Справа № 761/3431/15-ц
Провадження №2/761/3235/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

09 квітня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Саадулаєва А.І.,

при секретарі Гаркуші Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про розірвання договорів та стягнення коштів за договорами банківських вкладів, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2015 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (далі по тексту - відповідач, ПАТ "Банк" "Фінанси та Кредит") про розірвання договорів та стягнення коштів за договорами банківських вкладів.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12.09.2014 між сторонами було укладено Договір-заяву №331832/179014/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Нові гроші" (далі по тексту - Договір 1), відповідно до п. 1 якого, позивачем внесено на вкладний рахунок НОМЕР_2 кошти у розмірі 15472,00 доларів США на строк з 12.09.2014 по 12.04.2015. Також, 27.11.2014 між сторонами було укладено Договір-заяву №331832/256594/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Класік" (далі по тексту - Договір 2), відповідно до п. 1 якого, позивачем внесено на вкладний рахунок НОМЕР_3 грошову суму у розмірі 3500,00 доларів США на строк з 27.11.2014 по 27.02.2015. 20.01.2015 та 19.01.2015 позивачем були оформлені у Філії Полтавського РУ АТ Банк "Фінанси та Кредит" платіжні доручення на переведення коштів на рахунок в ПАТ КБ "Приват Банк" НОМЕР_4, однак, кошти на рахунок в ПАТ КБ "Приват Банк" не надійшли. Оскільки, кошти переведені на інший рахунок не були, позивач звертався до відділень банку з проханням розірвати договір та виплатити кошти, однак, позивачу відмовлено у задоволенні вимоги щодо повернення коштів та нарахованих відсотків. Враховуючи викладене, позивач звернулася до суду з позовом, відповідно якого просить розірвати Договір 1 та Договір 2 та стягнути з відповідача на її користь належні їй кошти у розмірі 18972,00 долари США.

В судове засідання, яке відбулося 09.04.2015, позивач не з'явилась, разом з тим, представником позивача ОСОБА_2 через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, позовні підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує.

Представник відповідача в судове засідання, яке відбулося 09.04.2015, не з'явився, про про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки в суд не повідомив. Заяв та клопотань від нього на адресу суду не надходило.

Суд, керуючись ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України № 1618-IV від 18.03.2004 року(далі по тексту - ЦПК України), ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів, отримавши на це згоду позивача.

Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16 січня 2003р. (далі по тексту - ЦК України), зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК Українипередбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Частина 1 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 12.09.2014 між сторонами було укладено Договір-заяву №331832/179014/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Нові гроші" (далі по тексту - Договір 1), відповідно до п. 1 якого, позивачем внесено на вкладний рахунок НОМЕР_2 кошти у розмірі 15472,00 доларів США на строк з 12.09.2014 по 12.04.2015.

Також, 27.11.2014 між сторонами було укладено Договір-заяву №331832/256594/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Класік" (далі по тексту - Договір 2), відповідно до п. 1 якого, позивачем внесено на вкладний рахунок НОМЕР_3 грошову суму у розмірі 3500,00 доларів США на строк з 27.11.2014 по 27.02.2015.

Пунктом 6 Договору 1 передбачено, що після закінчення строку, визначеного п. 1 цього Договору-заяви, Вклад повертається Вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п. 5.1. Основних умов.

Відповідно до положень п. 5.1. Основних умов, у випадку закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, та умовами якого не передбачено можливості продовження строку розміщення Строкового вкладу після закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, кошти з Строкового вкладного рахунку повертаються Вкладникові шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший рахунок, а дія Договору припиняється.

Пунктом 6 Договору 2 передбачено, що після закінчення строку, визначеного п. 1 цього Договору-заяви, Вклад повертається Вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п. 5.2. Основних умов.

Відповідно до положень п. 5.2. Основних умов, у випадку закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, та умовами якого передбачена можливість продовження строку розміщення Строкового вкладу після закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяви, Вкладник у випадку його бажання не продовжувати подальше розміщення Вкладу, отримати кошти з Строкового вкладного рахунку шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок, а дію Договору припинити, зобов'язаний надати Банку письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку Строкового вкладу, визначеного Договором-заявою.

Відповідно п. 5.3. Основних правил, повернення Строкового вкладу, до дати закінчення строку розміщення Вкладу, визначеного Договором-заявою, вважається достроковим поверненням Вкладу із розірванням Договору.

20.01.2015 та 19.01.2015 позивачем були оформлені у Філії Полтавського РУ АТ Банк "Фінанси та Кредит" платіжні доручення на переведення коштів на рахунок в ПАТ КБ "Приват Банк" НОМЕР_4, однак, кошти на рахунок в ПАТ КБ "Приват Банк" не надійшли.

Крім того, 31.03.2015 позивач, через свого представника, звернулася до відповідача із письмовою заявою про розірвання Договору 1 та Договору 2 та повернення коштів, однак, дана заява залишилась без задоволення, доказів протилежного не надано.

Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Згідно ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

За змістом ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Таким чином, враховуючи те, що позивач виявила бажання достроково розірвати Договори, та повернути грошові кошти у розмірі 3500,00 доларів США та 15472,00 доларів США, шляхом перерахування на її власний рахунок Строкового вкладу, разом з тим, відповідач односторонньо порушив зобов'язання, не повернув належні позивачу грошові кошти на першу вимогу ОСОБА_1, чим порушив права останньої, як вкладника та споживача банківських послуг, позов в частині стягнення грошових коштів з відповідача на користь позивача у розмірі 18972,00 доларів США підлягає задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині розірвання Договорів, позов в цій частині не підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1075 ЦК України, договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Як вбачається з матеріалів справи, були оформлені у Філії Полтавського РУ АТ Банк "Фінанси та Кредит" платіжні доручення на переведення коштів на рахунок в ПАТ КБ "Приват Банк" НОМЕР_4 від 19.01.2015 та від 21.01.2015, у зв'язку з чим можна дійти висновку, що позивач виявила бажання повернути Строковий вклад до дати закінчення строку розміщення Вкладу, що передбачено умовами Договорів, а тому Договори, в силу п. 5.3. Основних правил, вже є розірваними.

Крім того, в матеріалах справи наявна письмова заява представника позивача від 31.03.2015 про розірвання Договорів.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума банківського вкладу у розмірі 18972,00 доларів США.

Частиною 2 ст. 192 ЦК України визначено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України є грошова одиниця України - гривня.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення в цивільній справі", у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Станом на 09.04.2015 року Національним банком України встановлений офіційний курс гривні до іноземної валюти - долара США - 100 доларів - 2351,03 грн.

Таким чином, грошова сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 446031,72 грн. (18972,00*23,51).

Оскільки, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню й остання відповідно до ст. 22 ЗУ "Про захист прав споживачів", звільнена від сплати судового збору, то відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь державного бюджету 3654,00 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 3, 57-61, 208, 209, 213, 214, 215, 218, 223, 224-233 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про розірвання договорів та стягнення коштів за договорами банківських вкладів - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 18972,00 доларів США, що станом на 09.04.2015 року за курсом НБУ складає 446031,72 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" на користь державного бюджету судовий збір у розмірі 3654,00 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: