У Х В А Л А

Іменем України

19 березня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді: Бондаренка Ю.О.

суддів: Куцин М.М., Собослой Г.Г.,

при секретарі: Маринець Д.М..

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 20 січня 2015 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування удаваним правочином, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування від 20.03.2012 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - удаваним правочином.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.03.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування за умовами якого, ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1.

Позивач вважає даний правочин удаваним і вчиненим для приховання іншого правочину, а саме договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, так-як в рахунок вищевказаного майна ним було передано, а відповідачем отримано кошти в сумі 205231 грн., що підтверджується розпискою.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 січня 2015 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення суду, як таке що ухвалене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. Вимоги апелянта мотивовані тим, що суд першої інстанції не врахував докази які підтверджують факт укладання договору купівлі-продажу, а саме отриманням відповідачем грошей в рахунок квартири, що підтверджується розпискою та визнання позову відповідачем.

У судовому засіданні апелянт та представник відповідача підтримали апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

У відповідності до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 20 березня 2012 року, ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 (а.с.5-6).

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач визнав позов (а.с.18).

Діюче законодавство, а саме ст. 235 ЦК України визначає удаваний правочин таким, що вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладання правочину, що за його думкою є удаваним, 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин, 3) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені договором дарування, тобто відсутність, на момент його укладання у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин позивачем в судовому засіданні не доведено.

Так, доказом удаваності правочину позивач вважає визнання позову відповідачем та отриманням останнім грошей за фактичний продаж квартири.

Згідно з ст. 57 ЦПК України будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними та допустимими, тобто такими даними, які містять інформацію щодо предмета доказування і одержані в порядку, встановленого законом.

З самого договору дарування вбачається, що дарунок вчинений з розумінням значення своїх дій, що передбачає вчинення саме дарунку, а не продажу квартиру.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Сторонами укладено і нотаріусом було посвідчено саме договір дарування, а не договір купівлі-продажу з нотаріальним посвідченням, які відрізняються по своїй правовій природі.

З огляду на наведене визнання відповідачем позову суперечить діючому законодавству, що в силу ч. 3 ст. 174 ЦПК України є підставою для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову і продовження судового розгляду.

Крім тверджень позивача та визнання позову відповідачем інших доказів удаваності договору сторонами, суду першої інстанції не подавались.

Розписка від 20.03.2012 року про отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 205231 грн. в рахунок квартири АДРЕСА_1, є неконкретизованою так-як не містить інформації щодо отримання грошових коштів в рахунок саме продажу даної квартири відповідачем, а не розрахунок за оренду даного житла і.т.д..

Більше того, в силу ч.2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суддосліджує докази, які судом першої інстанції були дослідженіз порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Розписка про отримання грошей не була подана суду першої інстанції, а долучена до справи як додаток до апеляційної скарги. Апелянт не зазначив поважних причин неподання розписки до суду першої інстанції розписки, в зв'язку з чим даний доказ судом апеляційної інстанції не може бути взятий до уваги.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 січня 2015 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: