Справа № 242/120/15-ц
Провадження № 2/242/160/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

17 березня 2015 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Моцного О.С., при секретарі Нарижній О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 20.01.2015 року звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в якій зазначила, що їй та її неповнолітній донці на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач перебуває з нею в зареєстрованому шлюбі з 13.11.1999 року, натомість квітня 2013 року відповідач разом з ними не мешкає, коштів на утримання квартири не надає. ОСОБА_2 має власну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2. Просить суд, визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, а також зобов'язати Селидівський міський суд Донецької області зняти з реєстрації ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути на її користь понесені судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, надав суду заяву з клопотанням слухати справи у її відсутність та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у випадку неявки до судового засідання відповідача, належним чином повідомленого та такого, що не повідомив про причини неявки, суд може прийняти заочне рішення на підставі доказів, що маються в справі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд вважає, можливим розглянути справу з постановленням заочного рішення в порядку с т. ст. 224-225 ЦПК України.

Суд дослідивши матеріали справ, вивчивши законодавство, що регулює спірні правовідносини встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про одруження НОМЕР_1 від 13.11.1999 року, виданого міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Донецька, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 13.11.1999 року.

Згідно свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) № 1090 від 29.01.2001 року, квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 1/2 частка квартири та членам її сім'ї ОСОБА_4 1/2 частка квартири.

Відповідно до договору на участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 29.01.2001 року, ОСОБА_1 здійснює плату за обслуговування будинку. за санітарне обслуговування прибудинкової території, технічне обслуговування будинку відносно всієї площі квартири, на ремонт відносно-відновлювальної вартості квартири, а також за комунальні та інші послуги.

Актом від 06.01.2015 року, складеного паспортистом ОСОБА_5 та начальником абонслужби ОСОБА_6 у присутності свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 встановлено, що ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 не проживає з 2013 року.

Відповідно до довідки № 10 від 12.01.2015 року, виданої КП «Служба єдиного замовника», ОСОБА_1 зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1. Разом з нею за цією адресою зареєстровані: донька - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та чоловік - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який в даній квартирі не мешкає.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини 4 статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статтею 191 ЖК України закріплено, що житлові спори вирішуються відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням вимог ст. 405 ЦК України, за якими члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд вивчивши матеріали справи, оцінивши представлені в силу ст. 60 ЦПК України докази, законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов до висновку, що позов в частині визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування спірним житлом, підлягає задоволенню, оскільки відповідачі не проживають у спірному житловому приміщенні понад один рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таким чином, позовні вимоги в частині зобов'язання Селидівського міського суд Донецької області зняти з реєстрації ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, задоволенню не підлягають, оскільки саме по собі рішення про визнання особи, таким, що втратив право користування житловим приміщенням є підставою для зняття його з реєстрації за даною адресою.

У відповідності зі ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

В судовому засіданні документально підтверджені витрати позивача на сплату судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп., які підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 9, 156, 191 Житлового кодексу України, ст. ст. 321, 405 ЦК України, ст.ст. 11, 60, 213-218, 224 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору у розмірі 243(двісті сорок три) грн. 60 коп.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана до місцевого суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя