АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2385/15 Справа № 205/2247/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Залімська Н. В. Доповідач - Гайдук В.І.
Категорія 46
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Міхеєвої В.Ю., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Видюкової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2014 року

у цивільній справі за позовом 19 окремого мостового загону ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 , Головного управління Державної міграційної служби Ленінського району м. Дніпропетровська, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,
ВСТАНОВИЛА:
У березні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що під час проходження військової служби ОСОБА_4 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 , було видане житлове приміщення, а саме: квартира АДРЕСА_1 , балансоутримувачем якого є позивач, та в якому зареєстровані та проживають треті особи. Також, з 1998 року у вказаному житловому приміщенні зареєстрований син ОСОБА_4 відповідач ОСОБА_1 . Проте, оскільки останній протягом тривалого часу за вказаною адресою не проживає, не сплачує комунальних платежів, позивач просив суд визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зобов`язати Державну міграційну службу зняти ОСОБА_1 з реєстрації за спірною адресою (а.с. 4-6).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2014 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням 19 окремого мостового загону ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_2 , що є підставою для зняття його з реєстрації за цією адресою. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат (а.с. 43-44).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення, у зв`язку з чим ставить питання про його скасування та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову (а.с.70-75).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 47 Конституції України та ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути примусово позбавлений права користування житловим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом за відповідним рішенням суду.

Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У відповідності до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, в квартирі АДРЕСА_1 , яка знаходиться на балансі позивача, зареєстровані та проживають ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за даною адресою зареєстрований також відповідач ОСОБА_1 (а.с. 8-9).

Житлове приміщення належить до державного житлового фонду (а.с. 7).

Актом від 06 листопада 2013 року, складеним комісією у складі: ОСОБА_5 (кв. №13), ОСОБА_6 (кв. № 22), майора ОСОБА_7 , капітана ОСОБА_8 , капітана ОСОБА_9 , капітана ОСОБА_10 , та затвердженого командиром військової частини підполковником ОСОБА_11 , було встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не проживає за спірною адресою близько чотирьох років.

Доводи відповідача ОСОБА_1 про те,що він не проживав у спірній квартирі з 2010 року у зв`язку з тим, що у нього склались складні відносини із ОСОБА_2 , йому чинили перешкоди у користуванні спірною квартирою, але він приймав участь в утриманні квартири, зібраними по справі доказами не знайшли свого підтвердження, такі докази не були відповідачем надані і до суду апеляційної інстанції.

Допитані в судовому засіданні апеляційної інстанції свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , суду пояснили що у березні 2014 року одного разу вечором разом з відповідачем заходили до спірної квартири, але до квартири не потрапили, оскільки їм ніхто двері не відкрив.

Судом також з`ясовано в судовому засіданні апеляційної інстанції, що з 2010 року з приводу вселення чи усунення перешкод у користуванні спірною квартирою відповідач до житлових, правоохоронних органів, до суду за захистом порушених прав не звертався. Замки на вхідних дверях не мінялися, у відповідача були наявні ключі від замків на вхідних дверях. Ці обставини відповідач підтвердив в судовому засіданні

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності ОСОБА_1 без поважних причин понад шість місяців за місцем своєї реєстрації.

Колегія суддів вважає також, що, всупереч приписам ст.ст. 10-11 та 60 ЦПК України, відповідач не надав належних та допустимих доказів, які б підтвердили користування ним спірним житлом, поважність його відсутності за місцем реєстрації або доказів того, що з боку позивача йому чиняться перешкоди у користуванні житловим приміщенням.

Враховуючи наведене, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, оскільки підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: