печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

"23" квітня 2015 р. суддя Печерського районного суду міста Києва Литвинова І.В., розглянувши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумиторг-Партнер» до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про визнання незаконним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В :

20.04.2015 до приміщення Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яку 21.04.2015 передано судді.

Як вбачається з матеріалів позову, ТОВ «Сумиторг-Партнер» пред'являє вимоги до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про визнання незаконним та скасування рішення від 19.03.2015 № ІІІ-004/2015, що ухвалено відповідачем за скаргою на рішення дисциплінарної палати кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Вінницької області про відмову у порушенні дисциплінарної справи стосовно адвоката ОСОБА_1

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, що встановлено ст. 4 ЦПК України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 122 ЦПК України, при надходженні позову суд має вирішити питання про відкриття провадження або про відмову у відкритті провадження у справі.

Перелік підстав для відмови у відкритті провадження у справі є вичерпний і розширеному тлумаченню не підлягає. За правилом встановленим ч. 1 ст. 15 ЦПК України, визначено, які справи розглядаються судами у порядку цивільного судочинства справи щодо, зокрема, справи спрямовані на захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

У позовній заяві ТОВ «Сумиторг-Партнер», мотивуючи подання позову до Печерського районного суду м. Києва, посилається на ч. 1 ст. 21 ЦК України, ст. 15 ЦПК України, ч. 2 ст. 20 ГК України, ч. 1 ст. 2, п. п. 1, 7 ч. 1 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КАС України та вказує, що позивач не є особою, що проходить публічну службу чи має намір таку службу проходити, у свою чергу Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури України не є суб'єктом владних повноважень у розумінні положень КАС України, тому, на його думку, справа не може розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Умови підсудності справ адміністративним судам визначаються низкою норм КАС (зокрема ст. ст. 3, 17, 104 цього Кодексу). Аналізуючи наведені положення, можна виокремити дві обов'язкові умови, за яких спір має розглядатися в адміністративному суді: предметом спору повинні бути публічно-правові відносини; ці відносини пов'язані передусім зі здійсненням суб'єктом владних повноважень управлінських функцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 Конституції, ч. 1 ст. 2 закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатура України як недержавний самоврядний інститут діє для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах.

На забезпечення реалізації цього важливого публічного інтересу спрямована діяльність адвокатського самоврядування, завданнями якого, згідно з ст. 43 Закону України, є: забезпечення незалежності адвокатів, захист від втручання у здійснення адвокатської діяльності, підтримання високого професійного рівня адвокатів та утворення та забезпечення діяльності кваліфікаційно-дисциплінарних комісій адвокатури, створення сприятливих умов для здійснення адвокатської діяльності.

Реалізацію цих завдань покладено, зокрема, на кваліфікаційно-дисциплінарні комісії адвокатури регіонів (ст. 50 Закону) та Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури України. Остання, згідно з ст. 52, є колегіальним органом, завданням якого є розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури України.

Положення про Вищу кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури, затверджене установчим з'їздом адвокатів 17.11.2012, прямо вказує (п. 3.3), що Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури України створюється та діє з метою реалізації публічно-правових функцій з відбору, атестування осіб, які виявили намір займатися адвокатською діяльністю, та як дисциплінарний орган в системі самоврядування адвокатури. А за відомостями Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури України зареєстрована як юридична особа в інституційному секторі економіки «Центральні органи державного управління».

Наявність у суб'єкта владних управлінських функцій означає, що він наділений адміністративною правосуб'єктністю, яка реалізується через певний обсяг конкретних прав і обов'язків (повноважень), необхідних для провадження управлінської діяльності в тій чи іншій сфері публічної влади.

Згідно з ч. 1 ст. 43, ч. 2 ст. 46, ч. 1 ст. 57 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатське самоврядування здійснюється через діяльність його органів: конференцій та рад адвокатів регіону, кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури України та Вищу кваліфікаційно-дисциплінарну комісію адвокатури України, ревізійних комісій адвокатів регіонів, Вищої ревізійної комісії адвокатури, Ради адвокатів України та з'їзду адвокатів. При цьому обов'язковість для виконання всіма адвокатами рішень цих органів є однією із законодавчих засад.

Отже, в розумінні КАС Вища кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури у спірних правовідносинах є суб'єктом, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, а спір з Вищою кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури України є публічно-правовим.

За таких обставин, приходжу до висновку, що мають місце спірні правовідносини позивача та відповідача, які належить розглядати у порядку адміністративного судочинства місцевим адміністративним судом.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Із матеріалів позову вбачається, що вимоги були оплачені судовим збором в сумі 244,00 грн. (квитанція № QS16247201 від 17.04.2015).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі: відмови у відкритті провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 122 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Сумиторг-Партнер» у відкритті провадження за матеріалами її позовної заяви до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури про визнання незаконним та скасування рішення.

Зобов'язати УДКСУ у Печерському районі м. Києва повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Сумиторг-Партнер» сплачену через Публічне акціонерне товариство «Таскомбанк» Центральне Дніпропетровське відділеннясуму судового збору в розмірі 244,00 грн., що було перераховано: одержувач УДКСУ у Печерському районі м. Києва, код отримувача 38004897, МФО 820019, рахунок 312 7, призначення платежу: судовий збір, за квитанцією № QS16247201 від 17.04.2015.

Відмова у відкритті провадження у справі перешкоджає повторному зверненню до суду з таким самим позовом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І. В. Литвинова