АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/5279/15 Головуючий І інстанції -
Справа: № 640/2334/15-ц Чередник В.Є.
Категорія: трудові Доповідач - Костенко Т.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Костенко Т.М.

суддів: Швецової Л.А., Гальянової І.Г.

за участі секретаря Герасимової К.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 травня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» про стягнення заборгованості із заробітної плати,-

в с т а н о в и л а

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою, в якій з урахуванням подальших уточнень просив стягнути з ПАТ «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» на його користь заборгованість на загальну суму 32578,88 грн., що включає суму заборгованості з заробітної плати у розмірі 2545,80 грн., суму вихідної допомоги у розмірі 3940,20 грн. та суму компенсації за несвоєчасність розрахунку при звільненні у розмірі 26092,88 грн. Зазначені суми позивач просив стягнути з наступним відрахуванням належних до сплати податків і обов'язкових платежів, які стягнути з відповідача. Також позивач просив зобов'язати відповідача виконати свої зобов'язання зі сплати обов'язкових платежів, податків та зборів зі стягнутих на користь ОСОБА_2 сум заборгованості та компенсувати єдиний соціальний внесок. При цьому позивач стверджував, що при звільнені йому не було видано довідку про роботу та заробітну плату, не виплачена заборгованість із заробітної плати за період із серпня 2014 року по листопад 2014 року, не виплачена вихідна допомога в зв'язку зі звільненням, підприємством не сплачений ЄСВ за період з лютого по листопад 2014 року.

В судове засідання позивач не з'явився, подав письмову заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, уточнену позовну заяву підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явилась, подала письмові заперечення, в яких просила позовну заяву визнала частково в сумі 8937,68 грн., що складається з заборгованості по заробітній платі та вихідної допомоги в розмірі 6486,00 грн., а також середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 2451,68 грн., з підстав викладених письмово.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22 травня 2015 року позовні вимоги задоволені частково: стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_2 8937,68 грн., що складається з:

-заборгованості по заробітній платі у розмірі 2545,80 грн.;

-вихідної допомоги в розмірі 3940,20 грн.;

-середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 2451,68 грн.

В іншій частині позову було відмовлено. Вирішене питання щодо розподілу судових витрат.

ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою на зазначене рішення суду першої інстанції, та зазначив, що таке рішення він вважає незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційні доводи обґрунтував тим, що судом було обчислено суму заборгованості за прострочення розрахунку лише за відпрацьовані позивачем робочі дні, в той час як у відповідності до чинного законодавства необхідно було обчислювати календарні дні затримки. Таким чином, ОСОБА_2 вважає, що сума до стягнення повинна бути набагато більшою, ніж та,що встановлена рішенням суду.

Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку в частині вирішення питання про сплату відповідачем ЄСВ, оскільки факт зарахування коштів зі сплати цього внеску судом не встановлювався, а довідки про заборгованість, надані позивачем, до уваги взяті не були.

Враховуючи викладене вище, апелянт просить змінити оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час розрахунку, а також зобов'язати відповідача перерахувати на його користь суми заборгованості та компенсацію єдиного соціального внеску.

У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК України суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміненню з підстав передбачених п.п.3 та 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, виходячи з наступного.

Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами та не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 з 2006 року працював електромонтером охоронно-пожежної сигналізації ПАТ «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань». Починаючи з липня 2013 року позивач заробітну плату отримує нерегулярно внаслідок чого утворилася заборгованість, яку йому було виплачено після звернення до суду із заявою про видачу судового наказу.

11.11.2014 року позивач був звільнений із займаної посади електромонтера охоронно-пожежної сигналізації у відповідності до ст. 40 п. 1 КЗпП України.

За положеннями ст.116 КЗпП України під час звільнення працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Крім того, відповідно до вимог ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з зазначених підстав працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Як вбачається з матеріалів справи, остаточний розрахунок при звільненні ОСОБА_2 стороною відповідача не проведений до теперішнього часу.

Саме з таких обставин виходив районний суд, приймаючи рішення про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 заборгованості по заробітній платі та вихідної допомоги при звільненні у сумі 6486 гривень, а також середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку у сумі2451 грн. 68 коп.

Судова колегія не може погодитись із висновком районного суду в частині обрахування розміру виплат середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, виходячи з наступного.

За приписами ст.117 КЗпПУ в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку.

Як свідчать матеріали справи, на підприємстві відповідача на підставі відповідних наказів директора в період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року був встановлений неповний дводенний робочий тиждень, а в період з 01.01.2015 року по 01.03.2015 року підприємство повністю зупинило свою діяльність. З урахуванням зазначених обставин, районним судом, з посиланням на п.8Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, нараховано санкцію, передбачену ст.117 КЗпП України з урахуванням кількості робочих днів за спірний період, а не за весь час затримки розрахунку, як передбачає Закон.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши під час розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку у разі звільнення, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступний після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпПУ стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не звільняє його від відповідальності.

Суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин по справі.

З урахуванням наведеного, судова колегія вважає, що стягненню підлягав би середній заробіток за 253 календарних дні, тобто з 12 листопада 2014 року по день ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Разом із тим, оскільки між сторонами існує спір за основними сумами заборгованості, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 виплати, передбачені ст. 117 КЗпПУ у сумі 6500 (шести тисяч п'ятисот) грн., пропорційно до розміру несплачених при звільненні сум та з урахуванням принципу розумності та справедливості.

Стосовно позовних вимог про відрахування належних до сплати податків та обов'язкових платежів, зобов'язання відповідача виконати свої зобов'язання зі сплати обов'язкових платежів, податків та зборів,перерахування на його користь компенсації єдиного соціального внеску, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні таких вимог, оскільки доказам по справі в цій частині дана об'єктивна оцінка і зроблений вірний висновок.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели чи могли призвести до неправильного вирішення справи.

За зазначених обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині розміру стягнення середньомісячного заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 303, 304, 309, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 травня 2015 року змінити.

Збільшити розмір стягнутого з Публічного акціонерного товариства «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 6500 (шести тисяч п'ятисот) гривень.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий-

Судді -