Апеляційний суд Житомирської області
Справа №293/625/15-ц Головуючий у 1-й інст. Васильчук С. Ф.
Категорія 19 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Новопільська сільська рада про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку удаваним, визнання права власності на будинок з погосподарськими спорудами як спадкоємця першої черги

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 01 жовтня 2015 року ,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 29.03.1991 року ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_2 купив житловий будинок у с. Новопіль Черняхівського району Житомирської області. Вказав, що будинок було придбано батьками відповідача ОСОБА_2 та його батька ОСОБА_4 для проживання у ньому ОСОБА_4, який з 1992 року дійсно проживав у цьому будинку, доглядав за ним та утримував його, прибудовував споруди, сплачував податки та збори. 18.07.2014 року ОСОБА_4 помер. Вважає, що його батько правомірно набув право власності на будинок, а тому зазначений договір купівлі-продажу є удаваним, у зв»язку з чим просив визнати договір купівлі-продажу житлового будинку в с. Новопіль Черняхівського району Житомирської області від 29 березня 1991 року недійсним та визнати за ним право власності на будинок №74 з господарськими спорудами по вул. Леніна в с. Новопіль Черняхівського району Житомирської області, як спадкоємцем, після смерті свого батька ОСОБА_4

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 01 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Вважає, що судом не було повно досліджено обставини справи, внаслідок чого висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом безпідставно було відмовлено у обєднанні в одне провадження позову ОСОБА_2 до нього про визнання права власності на житловий будинок в с. Новопіль Черняхівського району Житомирської області згідно договору купівлі-продажу від 29.03.1991 року з його позовом про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку удаваним, визнання за ним права власності на будинок з господарськими спорудами в порядку спадкування. Зазначає, що до суду ОСОБА_2 звернувся лише після смерті ОСОБА_4, який володів та користувався будинком протягом більше десяти років, тому вважає, що батько та він, як спадкоємець, набув право власності на цей будинок за давністю володіння. Крім того вказує, що ОСОБА_2 з 29.03.1991 року за життя свого брата про своє право власності не заявляв, так як отримав грошову компенсацію, купівля спірного будинку була здійснена їх батьками для сина ОСОБА_4

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку від 29.03.1991 року ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_2 купив за 4800крб. житловий будинок загальною площею 60 кв.м., у с. Новопіль Черняхівського району Житомирської області /а.с.33/. У журналі для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Новопільської сільської ради Черняхівського району за 1991 рік зазначений договір зареєстровано за №24 /а.с.42-43/.

Довідкою Новопільської сільської ради №279 від 03.06.2015 року підтверджується, що нумерації житлових будинків та назви вулиць на дату здійснення договору купівлі-продажу житлового будинку, який зареєстрований в реєстрі за №24 від 29.03.1991 року, не було /а.с.39/.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_3 /Горшкальова/ підтвердила, що вона у 1991 році добровільно продала свій будинок /тепер згідно нумерації - будинок №74 по вул. Леніна/ в с. Новопіль Черняхівського району саме ОСОБА_2 та отримала від нього гроші, які того ж дня поклала на свою ощадну книжку, що підтверджується договором купівлі продажу від 29.03.1991 року та рахунком ОСОБА_3 №4153 про внесення нею того ж дня виручених грошей на зберігання в ощадбанк /а.с.33,63/.

Із змісту довідок сільського голови Новопільської сільської ради від 17.03.2015 року та від 30.09.2015 року та записів у погосподарській книзі №4 с. Новопіль за 1991-1995рр. вбачається, що ОСОБА_2 28.03.1991 року вибув у домогосподарство №288 по вул. Леніна,74 с. Новопіль із господарства №345 (вул. Енгельса,11), головою двору якого був його батько/а.с.23,72-76,85/.

Договором купівлі-продажу будинку від 24.04.1992 року підтверджується, що ОСОБА_2 купив будинок присадибного типу по вул. Л.Українки,22 с. Новопіль у колгоспі ім. Шевченка с. Новопіль як працівник /тракторист/ з виплатою частини балансової вартості будинку протягом 15 років/а.с.86-87,97-98/. У цьому будинку він зареєстрований та проживає по даний час /а.с.85/.

ОСОБА_4 почав проживати у ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1 грудня 1992 року, після повернення з армії, як зазначено у погосподарській книзі №4 за 1991-1995рр. /а.с.72-74/.

З 2004 року ОСОБА_4 став проживати та вести спільне господарство з ОСОБА_5 за адресою: с. Новопіль, вул. Чапаєва,4 Черняхівського району, зареєстрований до дня смерті був у будинку №74 по вул. Леніна с. Новопіль/а.с.45/.

Згідно свідоцтва про народження позивач ОСОБА_4 є сином ОСОБА_6, згідно свідоцтва про зміну імені ОСОБА_4 змінив імя на ОСОБА_1 /а.с.10,11/.

Позивач оспорює договір купівлі-продажу будинку від 29 березня 1991 року, тобто правовідносини виникли у 1991 році.

Відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України /2004 року/ Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а тому до спірних правовідносин застосуванню підлягали норми Цивільного Кодексу Української РСР /1963 року/, а не Цивільного кодексу України /2004 року/.

Недійсність удаваної угоди передбачена ст.58 ЦК Української РСР /1963 року/, відповідно до положень якої удавана угода це угода, яка укладена з метою приховати іншу угоду. До такої угоди застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Аналогічне положення закону закріплено й у ст.235 ЦК України, яким суд керувався при вирішенні даної справи відповідно до якої удаваним правочином є правочин, який вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Тобто за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.

У зазначеній справі позивач не довів, що обидві сторони договору купівлі-продажу спірного будинку діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії були спрямовані на досягнення інших правових наслідків і приховували іншу волю учасників угоди, оскільки наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо.

До того ж позивачем не притягнуто до участі у справі одну із сторін оспорюваної угоди ОСОБА_3

Відтак між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено саме договір купівлі-продажу та доказів того, що ними було укладено будь-який інший прихований правочин матеріали справи не містять.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про безпідставність вимог позивача про визнання договору купівлі-продажу удаваним, а з урахуванням того, що за наслідком розгляду зазначеної справи із застосуванням положень ЦК Української РСР /1963р/. результат по суті не зміниться, підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається (правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 04.11.2015року, справа №6-1662цс15).

Позовна вимога про визнання права власності за ОСОБА_1 на спірний житловий будинок, як спадкоємцем свого батька ОСОБА_4, по суті є похідною від вимоги про визнання недійсним (удаваним) договору купівлі-продажу будинку, відмова в задоволенні якої має наслідком відмову в задоволенні позову про визнання права власності на будинок за позивачем.

Доводи позивача, наведені в апеляційній скарзі, про те, що суд не обєднав в одне провадження його позов із позовом ОСОБА_2 до нього про визнання права власності на житловий будинок в с. Новопіль Черняхівського району Житомирської області згідно договору купівлі-продажу від 29.03.1991 року, є безпідставними, оскільки розгляд позовів в одному провадженні не вплинув би на наслідки у вирішенні спору.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що купівля спірного будинку була здійснена батьками для сина ОСОБА_4, а ОСОБА_2 отримав грошову компенсацію не підтверджені жодними доказами, а тому не можуть враховуватись при ухваленні рішення.

Доводи позивача про те, що батько та він, як спадкоємець, набув право власності на спірний будинок за давністю володіння є безпідставними, оскільки такі обставини могли б бути предметом дослідження за відсутності чинного договору купівлі продажу будинку.

З огляду на наведе, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 209,303, 307,308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 01 жовтня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді