Справа № 317/818/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 р. м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді: Нікітіна В.В.

при секретарі: Чубуковій Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Лисогірської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернулась до Запорізького районного суду Запорізької області з позовом до Територіальної громади в особі Лисогірської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами в порядку спадкування за заповітом.

Третіми особами в справі є Реєстраційна служба Запорізького районного управління юстиції у Запорізькій області та Запорізька районна державна нотаріальна контора Запорізької області.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

03 березня 2014 року померла ОСОБА_2, після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований за адресою: вул. Запорізька 176, с. Біленьке-Перше, Запорізького району, Запорізької області.

За свого життя ОСОБА_2 склала заповіт, відповідно до якого вона заповіла все своє майно своїй онучці ОСОБА_1 та своєму сину ОСОБА_3.

Позивач звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. ОСОБА_3 з такою заявою не звертався.

При зверненні позивача до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, нотаріусом було відмовлено у видачі такого свідоцтва з огляду на відсутність у спадкодавця ОСОБА_2 правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно, після чого позивач вимушена звернутися до суду для захисту своїх прав.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити.

Відповідач свого представника до суду не направив, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 35). Заперечень проти позову не надав.

Представники третіх осіб своїх представників до суду не направили, будь-яких пояснень або заперечень по справі не подавали.

Суд, вислухавши представника позивача та дослідивши подані докази, прийшов до наступних висновків.

В матеріалах справи міститься копія свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 288299 від 06 березня 2014 року, відповідно до якого ОСОБА_2 померла 03 березня 2014 року (а.с. 6).

Відповідно до заповіту від 05 березня 2001 року, ОСОБА_2 заповіла все своє майно, в тому числі житловий будинок № 176 по вулиці Запорізька, с. Біленьке, Запорізького району, Запорізької області своєму сину - ОСОБА_3 та онучці - ОСОБА_4 (а.с. 10).

Як вбачається з копії свідоцтва про одруження серії 1-ЖС № 109396, ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1) та ОСОБА_5 26 грудня 2003 року уклали шлюб та взяли спільне сімейне прізвище - ОСОБА_5 (а.с. 53).

Як встановлено в судовому засіданні з пояснень представника позивача та з огляду матеріалів справи і копій матеріалів спадкової справи № 268/2014 на ім'я ОСОБА_2, до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулась лише ОСОБА_1. ОСОБА_3 з заявою про прийняття спадщини не звертався (а.с. 41-47).

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу (6 місяців), не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 не подавав заяви про прийняття спадщини за ОСОБА_2, суд приходить до висновку, про неприйняття ним спадщини.

У відповідності до ч. 1 ст. 1275 Цивільного кодексу України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну.

З урахуванням вищевикладених обставин, частку у спадщині ОСОБА_3 має право отримати позивач ОСОБА_1

В матеріалах справи міститься постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06 березня 2015 року, відповідно до якої ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у спадкодавця ОСОБА_2 відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок № 176 по вул. Запорізькій в с. Біленьке-Перше Запорізького району Запорізької області (а.с. 7).

Статтею 1216 Цивільного кодексу України встановлено поняття спадкування - перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. До складу спадщини, в силу статті 1218 Цивільного кодексу України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 3, ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація права власності на нерухоме майно є обов'язковою. Право власності, при цьому, виникає з моменту такої реєстрації.

В той же час, згідно з приписами ч. 4 ст. 3 вказаного закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Вирішуючи питання щодо наявності у ОСОБА_2 права власності на вказане нерухоме майно, суд встановлює час і підстави виникнення такого права а також належність правовстановлюючих документів спадкодавцю.

Така ж позиція викладена в п. 3.1. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24? 753/0/04? 13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування: "При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.

Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов'язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину".

Як вбачається з Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 176 по вулиці Запорізькій в с. Біленьке, який виготовлено 02 березня 2015 року, вказаний будинок збудовано у 1963 році. Господарські споруди та прибудови до будинку побудовані в період з 1963 по 1985 роки (а.с. 11-13).

Оскільки Цивільним Кодексом Української РСР 1922 року (який діяв на момент побудови будинку) та Цивільним Кодексом Української РСР 1963 року (що діяв на час побудови деяких господарських споруд), не передбачено обов'язкової реєстрації права власності на нерухоме майно, суд враховує наявні у справі документи, що підтверджують належність спірного будинку спадкодавцеві.

Так, в матеріалах справи міститься довідка, що видана виконавчим комітетом Лисогірської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 179 від 02.03.2015 року, відповідно до якої згідно даних погосподарської книги (номер об'єкта погосподарського обліку 1046-1) власником будинку № 176 по вул. Запорізькій в с. Біленьке-Перше Запорізького району Запорізької області є ОСОБА_2 (а.с. 9).

Наявність у ОСОБА_2 права власності на вказаний будинок підтверджується також Рішенням виконавчого комітету Запорізької районної ради народних депутатів № 152 від 12 травня 1988 року та витягом з додатку до нього; витягом з погосподарської книги на житловий будинок № 176 по вул. Запорізькій (а.с. 49-52).

Вищезазначене призводить суд до висновку про обґрунтованість позовних вимог та, відповідно, про наявність підстав для їх задоволення.

Керуючись статтями 10, 11, ч. 3 ст. 209, ст. ст. 212-215 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Лисогірської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на: житловий будинок літ. "А", службову прибудову літ. "а", сараї літ. "Б, Г", літню кухню літ. "В", вбиральню літ. "Е", погріб з шийкою літ "пг", паркан № 1, ворота з хвірткою № 2, що знаходяться за адресою: вул. Запорізька 176, с. Біленьке-Перше, Запорізького району, Запорізької області.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Запорізький районний суд Запорізької області.

Головуючий суддя В.В. Нікітін