АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Вербової І.М., Музичко С.Г.

при секретарі - Кутц А.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 05 грудня 2014 року в справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: Орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИЛА :

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з первісним позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 з позивачем (її батьком).

У травні 2014 року ОСОБА_3 подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 з нею (її матір'ю).

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05.12.2014 року в задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічну позовну заяву задоволено. Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю - ОСОБА_3

Справа № 760/5814/14
№ апеляційного провадження:22-ц/796/434/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Коробенко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення первісного позову. Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, відсутність повного і всебічного з'ясування всіх обставин справи. В обґрунтування своїх доводів вказує, що висновок органу опіки та піклування і висновок психолога не є об'єктивними, а тому вони необґрунтовано було покладені в основу рішення суду першої інстанції. Вважає, що при розгляді справи суд проігнорував докази, які були надані позивачем за первісним позовом. Також посилається на безпідставне незастосування судом першої інстанції вимог Конвенції про права дитини та положень національного законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Посилається на те, що відповідач за первинним позовом немає самостійного доходу, а тому немає достатніх коштів на утримання доньки. Вказує, що суд необґрунтовано розглянув та задовольнив зустрічний позов в зв'язку з тим, що сторони по справі прирозірванні шлюбу в позасудовому порядку вже визначали місце проживання дитини з матір'ю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали учать при розгляді справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні первісного позову, суд першої інстанції виходив з того, що у малолітньої ОСОБА_5 напружені відносини зі своїм батьком. Задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції посилався на висновок органу опіки та піклування, а також те, що матір'ю дитини створені належні умови для розвитку її особистості.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

При розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанції встановлено, що 10.11.2006 був зареєстрований шлюб, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про шлюб за актовим записом №2191 (а. с. 74). Від шлюбу мають доньку ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_5 згідно свідоцтва про народження за актовим записом № 1412 (а. с. 15). Вказаний шлюб було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 48 від 23.02.2010 (а. с. 16). Після розірвання шлюбу між сторонами, малолітня донька залишилась проживати із матір'ю - ОСОБА_3 Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 10.06.2011 встановлено регламент побачень ОСОБА_1 з донькою щомісяця кожного понеділка та четверга з 18:30 год. до 20:00 год., та кожної неділі з 10:00 год. до 19:00 год. поза межами місця її проживання (а. с. 24-26). Відповідно до характеристики виданої ТОВ «Датацентр «Колокол» та трудової книжки, ОСОБА_1 працює на посаді інженера з комп'ютерних систем з 01.08.2013, зарекомендував себе з позитивної сторони (а. с. 17-18). Наявні довідки про стабільний дохід останнього від 13.12.2013 та 16.12.2013 (а. с. 19-20). Позивач ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_1, яка займає загальну площу 44,10 кв.м, з неї житлова 30,20 кв.м., дана квартира є двокімнатною та знаходиться на 4 поверсі 5 поверхового будинку. Сім'я складається з чотирьох чоловік: ОСОБА_8 - власник; ОСОБА_1 - сина; ОСОБА_4 - матері; ОСОБА_5 - онука відповідно до довідки від 06.12.2013 (а. с. 29). Згідно з довідкою від 07.12.2013 квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_9 (а. с. 30). Відповідно до акту обстеження умов проживання затвердженого Начальником служби у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві ДА від 11.10.2013, дана квартира розміщена на 5 поверсі 9 поверхового будинку та складається з 3 кімнат. За вказаною адресою проживають ОСОБА_9 - баба дитини; ОСОБА_8 - дід дитини; ОСОБА_1 - батько дитини; ОСОБА_10 - цивільна дружина батька дитини; ОСОБА_11 - дядько дитини. Встановлено, що умови для перебування малолітньої ОСОБА_5 у вказаній квартирі - добрі, для неї виділена окрема кімната обладнана під дитячу (а. с. 27-28). 3-кімнатна квартира АДРЕСА_3. Відповідно до довідки від 30.10.2013, її загальна площа 64,86 кв.м., житлова площа 49,20 кв.м., розташована на 6 поверсі. В даній квартирі проживають та зареєстровані ОСОБА_12 - власник ос. рахунку; ОСОБА_13 - дочка; ОСОБА_16 - чоловік дочки; ОСОБА_3 - онука; ОСОБА_17 - онук; ОСОБА_14 - онук (а. с. 40), яка належить їм на праві приватної власності в рівних частках згідно з свідоцтва про право власності на житло (а. с. 38-39). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 01.11.2013 у вищевказаній квартирі зазначено, що умови проживання малолітньої ОСОБА_5 є добрі, мати з дитиною мешкають в окремій кімнаті площею 16 кв.м., яка обладнана всім необхідним та стосунки у сім'ї - теплі, дружні, родинні (а. с. 41-42).

Малолітня ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з матір'ю, але відповідач після розлучення неодноразово висловлював бажання забрати дитину, у зв'язку із чим між сторонами виникають конфлікти. Позивач вказує, що мати створює умови для того, щоб їх спільна дитина не бажала зустрічатися з батьком, вважає, що він на теперішній час має можливість зробити для доньки більш комфортні умови проживання та розвитку, в зв'язку з чим звернувся з відповідним позовом. Відповідачка вважає, що батько негативно впливає на розвиток дитини, вона має постійний заробіток в зв'язку з тим, що займається індівідуальним пошивом одягу на замовлення, дитина нею забезпечена усім необхідним для проживання та розвитку, в зв'язку з чим звернулася з вищезгаданим зустрічним позовом. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві ДА від 10.06.2014 складеного за поданням обох батьків дитини, згідно з яким визнано за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_5 саме з матір'ю - ОСОБА_3 (а. с. 85-87).

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які її замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважити гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Відповідно до ч. 2, 3 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини від 20.11.1959 дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням своїх батьків, і в будь-якому випадку в атмосфері любові та моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю.

Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу між її батьками суду необхідно враховувати ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до батьків, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, разом з тим основним критерієм для визначення такого місця є інтереси самої дитини.

Колегія суддів вважає, що обставини справи дають підстави для висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає інтересам дитини, оскільки на цьому етапі її розвитку проживання з матір'ю буде відповідати її повному і гармонійному розвитку, оскільки з точки зору психології між дитиною та її матір'ю в ранньому віці існує дуже тісний зв'язок, розірвання якого накладає глибокий слід в майбутньому на психіці та фізичному розвитку дитини.

При визначенні місця проживання дитини міськрайонним судом вірно враховано, що позивачка є матеріально забезпеченою особою, яка має житло з нормальними соціально-побутовими умовами. Мати піклується про стан здоров'я дочки, її фізичний, духовний та моральний розвиток, розвиток її особистості, забезпечувала дитину достатнім харчуванням, одягом, взуттям.

Враховуючи, що в суді першої інстанції було встановленно, що проживаючи з матір'ю дитина забезпечена необхідними умовами побуту, виховання, розвитку як дівчинка та, враховуючи її вік (вісім років), колегія ввжає висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову та задоволенні зустрічного позову правильними.

При цьму колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при прийнятті такого рішення обґрунтовано послався на висновок психолога Центру психодіагностики та психологічної експертизи Міжнародного інституту глибинної психології Української асоціації психоаналізу №290 від 02.12.2013 року ОСОБА_15 (а. с. 80-83) та висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини (а. с. 85-87) про доцільність проживання дитини саме з матір'ю. Крім того, вказаний психолог був допитаний судом першої інстанції в якості свідка та пояснив, що дослідження, яке вона здійснювала, проходило наодинці з дитиною, без присутності матері, нею було встановлено, що на сьогодні абсолютно недоцільним для дитини є зміна місця проживання та переїзд її до батька, оскільки з мамою у неї склалися гармонійні відносини.

Посилання апелянта на те, що вищезгадані висновки є необгрунтовани, оскільки ґрунтуються на обставинах, що не знайшли свого підтвердження при розгляді справи (не встановленно фактів побиття позивачем дитини та грубого поводження з нею та колишньою дружиною), на думку колегії суддів, не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інтанції, оскільки зазначені факти не були підставою для задоволення зустрічного позову.

Також необґрунтованим, на думку колегії, є посилання апелянта на неврахування судом першої інстанції Конвенції про права дитини та положень національного законодавства, оскільки зазначена Конвенція та Законадавство України при вирішенні вищезгаданого питання перш за все зобов'язує суди враховувати інтереси дитини, що на думку колегії суддів і було зроблено судом першої інстанції при розгляді справи.

Посилання апелянта на те, що відповідач не має самостійного заробітку, в зв'язку з чим суд не мав права визначати місця проживання дитини саме з матір'ю, колегія суддів вважає таким, що спростовуються матеріалами справи.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції було встановлено, що відповідач за первісним позовом займається індівідуальни пошивом одягу на замовлення і данні обставини не були спростовані позивачем.

Наявність у відповідача доходу від заняття підприємницькою діяльністью також була підтверджена під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції довідкою від державної податкової інспекції Солом'янського району головного управління ДЮС у м. Києві (а. с. 223). За таких обставин і вказані доводи також не є підставою для скасування або зміни рішення суду першої інтанції.

Не спростовують висновків суд першої інстанції, на думку колегії суддів, і посилання апелянта на те, що суд першої інтанції необґрунтовано задовольнив зустрічний позов, враховуючи, що сторони по справі в позасудовому порядку вже визначили місце проживання дитини саме з матір'ю, оскільки звертаючись до суду з вищезгаданим позовом, позивач фактично оспорив таку домовленість, що і стало підставою для зустрічного позову.

Також не спросовують висновків суду першої інстанції посилання апелянта на висновок старшого наукового спіробитника Інституту спеціальної педагогіки НАПН України, директора діагностико-кореційного центру ПП «Актуальная» освіта (а. с. 118-122), оскільки останній фактично характеризує особу позивача та не спростовує висновків суду про доцільність на данному етапі розвитку дитини проживати саме з матір'ю .

Таким чином, колегія суддів вважає, що в апеляційній скарзі та в судовому засіданні апелянтом не надано переконливих доказів, які б спростовували правильність висновків суду.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 05 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

С.Г. Музичко