Справа № 184/3822/14-ц
Номер провадження 2-п/184/13/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.20121.04.2015м. Орджонікідзе

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Томаш В.І.,

при секретарі - Михайловій Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Орджонікідзе цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Фінікія» до ОСОБА_1 «про виконання зобов'язання за договором», -

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні представник позивача підтримав свої вимоги, висловлені в позовній заяві та просить суд зобов'язати ОСОБА_1 повернути TOB «ТД «Фінікія» 10 кг. риби (бичка в'яленого) вартістю 840 грн. та електронні ваги «Nokasonic» вартістю 250 грн., або відшкодувати вартість цього майна; стягнути з ОСОБА_1 на користь TOB «ТД «Фінікія» сплачений судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп..

Відповідач - ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні з позовними вимогами позивача не згодні та просять суд в їх задоволенні відмовити.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні показав, що він є засновником ТОВ «ТД «Фінікія». В липні 2014 року до них звернулася ОСОБА_1, який надали об'єм роботи, дали їй 100 кг. Риби, коли намагалися її повернути назад, ОСОБА_1 на дзвінки не відповідала, без відома роздала рибу іншим людям на чистку. Через два тижні вони забрали рибу у людей вже чищену, за яку з ними розрахувалися, частину риби не забрали у ОСОБА_4, оскільки її не було дома.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що вона працює помічником керівництва ТОВ «ТД «Фінікія», в липні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до товариства займатися рибою, їй привезли додому 100 кг. риби - бичка вяленого для чистки, з яких ОСОБА_1 не повернула товариству 10 кг. бичка вяленого та ваги.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що в липні 2014 року вона прийняла від ОСОБА_1 у неї дома 15 кг. риби - бичка для чистки, почистила його та 10 серпня 2014 року передала рибу власнику, за отримала гроші.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що 28 липня 2014 року вона дома у ОСОБА_1 взяла бичок для чистки по 10 грн. за 1 кг., який почистила та в подальшому приїхали власники риби та її забрали, заплатив за це гроші.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показала, що в липні 2014 року вона брала у ОСОБА_1 рибу бичок для чистки, почистила його та було потрібно віддати власнику, бичок до сих пір лежить у неї дома, оскільки його ніхто не забирає.

Суд, вислухав пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги необґрунтовані, не знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду та не підлягають задоволенню у повному обсязі за наступних підстав.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 28.07.2014 року TOB «ТД «Фінікія» було передано на зберігання ОСОБА_1 100 кг. риби (бичка в'яленого) вартістю 8400 грн., а також електронні ваги «Nokasonic» вартістю 250 грн. При цьому з ОСОБА_1 був підписаний акт прийому-передачі. До 18.08.2014 року на вимогу TOB «ТД «Фінікія» ОСОБА_1 було частково повернуто вищевказане майно, але, з невідомої причини, вона не повернула ваги та 10 кг. риби. До теперішнього часу вказане майно не повернуто, ОСОБА_1 на телефонні дзвінки відповідає,що в неї риби та вагів немає. 18.08.2014 року TOB ТД «Фінікія» звернулось з заявою до Орджонікідзевського MB ГУМВС України в Дніпропетровській області. 18.09.2014 року була отримана відповідь про відсутність в діях ОСОБА_1 ознак кримінального чи адміністративного правопорушення та з рекомендацією звернутись з позовною заявою до суду. Таким чином, в порушення норм закону та умов укладеного договору відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, вимогу позивача повернути майно в добровільному порядку виконати відмовилась, мотивуючи відмову відсутністю у неї вищевказаного майна. В зв'язку з чим TOB «ТД «Фінікія» вимушено звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

Між TOB «ТД «Фінікія» та відповідачем був укладений договір, згідно якого товариство отримало право на повернення належного йому майна, а ОСОБА_1 зобов'язана повернути отримане майно або відшкодувати нанесені збитки.

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками, які підлягають відшкодуванню у повному обсязі, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно ст. 937 ЦК України, договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу.

Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем(в даному випадку актом прийому-передачі). Таким чином позивач вважає, що письмова форма договору зберігання була дотримана. Договір зберігання є укладеним з моменту передання майна. Таким чином, договір зберігання між TOB «ТД «Фінікія» та відповідачем був укладений, факт передачі майна підтверджується актом прийому-передачі.

Але навіть якщо вважати, що письмова форма договору не була дотримана, то згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином у вказаній статті проголошується презумпція правомірності правочину. Усі інші треті особи, у тому числі державні органи, не можуть нехтувати правами і обов'язками, що виникли в учасників такого правочину, а відтак не повинні порушувати ці права та не перешкоджати здійсненню їх обов'язків.

Згідно ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Недійсність договору при недотриманні простої письмової форми передбачене в наступних випадках. Так, відповідно до ч. 2 ст. 547 ЦК правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. У зв'язку з недотриманням письмової форми нікчемними в силу прямої вказівки закону також є: договір дарування майнового права та договір дарування з обов'язком передати дарунок у майбутньому (ст. 719), договір страхування (ст. 981), кредитний договір (ст. 1055), договір банківського вкладу (ст. 1059), договір щодо розпорядження майновими правами інтелектуальної власності (ст. 1107), договір комерційної концесії (ст. 1118), заповіт (ст. 1257).

Таким чином, законом не передбачена недійсність договору зберігання в зв'язку з недодержанням вимоги щодо його письмової форми. В будь-якому разі, недотримання письмової форми договору зберігання у вказаних випадках не тягне за собою визнання договору недійсним.

Згідно ст. 938 ЦК України, зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

В даному випадку строк зберігання не був встановлений, але, як вже вказувалось вище, ОСОБА_1 неодноразово пред'являлась вимога до повернення майна, але вона відмовляється це робити, більш того, заявляє, що майна у неї немає.

Згідно ст. 949 ЦК України, зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Згідно ст. 950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Згідно ст. 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем:

1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості;

2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість.

Згідно ст. 953 ЦК України, зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Згідно ст. 1166 ЦК України, загальними підставами відповідальності за завдану майнову шкоду є майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З доводами позивача, викладеним ним в позовних заявах та в судовому засіданні суд погодитися не може, оскільки вони не відповідають дійсності та встановленим в судовому засіданні обставинам справи, суперечать вимогам цивільного законодавства України і не основуються на нормах матеріального права, спростовуються стабільними доводами та поясненнями відповідача та її представника, наданими ними письмовими доказами, поясненнями допитаних свідків збоку відповідача, матеріалами справи в їх сукупності виходячи з наступного.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на укладення договору зберігання між ТОВ «ТД «Фінікія» з одного боку та ОСОБА_1 з другого боку та його невиконання, що є наслідком звернення позивача до суду з дійсним позовом.

Але з такими висновками суд погодитися не може, оскільки будь - якого договору зберігання відповідно до вимог ст.. 936 Цивільного кодексу України між сторонами по справі не укладалося і позивачем до суду не надано, а тому відносини між сторонами по справі не можуть ґрунтуватися на нормах цивільного законодавства України, якими передбачено умови договору зберігання.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Суд вважає, що вина відповідача у заподіянні матеріальної шкоди позивачем не доведена, а тому у позивача не має законних та обґрунтованих підстав для відшкодування ніби то заподіяної йому матеріальної шкоди відповідачем ОСОБА_1.

Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Позивач зазначає про те, що ОСОБА_1 не повернула товариству 10 кг. риби - бичка вяленого та ваги, але з такими висновками суд погодитися не може, оскільки в судовому засіданні доведено, що ці 10 кг. риби знаходяться по теперішній час у ОСОБА_4, яка допитана судом в якості свідка та підтвердила факт зберігання нею бичка - вяленого у кількості 10 кг..

При цьому важливою обставиною є те, що письмовий договір про повну матеріальну відповідальність (а.с. 86,87) було укладено безпосередньо між ТОВ «ТД «Фінікія» та ОСОБА_4, так само як і акт прийому передачі до вказаного договору. Факт укладення договору та акту підтверджений як позивачем по справі, так і свідком ОСОБА_4.

При таких обставинах у суду не має жодних правових підстав для відшкодування нібито заподіяної матеріальної шкоди позивачу сам з боку відповідача.

Безпідставними є твердження позивача щодо неможливості отримати рибу у ОСОБА_4, оскільки будь - яких доказів з цього приводу ним не надано, тем більше ОСОБА_4 готова і тепер повернути позивачу вказану рибу, яка до сих пір знаходиться у неї на зберіганні.

Таким чином, позивачем помилково пред'явлено позов ОСОБА_8, яка на думку суду є не належним відповідачем по справі.

Суд звертає увагу на акт прийому товару від 10 серпня 2014 року (а.с. 9), зі змісту якого вбачається те, що ваги позивачу повернуті та проведений розрахунок за виконані роботи.

Безпідставними є твердження позивача про неодноразові звернення до відповідача з метою відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, оскільки будь - яких доказів до суду з цього приводу позивачем не надано.

Таким чином, у суду не має жодних законних та правових підстав для задоволення вимог позивача, а тому вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Фінікія» до ОСОБА_1 «про виконання зобов'язання за договором».

Керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 218, 547, 629, 936-938, 949-953 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209 - 213 Цивільного процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Фінікія» до ОСОБА_1 «про виконання зобов'язання за договором».

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 - днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд.

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш