Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/1302/15 Головуючий у 1-й інстанції: Салтан Л.Г.
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" про захист прав споживачів, спонукання до вчинення дій,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який в ході розгляду справи було уточнено.

В обґрунтування позову ОСОБА_4 зазначав, що 17.08.2007р. між ним та Банком було укладено кредитний договір № DN81AR03110045, за умовами якого ним було отримано кредит на загальну суму 81 381,48 грн. на наступні цілі: 54 669 грн. - на купівлю автомобіля DAEWOO NEXIA, 34 грн. - за сплату реєстрації предмета застави, 2 788,12 грн. - на сплату за договорами страхування, 4 373,52 грн. - винагороди за надання фінансового інструменту, 19 516,84 грн. - на сплату страхових платежів. За умовами договору було встановлено розмір відсотків за користування кредитом - 0,75 % на місяць (9 % річних) на залишок заборгованості за кредитом, а також суму щомісячного платежу - 1 308,59 грн.

Того ж дня між сторонами було укладено договір застави автомобіля.

Протягом періоду дії кредитного договору позивач виконував його вимоги, а саме: підписав договір застави, застрахував предмет застави, кредитні кошти використав за цільовим призначенням (купівля автомобіля), надав до Банку відповідні документи, щомісяця здійснював відповідні платежі.

З лютого 2009р. Банк в односторонньому порядку підвищив процентну ставку до 21 % річних, тобто більше ніж удвічі, жодним чином не мотивувавши таке своє рішення, але згоди на таку зміну умов кредитного договору позивач не надавав. Про підвищення процентної ставки позивач дізнався у червні 2012р. з тексту додатків до позовної заяви Банку про звернення стягнення на предмет застави.

Можливість і порядок одностороннього підвищення Банком відсоткової ставки передбачено пунктом 2.3.1 кредитного договору. Підставами для підвищення є зміна кон'юнктури ринку грошових ресурсів, а саме: зміна курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення договору; зміна облікової ставки НБУ; зміна розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміна середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому Банк повинен надіслати позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки.

Позивач вважає підвищення процентної ставки незаконним, а пункт 2.3.1 кредитного договору таким, що є дискримінаційним.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_4 на підставі ст.ст. 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів", просив суд: визнати п. 2.3.1. кредитного договору № DN81AR03110045 від 17.08.2007р., укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_4, а також умову про надання в сумі кредиту винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 4 373,52 грн. недійсними з моменту укладення договору; зобов'язати ПАТ КБ "ПриватБанк" здійснити перерахунок залишку заборгованості ОСОБА_4 за кредитом, виключивши з нього заборгованість за відсотками та пеню за прострочені відсотки, нараховані за ставкою 21 % річних замість 9 % річних, заставну вартість автомобіля DAEWOO NEXIA, реєстраційний номер НОМЕР_1, у сумі 54 669 грн., а також винагороду за надання фінансового інструменту в сумі 4 373,52 грн.

У грудні 2014р. позивач надав суду заяви про залишення без розгляду позовних вимог в частині: визнання п. 2.3.1. кредитного договору № DN81AR03110045 від 17.08.2007р., укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_4, а також умову про надання в сумі кредиту винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 4 373,52 грн. недійсними з моменту укладення договору; зобов'язання ПАТ КБ "ПриватБанк" здійснити перерахунок залишку заборгованості ОСОБА_4 за кредитом, виключивши з нього заставну вартість автомобіля DAEWOO NEXIA, реєстраційний номер НОМЕР_1, у сумі 54 669 грн. та винагороду за надання фінансового інструменту в сумі 4 373,52 грн. (а.с. 100, 110).

Остаточно уточнивши позовні вимоги, та з урахуванням поданих заяв про залишення частини позовних вимог без розгляду, позивач просив суд зобов'язати ПАТ КБ "ПриватБанк" здійснити перерахунок залишку заборгованості ОСОБА_4 за кредитом, виключивши з нього заборгованість за відсотками та пеню за прострочені відсотки, нараховані за ставкою 21 % річних замість 9 % річних.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ПАТ КБ "ПриватБанк" в частині визнання п. 2.3.1. кредитного договору № DN81AR03110045 від 17.08.2007р., укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ КБ "ПриватБанк", а також умови про надання в сумі кредиту винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 4 373,52 грн. недійсними з моменту укладення договору, зобов'язання виключити з розрахунку заборгованості за кредитом заставної вартості автомобіля DAEWOO NEXIA, реєстраційний номер НОМЕР_1, у сумі 54 669 грн. та винагороду за надання фінансового інструменту в сумі 4 373,52 грн. залишено без розгляду (а.с. 112).

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2014 позов ОСОБА_4 задоволено.

Зобов'язано ПАТ КБ "ПриватБанк" здійснити перерахунок залишку заборгованості ОСОБА_4 за кредитом, виключивши з нього заборгованість за відсотками та пеню за прострочені відсотки, нараховані за ставкою 21 % річних замість 9 % річних.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішення суду, ПАТ КБ "ПриватБанк" подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За положеннями ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що суд вірно вирішив питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин. З дотриманням вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України суд належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно із законом.

За нормами ст.ст. 526, 611, 623, 625 ЦК Українизобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За ст. 627 ЦКУкраїни сторони є вільними в укладені договору та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку" , яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року.

Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів ).

При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір.

При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 17.08.2007р. між Банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № DN81AR03110045, за умовами якого (п. 7.1) Банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти на строк з 17.08.2007р. по 16.08.2014р. включно, у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 81 381,48 грн. на наступні цілі: 54 669 грн. - на купівлю автомобіля (споживчі цілі), а також у розмірі 34 грн. - для сплати за реєстрацію предмета застави, 2 788,12 грн. - на сплату страхових платежів за договорами страхування, 4 373,52 грн. - винагороди за надання фінансового інструменту, 19 516,84 грн. - на сплату страхових платежів. За умовами договору було встановлено розмір відсотків за користування кредитом - 0,75 % на місяць (9 % річних) на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 4-6, 43-48).

Згідно п. 2.3.1 кредитного договору Банк має право: в односторонньому порядку підвищити розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміна розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміна середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому Банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати набрання чинності зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки Банком у вищевказаному порядку можливо в межах кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США.

Отже, сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору й зазначено підстави зміни процентної ставки, визначено, що Банк надсилає позичальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки.

Як вбачається з копії паспорта громадянина України, ОСОБА_4 з 08.12.1998р. зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 86-90, 104-105). За вказаною адресою ОСОБА_4 також і мешкає.

Даних про інше місце проживання позивача матеріали справи не містять, представником відповідача таких відомостей суду надано не було. Не надано таких доказів і до суду апеляційної інстанції, які б суд апеляційної інстанції міг би дослідити в порядку ч. 2 ст. 303 ЦПК України.

08 січня 2009 року Банк надіслав позивачу на адресу: АДРЕСА_1, повідомлення від 25.12.2008р. про підвищення з 01 лютого 2009 року розміру процентної ставки за кредитним договором до 21 % річних (а.с. 106, 107, 108). У повідомленні зазначено, що його надіслано за адресою позичальника, вказаною ним в анкеті/кредитному договорі. Проте, у кредитному договорі зазначено адресу ОСОБА_4 - АДРЕСА_2 (а.с. 4-6, 43-48).

Судом першої інстанції достовірно встановлено, що вищевказане повідомлення Банку позивач не отримував, не міг висловити свою згоду на зміну умов договору або заперечити проти такої зміни. Доказів протилежного відповідачем не надано ні суду першої, ні апеляційної інстанцій.

З моменту укладання кредитного договору ОСОБА_4 здійснював поточні платежі згідно із передбаченим кредитним договором графіком за 9 % ставкою, вносячи в касу Банку більші за розміром суми для дострокового погашення кредитної заборгованості (а.с. 10-11, 13-15, 101-103). Копії квитанцій підтверджують той факт, що позичальник не міг знати про зміну процентної ставки, оскільки в них не зазначається відсоткова ставка. Крім того, листування позичальника з Банком свідчить про те, що позичальник повідомлень від Банку про збільшення процентної ставки за новою відсотковою ставкою не отримував, тому положення ч. 2 ст. 642 ЦК України не підлягає застосуванню.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, оскільки Банк, змінюючи в односторонньому порядку процентну ставку, не повідомив про це позичальника, що призвело до порушень п. 2.3.1 кредитного договору та ч. 4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів".

Доводи апеляційної скарги про необхідність відмови у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності спростовані під час апеляційного розгляду справи. Представник ПАТ КБ "ПриватБанк" зазначає, що оскільки відсоткову ставку позичальнику було підвищено з 01.02.2009р., то позовна давність спливла 01.02.2012р., а позивач звернувся до суду з позовом у 2014 році.

Так, за нормами ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як встановлено судом, повідомлення Банку про підвищення з 01 лютого 2009 року розміру процентної ставки за кредитним договором позивач не отримував, про підвищення процентної ставки дізнався у червні 2012р. після отримання позовної заяви Банку про звернення стягнення на предмет застави. З вищевказаним позовом ОСОБА_4 звернувся до суду у червні 2014 року (а.с. 1-3). Тобто, посилання представника Банку на пропуск позивачем строку позовної давності є помилковими.

Крім іншого, представник ПАТ КБ "ПриватБанк" зазначає в апеляційній скарзі, що Банком було вжито усі необхідні дії для повідомлення позивача про зміну відсоткової ставки. Позивач не надав письмового повідомлення про свою незгоду із змінами кредитного договору, "що фактично є "мовчазною згодою" з вказаними змінами кредитного договору", тому з 01.02.2009р. Банк збільшив відсоткову ставку за кредитним договором.

Вказані доводи не можуть бути підставою для скасування рішення суду, так як повідомлення Банку про зміну відсоткової ставки ОСОБА_4 не отримував, доказів протилежного представником Банку не надано.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач фактично погодився із підвищенням процентної ставки шляхом своєчасної оплати тіла кредиту та відсотків за новою процентною ставкою, а саме, 26.01.2009р. - 2 200 грн., 25.06.2009р. - 7 000 грн., 24.07.2009р. - 2 208 грн., 16.10.2009р. - 2 500 грн., 21.08.2010р. - 3 150 грн. не спростовують висновків суду.

Як зазначалося вище, з моменту укладення кредитного договору ОСОБА_4 здійснював поточні платежі згідно із передбаченим кредитним договором графіком за 9 % ставкою, сплачуючи Банку більші за розміром суми для дострокового погашення кредитної заборгованості, на що, до речі, вказує і відповідач. Так, в апеляційній скарзі зазначено, що 26.01.2009р. (до підвищення процентної ставки 01.02.2009р.) позивач сплатив 2 200 грн.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та за відсутності доказів належного повідомлення боржника не має підстав вважати, що позивачем прийнята пропозиція Банку про підвищення процентної ставки, фактичні дії ОСОБА_4 не вказують на її прийняття. Матеріали справи не містять докази виконання останнім умов кредитного договору з урахуванням підвищеної відсоткової ставки.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки є повторенням обставин, якими Банк обґрунтовувала свої заперечення проти позову, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Решта доказів та обставин, на які посилається Банк в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16 грудня 2014 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: