Номер провадження 2/754/1554/15
Справа №754/802/15-ц
16.04.2015 м. Київ
Деснянський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Петріщевої І.В., при секретарі судового засідання Борисовій Ю.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення,
ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить: зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні позивачем житловим приміщенням за адресою: квартира АДРЕСА_1; вселити позивача ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_2 надати ключі від замків квартири, зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що його син, ОСОБА_2 вчиняючи в квартирі за місцем їх місцем проживання сварки, бійки з ним, не впустив позивача до квартири, змінив замки, тому позивачу немає де жити, його особисті речі залишились у цій квартирі.
Представник позивача у судове засідання не з'явилась, звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач, який належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, що підтверджується розпискою, не з'явився, від нього надійшла заява про перенесення розгляду справи на іншу дату у зв'язку із хворобою.
Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.
Відповідно ч. 1 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі: першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними.
Відповідно ст. 169 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на п'ятнадцять днів.
Розглянувши заяву відповідача, враховуючи строки розгляду справи, дослідивши повідомлення про причини неявки, суд не визнає їх поважними, оскільки будь-які докази хвороби відповідача відсутні, тому суд вважає, що неявка відповідача у судове засідання Деснянського районного суду м. Києва, призначене на 11.00 годину 16 квітня 2015 року, відбулась без поважної причини.
Зважаючи на вищенаведене, суд відповідно до ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи.
Суд, вивчивши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, ОСОБА_2, ОСОБА_1 мешкають і прописані по АДРЕСА_1, власником лицьового рахунку є ОСОБА_2, що підтверджується довідкою Житлово-експлуатаційної контори №312 Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського району м. Києва №69 від 14.01.2015р. (а.с. 11).
В ході перевірки вищезазначеної заяви, ОСОБА_1, пояснив, що 07.10.2014 року о 14:00 год. він повернувся з лікарні додому, де перебував у зв'язку з нанесенням сином тілесних ушкоджень, по факту чого було відкрите кримінальне провадження, та помітив, що його син самовільно відкрив його кімнату та викинув особисті речі, а також погрожував фізичною розправою.
16.01.2015 р. ОСОБА_1 звертався з заявою до начальника Житлово-експлуатаційної контори №312 , в якій просив без його згоди не проводити ніяких дій з квартирою АДРЕСА_1 щодо виписки, прописки, тощо (а.с. 12).
Наявність неприязних стосунків та суперечок між сторонами та протиправної поведінки з боку ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 підтверджується висновком по заяві гр. ОСОБА_4 від 30.01.2015 року, затвердженою начальником Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві, якою встановлено, що ОСОБА_2 дійсно перешкоджає проживанню ОСОБА_1 в кв. АДРЕСА_1 та користуванню речами за його адресою проживання (а.с. 22-23).
13.03.2015 ОСОБА_1 звертався до Деснянського районного відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб з заявою, в якій просить не вживати жодних заходів, що можуть бути підставою для зняття його з місця реєстрації (а.с. 24).
Суд при цьому врахує, що іншими письмовими доказами вчинення перешкод у користуванні житловою площею з боку відповідача є вищезазначені висновки по матеріалам, витяги з кримінальних проваджень (а.с. 6 - 10, 22, 23), згідно яких факт наявності перешкод у користуванні житловою площею, спосіб вчинення перешкод відповідачем у користуванні перевірявся працівниками міліції, відбирались пояснення від сторін щодо їх вчинення.
З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог щодо вчинення перешкод у користуванні житловою площею квартири ОСОБА_2
За зверненням до органу реєстрації місця перебування та місця проживання судом отримана інформація про місце проживання (перебування) ОСОБА_2 за даною адресою станом на 28.01.2015р. (а.с.14).
За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви, виходячи з такого.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Так, Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Пленум Верховного Суду України у постанові "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах.
Відповідно до ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.
Відповідно до ч. 5 ст. 9 ЖК УРСР житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
Згідно із ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Виходячи з аналізу змісту Закону № 2482-XІІ у поєднанні з нормами ст.ст. 1, 6, 9, 61 ЖК УРСР, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає.
Згідно ч. 1 ст. 405 Цивільного Кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Згідно ст. 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.
За змістом ст. 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена із займаного житлового приміщення, або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань.
Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 213 - 215, 218, 224 - 226 ЦПК України, ст. 47 Конституції України, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 9, 64, 156 ЖК УРСР, ст.ст. 13, 310, 311, 405 ЦК України,
Позовну заяву ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення задовольнити.
Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 в користуванні житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, надати йому ключі від цього житла та вселити ОСОБА_1 в зазначену квартиру.
Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 243,60 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Петріщева І.В.