ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гончара В.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» в особі відокремленого підрозділу «Вагонна дільниця ст. Жмеринка» про зобов'язання працевлаштування у зв'язку із звільненням після закінчення строкового трудового договору, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 07 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 17 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом. Зазначала, що починаючи з 1993 року працювала провідником пасажирського вагону Жмеринської дирекції з обслуговування пасажирів. Трудові відносини між нею та відокремленим підрозділом «Вагонна дільниця ст. Жмеринка» (далі - ВП «Вагонна дільниця ст. Жмеринка») оформлялися трудовими контрактами, які переукладались кожний рік.

13 січня 2014 року між ОСОБА_3 та вагонною дільницею ст. Жмеринська укладено контракт № 4709, за умовами якого позивач прийнята на роботу в вагонну дільницю на посаду провідника пасажирського вагону на строк з 18 січня 2014 року по 17 травня 2014 року.

07 березня 2014 року начальник дільниці ВП «Вагонна дільниця ст. Жмеринка» ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_3 про те, що контракт укладений з нею 13 січня 2014 року, буде припинений на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку його дії.

Наказом № 53/ос від 16 травня 2014 року ОСОБА_3 звільнено із займаної посади з 17 травня 2014 року.

ОСОБА_3 зазначала, що є матір'ю двох неповнолітніх дітей, аліменти на їх утримання від колишнього чоловіка не отримує, а тому її звільнення відбулось з порушенням ст. 184 КЗпП України.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 07 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 17 листопада 2014 року, у позові ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувані рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у позові суди виходили із того, що ОСОБА_3 звільнено з посади провідника пасажирського вагону ВП «Вагонна дільниця ст. Жмеринка» на законних підставах, оскільки вона прийнята на роботу і звільнена з роботи в строки, передбачені (строковим трудовим договором) на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, на її утриманні немає дітей віком до трьох років, вона не є одинокою матір'ю при наявності дітей віком до чотирнадцяти років, а тому норми ст. 184 КЗпП України на неї не поширюються.

Судом встановлено, що 13 січня 2014 року між ВП «Вагонна дільниця ст. Жмеринка» та ОСОБА_3 укладено контракт № 4709, за умовами якого позивач прийнята на посаду провідника пасажирського вагону на строк з 18 січня 2014 року по 17 травня 2014 року.

07 березня 2014 року начальник дільниці ВП «Вагонна дільниця ст. Жмеринка» повідомив ОСОБА_3 про те, що укладений з нею трудовий контракт від 13 січня 2014 року буде припинено на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку його дії.

Наказом (розпорядженням) від 16 травня 2014 року № 53/ос про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_3 звільнено з займаної нею посади за п. 2 ст. 36 КЗпП України з 17 травня 2014 року.

Відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Згідно положень ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що одинокою матір'ю є жінка, яка не перебуває в шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері; вдова; інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама.

Судом першої інстанції встановлено, що на утриманні ОСОБА_3 знаходиться двоє неповнолітніх дітей, рішенням суду від 11 жовтня 2004 року шлюб між нею та чоловіком розірвано, на підставі рішення суду їй видано виконавчий лист про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та відкрито виконавче провадження, однак державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Твирівського районного управління юстиції винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів у зв'язку із сплатою аліментів батьком дітей у повному обсязі.

За таких обставин, відмовляючи в позові, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що звільнення ОСОБА_3 з посади провідника пасажирського вагону ВП «Вагонна дільниця ст. Жмеринка» проведено з дотриманням вимог чинного законодавтсва, оскільки вона була прийнята на роботу на підставі контракту (строкового трудового договору) та звільнення у зв'язку із закінчення строку його дії у відповідності до п. 2 ст. 36 КЗпП України, на утриманні позивача немає дітей віком до трьох років, вона не є одинокою матір'ю при наявності дітей віком до чотирнадцяти років, а тому відсутні підстави вважати, що під час її звільнення не було дотримано вимог ст. 184 КЗпП України.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, судові рішення у справі ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводами касаційної скарги не спростовані, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. ст. 333, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 07 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 17 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.П. Гончар
Судді: В.І. Амелін Т.П. Дербенцева С.О. Карпенко Д.О. Остапчук