22-ц/775/201/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції Кашицька С.А.
Категорія 27 Доповідач Баркова Л.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Баркової Л.Л.

Зайцевої С.А., Сорока Г.П.

при секретарі : Бельченко Б.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ПАТ Комерційний Банк «Приватбанк» на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 24 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 грудня 2014 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено за пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ПАТ КБ «Приватбанк» Шишелову Н.В., яка просила скаргу задовольнити та відповідачки ОСОБА_4, яка просила про відхилення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Вирішуючи справу та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно перевірив доводи позивача та заперечення відповідачки, правильно визначив правовідносини, що виникли між сторонами та закон, який їх регулює і дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду з вимогою про стягнення кредитної заборгованості, на застосуванні якого наполягала відповідачка, підстав для задоволення позову не має.

Не погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки він відповідає встановленим обставинам та положенням закону.

Як вбачається зі справи і встановлено судом, 28.06.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4, на підставі її заяви, був укладений кредитний договір № MRХRFD11101213 за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 1560 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та сплатою штрафів при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, строком на 10 місяців з 28.06.2007 року по 24.04.2008 року. (а.с.11)

За судовим наказом Іллічівського районного суду міста Маріуполя від 28.05.2008 року на користь позивача за його заявою, у зв'язку із порушенням відповідачки строків платежу за цим кредитним договором, з останньої була стягнута заборгованість в розмірі 2059 грн.46 коп. (а.с.7)

Як стверджує відповідачка суму заборгованості за судовим наказом від 28.05.2008 року вона повністю сплатила і перед Банком іншої заборгованості не має. При розгляді справи в апеляційному суді надала довідку за №04р-5681 від 06.02.2015 року Відділу обліку заробітної плати за місцем роботи в ПАТ «ММК ім.Ілліча», із якої вбачається що сума заборгованості утримувалась із заробітної плати відповідачки за виконавчим листом, за яким останнє утримання було здійснено у березні 2011 року. (а.с.73)

З вимогами про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду 03.11.2014 року. (а.с.2-3)

Відповідно до розрахунку суми заборгованості за договором № MRХRFD11101213 від 28.06.2007 року та умов надання банківських послуг станом на 29.09.2014 року позивач визначив у відповідачки заборгованість у сумі 14244,91 грн., що складається із: заборгованості по процентами за користування кредитом 3776,09 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 11373,76 грн., штрафів: 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 654,52 грн. (процентна складова). (а.с.8-9)

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін на підставі договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно із ч.2 ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладання стягнення на заставлене майно, тощо)

Пунктом 7 ч.1ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється кредитодавцю вимагати повернення споживчого кредиту строк давності якого минув.

З урахуванням наведеного, та приймаючи до уваги, що відповідачка при розгляді справи в апеляційному суді просила про застосування строку позовної давності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки перебіг строку позовної давності розпочався з часу набрання чинності судового наказу, тобто у червні 2008 року

Посилання представника позивача на п.5.5. Умов надання споживчого кредиту, за якими термін позовної давності визначений у 5 років є неспроможними, оскільки позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що на час отримання кредиту вони діяли і з ними відповідачку було ознайомлено, а остання цей факт заперечує. Більш того, і цей строк позовної давності, з урахуванням наведеного, сплинув.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачкою до квітня 2011 року нібито у погашення заборгованості вносились добровільні платежі, спростовуються довідкою №04р-5681 від 06.02.2015 року Відділу обліку заробітної плати за місцем роботи в ПАТ «ММК ім.Ілліча».

Крім того, оскільки судовий наказ про стягнення заборгованості за кредитним договором був виконаний у примусовому порядку у березні 2011 року, нарахування процентів за користування кредитними коштами, неустойки, штрафів, тощо поза строком дій кредитного договору законом не передбачено.

Інші доводи апеляційної скарги також не належать до тих підстав з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування оскаржуваного судового рішення, а тому підстав для її задоволення не має.

Рішення суду відповідає встановленим обставинам справи, положенням ст.ст.10,60,213-214 ЦПК України, ст.ст.256,266 ЦК України, п.7ч.13,ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», роз'ясненням, викладених у п.31 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», і підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ПАТ Комерційний Банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 грудня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення, може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції.

Судді