АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/1256/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/2390/К/15 суддя Соловйової Л.Я.,
Категорія 26 ( І ) Доповідач Михайлів Л.В.
УХВАЛА

Іменем України

18 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Михайлів Л.В.,

суддів - Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

при секретарі - Масловій К.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 його представника ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства Інгулецький гірничо збагачувальний комбінат - ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 акціонерного товариства «Інгулецький гірничо збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 02 вересня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 акціонерного товариства «Інгулецький гірничо збагачувальний комбінат», третя особа: відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про стягнення моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя повязаного з виконанням трудових обовязків,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 акціонерного товариства «Інгулецький гірничо збагачувальний комбінат» (далі ПАТ «ІнГЗК»), третя особа: відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (надалі Відділення Фонду) про стягнення моральної шкоди, в звязку з ушкодження здоровя, посилаючись на отримання ним професійного захворювання внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах на різних посадах на підприємстві відповідача, що підтверджується копією трудової книжки.

Висновком МСЕК від 17.02.2015 року йому первинно було встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 35%, в зв'язку з професійним захворюванням. Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу в умовах несприятливого мікроклімату, просив суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в сумі 243 600 грн.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 02 вересня 2015 року, описку у якому виправлено ухвалою суду від 03 вересня 2015 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «ІнГЗК» на користь ОСОБА_1 14 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн. У решті позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «ІнГЗК» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, оскільки вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, судом першої інстанції не враховано, що наявність шкідливих умов праці законодавчо допускається, та того, що позивач при працевлаштуванні був проінформований про шкідливі умови праці проте добровільно виконував такі роботи; відсутність вини відповідача та ступінь вини самого позивача; стаж роботи позивача на інших підприємствах. Крім того у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт спричинення моральної шкоди та вину відповідача.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, згідно копії трудової книжки, у період з 14.06.1988 року по 27.02.2015 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «ІнГЗК».

Рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 09.12.2014 року ОСОБА_1 було встановлено діагноз: вібраційна хвороба першого-другого ступеню від дії загальних вібрацій, церебрально-периферичний синдром у сполученні з синдромом полірадікулопатії попереково-крижової (L2-S1), переважно зліва, з помірно вираженим порушенням біомеханіки хребта, больовим і м"язово-тонічним синдромами, деформуючим артозом колінних суглобів, ПФ першого ступеню ліктьових суглобів ПФ першого-другого ступеню, двобічним плечолопатковим періартрозом, ПФ другого ступеню. Хронічний (пило-токсичний) бронхіт. ЛН першого степеню.

ОСОБА_5 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П - 4 від 26.12.2014 року, було встановлено, що причиною виникнення професійного захворювання є робота на протязі 41 років і 11 місяців, із яких 26 років 8 місяці в умовах, впливу шкідливих факторів(а.с.-5-7).

Відповідно до п. 16 ОСОБА_5 встановлено, що професійне захворювання виникло у позивача за таких обставин: працюючи водієм автотранспортних засобів, зайнятий повний робочий день на вивезенні гірничої маси із карєру цеху технологічного автотранспорту ПАТ "ІнГЗК" з 14.06.1988 року по час розслідування причин виникнення захворювання, при виконанні роботи підпадав під дію загальної вібрації, виробничого пилу та токсичних речовин, показники яких перевищували нормативні через недосконалість робочого місця; працюючи з 06.04.1988 року по 14.06.1988 року слюсарем з ремонту автомобілів цеху технологічного автотранспорту "ІнГЗК", при виконанні роботи підпадав під дію виробничого пилу та токсичних речовин, показники якого перевищували нормативні.

Причиною професійного захворювання визнано:- загальну вібрацію: 112 - 120 дБ при ГДР 107 дБ; - концентрацію пилу з вмістом кремнію діоксиду 3,7 - 11,2 мг/куб.м при ГДК 2.0 мг/куб.м; - шкідливі хімічні речовини - формальдегід 0,62 мг/куб.м при ГДК 0,5 мг/куб.м, азоту діоксину 2,4 мг/куб.м при ГДК 2,0 мг/куб.м (а. с. 5-7).

Висновком МСЕК від 17.02.2015 року ОСОБА_1 встановлена втрата професійної працездатності 35 % ( 25% - вібраційна хвороба; 10 % - хронічний бронхіт) з 09.02.2015 року по 01.03.2016 року, без визначення групи інвалідності. (а.с. 8).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обовязків і повязане з виробництвом, і наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 153 КЗпП України, передбачено обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

ОСОБА_5 ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування професійного захворювання від 26.12.2014 року причиною професійного захворювання ОСОБА_1 є тривалий час роботи на підприємстві відповідача в умовах, які характеризувались важкою фізичною працею, внаслідок перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, без зазначення конкретних осіб яки порушили ст.. 153 КЗпП України та законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти та нормативи, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», у звязку із неможливістю їх визначення, враховуючи тривалий стаж роботи ОСОБА_1 більше 26 років у умовах шкідливих виробничих факторів та неодноразову зміну керівників структурного підрозділу.

Проте порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України Про охорону праці, якими передбачено обовязок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, встановлено самим актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 26.12.2014 року, а тому доводи відповідача про відсутність його вини у спричиненні моральної шкоди позивачу безпідставні.

При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача про добровільність виконання робіт у шкідливих умовах праці позивачем не знімають з відповідача обовязку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України Про охорону праці й нести відповідальність в установленому законом порядку за їх невиконання.

У п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо.

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_1. моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Крім того, суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у звязку з професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання та змушений проходити амбулаторний та стаціонарний курс лікування.

Отже сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоровя, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Необґрунтованими вважає колегія суддів доводи апеляційної скарги відповідача щодо розміру моральної шкоди, стягнутої судом першої інстанції на користь позивача.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом з урахування розяснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода під час його роботи на підприємстві відповідача у шкідливих умовах протягом тривалого часу, більш ніж 26 років, що стало причиною його професійного захворювання, яке потягло за собою втрату працездатності у розмірі 35 % безстроково та подальше тривале лікування у медичних закладах.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 312-315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 акціонерного товариства Інгулецький гірничо збагачувальний комбінат відхилити.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 02 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: