Провадження № 2/127/6443/15
09 грудня 2015 року м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області у складі:
головуючого судді Іщук Т.П.,
при секретарі Коваленко Д.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
Представник позивача у судове засідання не зявився, однак подав заяву, відповідно до якої просив розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи.
Відповідачі вкотре у судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи за наявними у справі доказами та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Судом встановлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, які врегульовані нормами ст. ст. 526, 530, 553-554, 610-611, 625, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України.
Відповідно до ст.ст.1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно ст.ст. 546, 549 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
Судом встановлено, 24.04.2008 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №5699-072/08Р, за умовами якого останньому надано кредит в розмірі 12 766,00 доларів США строком до 24.04.2013 року зі сплатою відсотків в розмірі 11,99% річних (а.с. 11-18).
На підставі п. 4.1 кредитного договору надання кредитних коштів проводилося шляхом видачі грошових коштів із каси банку згідно заяви на видачу готівки від 25.04.2008 року (а.с.26).
Відповідно до умов договору позичальник зобовязувався погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 213,00 доларів США щомісяця до 10 числа наступного місяця, а також сплачувати відсотки за користування кредитом щомісячно у термін до 10 числа місяця наступного за місяцем нарахування відсотків, а також на момент припинення дії договору.
Щодо стягнення вказаної суми заборгованості у валюті зобовязання, то суд враховує, що відповідно до ст. ст. 192, 533 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банк здійснює діяльність, надає банківські та інші фінансові послуги в національній валюті, а за наявності відповідної ліцензії Національного банку України - в іноземній валюті.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач має відповідну ліцензію Національного банку України на здійснення операцій з валютними цінностями, а отже встановлена сума заборгованості (тіло кредиту та відсотки) підлягає стягненню в іноземній валюті.
Вказаний висновок узгоджується з Правовою позицією, висловленою Верховним судом України в постанові 6-145цс14 від 24.09.2014 року, яка в силу ст.360-7 ЦПК України є обовязкова до застосування.
До того ж, суд враховує, що відповідно до розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених в постанові від 30.03.2012 року №5, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.
Щодо стягнення пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати відсотків в іноземній валюті, слід зазначити наступне.
Відповідно до п.10.1 кредитного договору за порушення термінів погашення заборгованості за кредитним договором або внесення відсотків за користування коштами позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, що діяла в період прострочення. Позичальник неналежним чином виконував свої зобовязання, а тому повинен нести відповідальність. Разом з тим, як вказувалося використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України). Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України. Таким чином, стягненню підлягатиме заборгованість зі сплати пені в гривневому еквіваленті, що становить на день ухвалення рішення 250 516,29 грн. (10 933,28 доларів США ( 8649,87 доларів США + 2283,41 доларів США ) х 22,913187), а тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню.
Щодо стягнення встановленої суми заборгованості солідарно з поручителем, суд зазначає.
Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України. Згідно зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
24.04.2008 року в забезпечення виконання зобовязання ОСОБА_1 по кредитному договору від 24.04.2008 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 5699-072/08Р. Відповідно до умов договору поруки поручитель зобовязується нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобовязань ОСОБА_1 за кредитним договором та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу та будь-якої збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості (а. с. 19-20).
Суд звертає увагу, що договір поруки №5699-07/08Р від 24.04.2008 року містить умову щодо строку дії поруки (п.4.1), відповідно до якої договір діє до 24 квітня 2016 року. Позивач своєчасно предявив вимогу щодо стягнення заборгованості, а тому встановлена сума заборгованості підлягає стягненню солідарно з поручителем.
Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі по 1827,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 530, 536, 546, 547, 549, 553- 554, 559, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212- 215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1827 грн. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте Вінницьким міським судом Вінницької області за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний термін з дня його проголошення.

Суддя: