Справа № 487/6861/14-ц
Провадження № 2/487/114/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2015 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого - судді Щербини С.В., при секретарі - Шевиряєвої К.А., роглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення та зустріним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права користування житловим приміщенням, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні майном, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_1 про виселення з квартири АДРЕСА_1.

В позові позивач зазначив, що йому на праві власності на підставі договору дарування від 19.08.2008 року належить квартира АДРЕСА_1. Крім того, у вказаній квартирі зареєстровані та проживають його діти син - ОСОБА_1, дочка - ОСОБА_1 та колишня дружина ОСОБА_2, з який шлюб розірвано 24.11.2011 року, але фактичні шлюбні відносини припинилися у 2008 році. Він також зареєстрований у спірній квартирі, але з 2010 року проживати у неї не може, у зв'язку з постійними скаргами та недопущенням його у квартиру з боку відповідачів, які змінили замки на вхідних дверях, умисно та необґрунтовано розпочинали сварки, що унеможливлювало його перебування в житлі. У зв'язку з чим він з 2010 року вимушений проживати в будинку своїх батьків в АДРЕСА_2. Крім того, відповідач з метою позбавлення його права володіння, розпорядження та користування своїм майном звернулась до ВДВС Жовтневого РУЮ з виконавчим листом про нібито невиконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_6 та постановою державного виконавця було накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. У зв'язку з чим вважає, що відповідачі порушують правила співжиття з метою умисного обмеження його права власності на спірну квартиру та з посиланням на вимоги ст.ст. 116, 156, 157 ЖК України просив про виселення відповідачів.

ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_1 звернулися до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання за ними права користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1, зобов'язанням відповідача не чинити перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1.

В позові зазначили, що ОСОБА_2 у 1989 році уклала шлюб з ОСОБА_1, який було розірвано у 2011 році. Під час подружнього життя батьками ОСОБА_1 було зроблено перший внесок за квартиру у кооперативному будинку за адресою АДРЕСА_1, та квартира була оформлена на ім'я ОСОБА_7 (батька відповідача). Останній внесок 07.11.1992 року було внесено ОСОБА_2, її чоловіком та іншими членами їхньої сім'ї в сумі 6900 крб., що становило близько 65% від вартості зазначеного нерухомого майна. ОСОБА_2 постійно проживає у спірній квартирі з 1990 року, була вселена як дружина сина власника та з моменту народження були в квартирі проживали та були зареєстровані її діти ОСОБА_1 і ОСОБА_1, іншого житла вони не мають.

На підставі договору дарування від 19.08.2008 року ОСОБА_7 подарував відповідачу ОСОБА_1 спірну квартиру. При цьому, за домовленістю між сторонами ОСОБА_2 постійно сплачує комунальні послуги за електроенергію, домофон, газо- та водопостачання, проводить поточний ремонт за свій рахунок, а відповідач ОСОБА_1 сплачує квартплату та плату за опалення. Починаючи з 2005 року відповідач почав зловживати спиртними напоями, на ґрунті чого постійно вчиняв сварки, скандали, застосовував фізичне насильство, руйнував меблі та інше майно, зверталися у правоохоронних органів. З власного бажання з 2008 року відповідач в спірній квартирі проживає періодично, частіше мешкає у своїх батьків у с. Мешково-Погорілово, але перешкод у проживанні відповідачу у спірній квартирі ніхто не чинить, замки на вхідних дверях не змінювали, ключі у відповідача є.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав в повному обсязі, підтвердив викладені обставини, просив про задоволення позовних вимог, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2, яка є відповідачем за первісним позовом та її представник зустрічні позовні вимоги підтримали, підтвердили викладені обставини, просили позов задовольнити, в задоволенні первісного позову просили відмовити.

В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1, яка є відповідачем за первісним позовом та її представник зустрічні позні вимоги підтримали, підтвердили викладені обставини, просили позов задовольнити, в задоволенні первісного позову просили відмовити.

В судовому засіданні представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 зустрічні позовні вимоги підтримав, підтвердив викладені обставини, просив позов задовольнити, в задоволенні первісного позову просили відмовити.

В судове засідання позивач за зустріним позовом ОСОБА_1 не з'явився, надав до суду заяву, просив зустрічні позовні вимоги задовольнити, в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 про виселення відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного:

Як встановлено в судовому засіданні, квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 22.07.1992 року.

З 1988 року у вищевказаної квартирі зареєстрований позивач за первісним позовом ОСОБА_1

14.10.1989 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 вселилась в квартиру АДРЕСА_1 у 1989 році та 03.08.1990 року була зареєстрована у вказаній квартирі, як дружина сина основного квартиронаймача.

Крім того, зі згоди колишнього власника ОСОБА_7, з моменту народження у спірній квартирі постійно проживають діти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - відповідачі по первісному позову ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, які також і зареєстровані у вказаній квартирі, що підтверджується довідкою Ф-3 №61 від 25.04.2013 року ОСББ "Зірка".

В 2008 році власником квартири АДРЕСА_1 є позивач за первісним позовом ОСОБА_1 на підставі договору дарування квартири від 19.08.2008 року.

Починаючи з 2005 року між сторонами почали виникати сварки, скандали, фактичні шлюбні відносини були припинені з 2008 року та з цього часу позивач за первісним позовом в спірній квартирі, з власного бажання, став проживати періодично, частіше мешкає у своїх батьків у с. Мешково-Погорілово. Рішенням суду від 24.11.2011 року шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_12 було розірвано.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_11 і ОСОБА_8 підтвердили, що відповідачі за первісним позовом починаючи з 90- х років постійно проживають у спірній квартирі, сплачують комунальні платежі, позивач за первісним позовом ОСОБА_1 тривалий час зловживає спиртними напоями, у зв'язку з чим між сторонами виникали сімейні сварки та скандали, про те, зазначили, що позивачу ніхто ніяких перешкод у користуванні спірною квартирою не чинить, він має вільний доступ до квартири, замки на вхідних дверях не замінювались, скарг з боку ОСОБА_1 щодо неможливості потрапити до квартири не поступало.

Як визначено ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У відповідності з положеннями ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше ніж з підстав і в порядку, визначених законом, при незаконному позбавленні права користування жилим приміщенням порушене право підлягає відновленню.

Відповідно до ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Відповідно до статті 116 ЖК України виселення може мати місце якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу власника або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, для застосування норми цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Під заходами впливу мається на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурою, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями, а також заходи громадського впливу, вжиття на зборах жильців будинку чи членів житлово-будівельних кооперативів, трудових колективів тощо.

Як з'ясовано в ході розгляду справи, внаслідок погіршення відносин позивача з відповідачем ОСОБА_2 через спірні питання подружнього життя між ними виникають періодично конфліктні ситуації. Але, сама по собі наявність періодичних неприязних, конфліктних відносин між сторонами по справі не може бути безумовною підставою для виселення відповідачів і не має законних підстав виселяти їх з вищевказаної квартири.

Водночас, як роз'яснив пленум Верховного Суду України у п. 17 своєї Постанови "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", №2 від 12 квітня 1985 р. (далі - Постанова від 12.04.1985 року), при розгляді справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК УРСР осіб, що систематично порушують правила суспільного співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або житловому будинку, варто виходити з того, що при антигромадському поводженні, що продовжується, виселення винного може бути й у випадку повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або суспільного впливу не дали позитивних результатів. Доказом застосування мір попередження і громадського впливу можуть слугувати постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, офіційні застереження, рішення суду або третейського суду про притягнення до відповідальності, протоколи або постанови громадських організацій, трудових колективів, що засудили дії винного. Одні лише факти звернення до відповідних органів зі скаргами на порушення правил суспільного співжиття без застосування до винного заходів впливу цими органами не є підставою для виселення. Виселення без надання іншого житлового помешкання обумовлено ще і безрезультатністю застосованих до винної особи заходів попередження і суспільного впливу.

Як роз'яснив пленум Верховного Суду України у п. 17 Постанови від 12.04.1985 p., є, зокрема, міри попередження, застосовувані судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також міри суспільного впливу, прийняті на зборах мешканців будинку або членів ЖБК, трудових колективів та інших громадських організацій за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих указівок щодо можливого виселення).

За таких обставин, вважати, що з боку відповідачів за первісним позовом систематично порушуються правила співжиття, суд достатніх підстав не має.

Зважаючи на те, що відповідачі використовують спірну квартиру за призначенням (проживають в ній), утримують її в належному стані, правила співжиття не порушують, будь-які заходи попередження чи громадського впливу до них не застосовувались, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем чинення йому перешкод у користуванні житлом та систематичного порушення правил співжиття, яке б зумовлювало неможливість спільного проживання в одній квартирі, що свідчить про безпідставність первісного позову ОСОБА_1 і зумовлює необхідність відмови у його задоволенні.

Що стосується зустрічних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_1 і ОСОБА_1, суд приходить до наступного:

Згідно ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку(квартирі), що йому належить,

користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. При цьому положенням ч. 4 цієї статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Тобто у разі припинення сімейних відносин з власником, колишні члени його сім'ї не позбавляються права користуватися житловим приміщенням. Крім того, надавши свою згоду на реєстрацію члена сім'ї у житловому приміщенні, власник приміщення тим самим визнав за таким членом (колишнім членом) своєї сім'ї право користування таким житлом.

З роз'яснень п. 9 Постанови Пленум Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року зі змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» вбачається, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачі вселились та проживають в спірній квартирі на законних підставах, як члени сім'ї, зареєстровані у вказаному приміщенні, це приміщення є постійним та єдиним місцем їх проживання, сплачують комунальні послуги разом з власником, у зв'язку з чим вони мають право на користування житлом, а зустрічні позовні вимоги про визнання права на користування житловим приміщенням є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, суд вважає безпідставними та необґрунтованими вимоги позивачів за зустрічним позовом щодо зобов'язання відповідача не чинити їм перешкод у користуванні спірною квартирою та в їх задоволенні слід відмовити, оскільки позивачами не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх вимог.

Одночасно, відповідно до ст. 88 ЦПК України пропорційно задоволеним вимогам, з позивач за первісним позовом ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 10,11, 60, 212-215 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права користування житловим приміщенням, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні майном - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

В іншій частині вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішення набирає законної сили через 10 днів після його проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський райсуд м. Миколаєва в строк і порядок, встановлений ст.ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя: С.В. Щербина