних вимог закону, 23 жовтня 2014 року було внесено подання про надання Первинною профспілковою організацією Концерну РРТ письмової згоди на звільнення начальника відділу внутрішнього аудиту Концерну РРТ ОСОБА_6, у зв'язку зі скороченням штату та чисельності працівників Концерну РРТ. Крім того, 24 жовтня 2014 року Голові Первинної профспілкової організації Концерну РРТ ОСОБА_8 було направлено телеграму про надходження від адміністрації Концерну РРТ вищезазначеного подання, що підтверджується відповідним реєстром відправлень та квитанцією від 24 жовтня 2014 року № 6449 ( а. с. 180-182).

Отже Первинній профспілковій організації Концерну РРТ було відомо про скорочення штату та чисельності працівників, тому відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України Первинна профспілкова організація Концерну РРТ повинна була розглянути подання про надання згоди на звільнення ОСОБА_6 від 23 жовтня 2014 року у п'ятнадцятиденний термін, тобто не пізніше 07 листопада 2014 року, та повідомити Концерн РРТ про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття, тобто до 10 листопада 2014 року.

Суд першої інстанції, на порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України, вказаних вимог закону та обставин справи не врахував та не звернув уваги на те, що на момент звільнення ОСОБА_6 з посади, 12 листопада 2014 року Первинна профспілкова організація Концерну РРТ не повідомила у визначений законом строк Концерн РРТ про прийняте рішення щодо надання чи не надання згоди на звільнення ОСОБА_6, у зв'язку з чим не зробив відповідні правові висновки з урахуванням положень ч. 5 ст. 43 КЗпП України, якою передбачено, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України не виконав, на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права уваги не звернув, не перевірив доводів апеляційної скарги, не зазначив конкретних обставин та фактів, що спростовують такі доводи.

За таких обставин, ухвалені судові рішення підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 29 квітня 2015 року скасувати. Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова В.І. Мартинюк М.І. Наумчук