Провадження № 2/727/296/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2015 року Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:

головуючого судді: Яреми Л.В.

при секретарі: Гуцул Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним.

Посилався на те, що згідно договору позики, нібито укладеного 10 серпня 2010 року в письмовій формі між ним та відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3, згідно умов якого ОСОБА_2 на умовах строковості, зворотності, надала гроші в сумі 40000 дол. США, а він у відповідності із п.п. 1.2, 2.1 договору нібито зобов'язався повернути їй надану позику в строк до 30 грудня 2010 року.

23 вересня 2009 року між ним та ОСОБА_3 був укладений договір позики на суму 40000 доларів США, за яким він отримав дані кошти строком до 31 грудня 2009 року. З метою пролонгації договорів на термін до року, вони в 2010 році уклали ще декілька договорів на ту ж саму суму, яку він нібито отримав і по закінченню дії договорів повертав. Останній договір позики від 01 квітня 2010 року, на ту ж саму суму, був укладений із відповідачкою ОСОБА_2 По закінченню терміну дії договору від 01 квітня 2010 року, ОСОБА_4 його попередив, що для пролонгації даного договору, він мав повернути ці кошти у повному обсязі, і тільки потім їх отримати після підписання договору. Предметом договору була одна й та ж сума 40000 доларів США. Вказує, що дану суму він 31 липня 2010 року повернув через ОСОБА_4 відповідачці ОСОБА_2 разом із проектом нового тексту договору від 10 серпня 2010 року, який він підписав та ствердив печаткою до отримання будь-яких коштів, як було домовлено. Ні з ОСОБА_2, ні з ОСОБА_3 він не зустрічався та коштів від них не отримував.

Зазначає, що договір позики від 10 серпня 2010 року між ним та відповідачкою ОСОБА_2, за яким нібито він отримав на умовах строковості, зворотності, грошові кошти в сумі 40000 доларів США, так званою позикодавцею не підписаний і коштів від неї він не отримував.

Посилається на те, що висновком експерта № 782-к від 18 липня 2014 року судової почеркознавчої експертизи категоричної відповіді на питання «чи зроблений підпис власноручно ОСОБА_3 або іншою особою» не надав, тобто відсутня сторона договору, яка нібито передала, а він нібито отримав кошти «згідно договору».

Вказує, що відсутня сторона в договорі, оскільки договір позики не підписаний відповідачкою, тобто не стороною договору, а ні її чоловіком, отже не підтверджено факт передачі йому будь-яких коштів.

Просить визнати договір позики від 10 серпня 2010 року між ним та відповідачкою ОСОБА_2 на суму 40000 доларів США недійсним.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_2- ОСОБА_6 позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час і дату розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, тому суд вважає можливим розглянути справу без його участі.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_5 та представника відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову належить відмовити.

Судом встановлено, що 10 серпня 2010 року ОСОБА_1 було підписано та завірено печаткою приватного підприємця договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 надала позику в сумі 40000 доларів США, строком до 30 грудня 2010 року ( а.с. 5-6).

Пунктом 2.4. договору позики від 10 серпня 2010 року передбачено, що датою підписання позики вважається дата підписання цього договору позичальником, підписавши цей договір позичальник стверджує факт передачі йому грошових коштів, вказаних у п. 1.1. цього договору. Таким чином, своїм підписом та печаткою, відповідно до п. 2.4 договору позики, позивач підтвердив факт передачі йому грошових коштів в сумі 40000 доларів США та погодився із умовами договору.

Згідно пункту 13.1. договору позики, цей договір набирає сили з моменту його підписання сторонами і припиняє чинність по закінченні строку визначеного в п. 2.1. цього договору, але в будь-якому разі не раніше повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні свій підпис в договорі позики не оспорював.

Підпис позивача ОСОБА_1 у договорі позики підтверджує факт виникнення між сторонами правовідносин, що виникають із вказаного договору, що свідчить про повне виконання відповідачкою ОСОБА_2 взятих на себе за договором зобов'язань щодо передачі позивачу 40000 доларів США.

Статтею 202 ЦК України, визначено, що правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договорами).

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно Правової позиції Верховного Суду України (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13) від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до ст. 360-7 ч.ч. 1, 2 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 жовтня 2014 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3, про визнання договору неукладеним відмовлено. В рішенні суду встановлено, що 10.08.2010 року ОСОБА_1 підписано та завірено печаткою підприємця договір позики, згідно якого позика в сумі 40000 доларів США надається позикодавцем ОСОБА_2 позичальнику ОСОБА_1 на строк до 30.12.2010 р.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 19 листопада 2014 року, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 жовтня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3, про визнання договору неукладеним залишено без змін.

Договір позики від 10 серпня 2010 року є двостороннім правочином, в оспорюваному договорі зазначені сторони договору позикодавець - ОСОБА_2, позичальник - ОСОБА_1.

Посилання позивача на те, що не встановлена сторона договору, відсутній кредитор спростовується самим договором, який є в матеріалах справи, в якому зазначена позикодавець ОСОБА_2 та який особисто підписаний позивачем.

Посилання позивача, що договір позики не підписаний відповідачкою ОСОБА_2, про що свідчить висновок експерта № 782-К від 18 липня 2014 року, в якому вказана, що підпис в графі «Позикодавець» у договорі позики від 10 серпня 2010 року - ймовірно виконані ОСОБА_3, не спростовуює факту наявності одностороннього зобов'язання повернути отриману суму позики, оскільки після укладення оспорюваного договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення позики або рівної кількості речей того ж роду та тої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відсутність підпису відповідачки ОСОБА_2 у договорі не є підставою для визнання договору недійсним.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним є безпідставними, а тому в позові слід відмовити.

Не підлягає задоволенню заява представника відповідачки ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності, оскільки права позивача не порушені і відмова в позові за безпідставністю є самостійною підставою для цього.

В п. 11 Постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

На підставі викладеного, ст.ст. 16, 203, 205, 207, 215, 218, 1046, 1047, 1049 ЦК України, п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 10, 58, 59, 60, 61, 212, 213, 215, ч.ч.1,2, 360 -7 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м.Чернівці шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.В.Ярема