ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2015 р. м. Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Зуй Т.С.,

при секретарі - Антощенко Г.М.,

з участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Фастові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

19.01.2015 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що від шлюбу з відповідачем, який було розірвано за рішенням суду, сторони у справі мають малолітню дитину - доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням суду з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини від заробітку (доходу). Позивачка зазначає, що на даний час вона самостійно оплачує всі витрати, пов'язані з забезпеченням дитини, а саме: придбаває їй необхідні речі, сплачує за відвідання секції з дошкільної підготовки, секції з раннього вивчення іноземної мови, купує ліки, відвозить доньку на лікування до лікарів, самостійно забезпечує доньку всім необхідним для життя - від їжі до оздоровлення та здібностей. Позивачка просить стягнути з відповідача 18017 грн. понесених нею додаткових витрат на дитину, що пов'язані з обставинами розвитку доньки та навчання.

В судовому засіданні представник позивача уточнила вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснила суду, що у сторін народилася хвороблива дочка, яка не може відвідувати дитячий дошкільний заклад. Відповідач сплачує аліменти на свій розсуд, а не за рішенням суду, тому має заборгованість по аліментах, йому було обмежено право у виїзді за кордон, при цьому він має можливість надавати допомогу. Позивач не має можливості працювати, так як зайнята доглядом за дитиною. Позивачка понесла додаткові витрати на дитину, які пов'язані з її розвитком здібностей, лікуванням, придбанням вітамінних препаратів. Дитина має за висновком психолога відповідний рівень знань.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав викладених у письмових запереченнях, які приєднано до матеріалів справи, просить відмовити у задоволенні позову, а також пояснила суду, що відповідач офіційно не працює має незадовільний стан здоров'я на, що витрачає кошти,також надає матеріальну допомогу непрацездатній матері. Витрати на які посилається позивачка не є додатковими, а забезпечують достатній розвиток дитини. Крім того, відсутні будь-які докази того, що куплені ліки показані дитині за рецептом лікарів. Відповідач не визнає і навчання дитини англійської мови, оскільки вважає неналежними доказами понесення витрат надані позивачкою розписки, враховуючи, що на них не міститься печатки відповідного закладу, а також відсутні докази того, що вона дійсно проходила там навчання, оскільки за довідками лікарів дитина в цей час хворіла. Від уплати аліментів відповідач не ухиляється, про що свідчать надані копії квитанцій про перерахування грошових коштів. Підготовка дитини на дошкільнятку, представник вважає, що таке навчання не є особливими здібностями, які потребують додаткових витрат на дитину.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що шлюб між сторонами у справі розірвано, від шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження (а.с. 22).

З 2012 року за рішенням суду з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини від заробітку (доходу).

Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Звертаючись до суду із позовом про стягнення додаткових витрат на дитину, позивачка просить стягнути ? частину додаткових витрат на лікування в сумі 14 711 грн. та ? частину витрат на загальний розвиток дитини в сумі 13001 грн.

Відповідно до положень ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі.

З огляду на вказані вище вимоги Закону, позивачем мають бути доведені особливі обставини, які спонукали її до додаткових витрат на дитину.

Такими обставинами, на думку суду, можуть бути несподіване захворювання, для лікування якого необхідна значна сума коштів, нещасний випадок, а також необхідність розвитку здібностей дитини, яка їх має, зокрема, до музики, до спорту, тощо.

Саме такі обставини можуть вважатись особливими, їх понесення будь-яким з батьків зумовлює участь іншого в оплаті цих витрат.

Суд вважає, що у витратах, понесених при звичайному способі життя, навіть якщо вони і є додатковими, однак не зумовлені вказаними вище особливими обставинами, участь другого з батьків обов'язковою не є.

Саме до таких витрат суд в даній справі відносить витрати позивачки по наданню послуг за відвідування дитячих груп, оскільки на думку суду ці витрати є поточними і не викликані особливими обставинами, тобто хворобою дитини, потребою в оздоровленні, необхідністю додаткового лікування, направлення на санаторно-курортне лікування, а також у додаткових витратах на розвиток здібностей дитини. Витрати понесені позивачкою і підтверджені квитанціями на оплату ( придбання ) таких речей, як олівці, ручки, фарби, пластилін, книжки, зошити, іграшки, одяг не є додатковими, а є щоденними - постійними на утримання та виховання і розвиток дитини. Витрати на зайняття в дошкільнятку та вивчення англійської мови, зайняття в гуртках не є обов'язковими і не викликані неможливістю відвідувати дитячий дошкільний навчальний заклад та оплачуються позивачкою за власним бажанням та бажанням матері у додатковому вихованні та всебічному розвитку дитини. Особливі обставини для навчання у дошкільному закладі, а ні позивачем, а ні його представником суду не наведені. Які саме здібності дитини розвиваються у цьому навчальному центрі, що потребує додаткових витрат на дитину стороною позивача не зазначено. При цьому, суд вважає, що загалом дошкільне навчання дитини як її природна потреба та обов'язок батьків, охоплюється питанням стягнення аліментів та не може розглядатись як додаткові витрати на дитину, оскільки відповідну підготовку до школи має пройти кожна дитина, а особливі обставини вказують виключні випадки участі батьків у додаткових витратах на дитину.

Теж саме і стосується лікування дитини, так квитанції на придбання ліків не підтверджені виписками з медичної документації. Ці витрати також не є додатковими, а викликані частими хворобами дитини, потребою укріпити імунітет, тому суд приходить до висновку, що позивачкою були придбані природно потрібні товари, які в розумінні положень ст. 185 СК України, не є додатковими витратами на дитину.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав вважати, що витрати, які понесені позивачкою зумовлені будь-якими особливими обставинами, що кореспондує обов'язок відповідача по оплаті їх частини у відповідності до вимог ст.185 СК України.

Разом з тим представником позивача не надано суду доказів, які саме додаткові витрати несе позивачка в зв'язку з розвитком здібностей дитини та саме які вона здібності дитини розвиває, яким чином.

Всі витрати, на які посилається представник позивача направлені на нормальний розвиток дитини, що й підтверджується висновком психолога, про те, що дитина має відповідний рівень знань для її віку, підготовлена до навчання в школі.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, та приймає рішення про відмову у його задоволенні у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 15, 60, 88, 169, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 141, 180, 185 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.С.Зуй