У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ЗакропивногоО.В., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про виселення, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 19 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним вище позовом, у якому просило виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1.

На обґрунтування позову вказував, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 1 березня 2009 року за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки позов задоволено - звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу. Позивач посилається на те, що відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України звернення стягнення та передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Зазначав, що іпотекодержатель повідомляв відповідача про необхідність звільнення вказаного житлового будинку у добровільному порядку, що підтверджується письмовим повідомленням, однак відповідач не виселився у добровільному порядку, а тому підлягає виселенню в судовому порядку. Також просив зняти відповідача з реєстрації за вказаною адресою.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати у справі.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 19 серпня 2015 року рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено з інших правових підстав.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та направити справу на новий апеляційний розгляд.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що до спірних правовідносин слід застосувати строк позовної давності.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення міськрайонного суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову з інших правових підстав, виходив із того, що позов про виселення є негаторним позовом, оскільки усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення є триваючим правопорушенням, а тому відсутні підстави для застосування норм ч. 4 ст. 267 ЦК України. При цьому апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для виселення, оскільки ОСОБА_3 є батьком неповнолітніх дітей і у зв'язку з виселенням відбудеться розлучення батька з дітьми, що є неприпустимим.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами установлено, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 березня 2009 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки, в частині вимог про виселення у задоволенні позову відмовлено.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина 3 ст. 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Апеляційним судом також установлено, що квартиру АДРЕСА_1 було придбано ОСОБА_3 за рахунок кредиту ПАТ КБ «ПриватБанк», на яку в подальшому за рішенням Мукачівського міськрайоного суду Закарпатської області від 11 березня 2009 року звернуто стягнення як на предмет іпотеки.

З урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15, апеляційний суд дійшов висновку про те, що виселення ОСОБА_3 допускається без надання іншого житла.

Разом з тим апеляційний суд відмовив у задоволенні позову про виселення, оскільки разом із відповідачем мешкають та зареєстровані його неповнолітні діти, яких не можна розлучати з батьком і яких не було залучено до участі у справі судом першої інстанції.

З матеріалів справи убачається, що разом із відповідачем ОСОБА_3 проживають та зареєстровані його діти: ОСОБА_5., ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Проте висновок суду апеляційної інстанції про те, що у разі виселення відповідача ОСОБА_3 із предмета іпотеки відбудеться фактичне розлучення батька із дітьми, є передчасним. Наявність або відсутність дітей, які спільно проживають із іпотекодавцем, не є правовою підставою для відмови у задоволенні позову про виселення із предмета іпотеки, який було придбано за рахунок кредитних коштів.

За таких обставин апеляційний суд дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову.

Таким чином, ураховуючи, що апеляційним судом не встановлені всі фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, судове рішення апеляційного суду відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 19 серпня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

В.А. Черненко