Справа №580/407/14 Головуючий у суді у 1 інстанції - Подопригора Л.І.
Номер провадження 22-ц/788/160/15 Суддя-доповідач - Шевченко В. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Шевченка В. А.,

суддів - Семеній Л. І. , Білецького О. М.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 19 листопада 2014 року

у справі за позовом прокурора Лебединського району Сумської області в інтересах держави до Лебединської районної державної адміністрації Сумської області, ОСОБА_3, треті особи: Управління Держземагенства у Лебединському районі Сумської області, Лебединське дочірнє агролісогосподарське підприємство «Лебединський агролісгосп» обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Сумиоблагроліс», про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки і повернення земельних ділянок у користування

та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Лебединського дочірнього агролісогосподарського підприємства «Лебединський агролісгосп» обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Сумиоблагроліс» про визнання права власності на земельні ділянки, визнання протиправними дій та спонукання до припинення користування,

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року прокурор Лебединського району в інтересах держави у сфері контролю за використанням та охороною земель звернувся до Лебединської районної державної адміністрації Сумської області, ОСОБА_3 з позовом, у якому зазначав, що розпорядженням голови Лебединської районної державної адміністрації Сумської області від 31 серпня 2010 року затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_3 земельних ділянок площею 2, 0 га для ведення особистого селянського господарства і 0, 12 га для ведення садівництва на території Великовисторопської сільської ради Лебединського району. Цим же розпорядженням постановлено надати їй дані ділянки і видати державні акти на право власності на них.

06 грудня 2010 року ОСОБА_3 вказані акти отримала.

Посилаючись на те, що надані ОСОБА_3 земельні ділянки розміщені на землях лісового фонду Дочірнього агролісогоподарського підприємства «Лебединський агролісгосп» обласного комунального підприємства «Сумиоблагроліс», яке своєї згоди на їхнє вилучення не надавало, а також на те, що рішення про передачу ділянок було прийняте некомпетентним органом, прокурор з урахуванням уточнених вимог просив визнати незаконним і скасувати розпорядження голови Лебединської районної державної адміністрації від 31 серпня 2010 року в частині затвердження проекту землеустрою та надання у власність земельних ділянок ОСОБА_3, визнати недійсними державні акти видані ОСОБА_3 на спірні земельні ділянки, скасувати їхню державну реєстрацію і повернути земельні ділянки у користування ДП «Лебединський агролісгосп»

ОСОБА_3 у зустрічній позовній заяві просила визнати дії ДП «Лебединський агролісгосп» щодо користування указаними спірними земельними ділянками, які належать їй на праві власності, незаконними; зобов'язати відповідача припинити лісокористування на цих землях і привести їх до стану, придатного для цільового використання.

Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що з часу прийняття рішення Сумською обласною радою від 19 жовтня 2000 року про передачу земель, ДП «Лебединський агролісгосп» користується ними без отримання державного акта, тобто без належного права, порушуючи при цьому її право власності на земельні ділянки, яке вона набула на підставі розпорядження голови Лебединської районної державної адміністрації № 454 від 31 серпня 2010 року.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 19 листопада 2014 року зустрічний позов відхилено, а первісний задоволено у повному обсязі:

визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Лебединської районної державної адміністрації № 454 від 31 серпня 2010 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам у власність для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності на території Великовисторопської сільської ради Лебединського району» в частині затвердження проекту землеустрою та надання ОСОБА_3 у власність земельних ділянок площею 2, 0 га та 0, 12 га;

визнано недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯЛ № 435637 від 06 грудня 2010 року (зареєстрований 23 грудня 2010 року за № 42) та серії ЯЛ №435648 від 06 грудня 2010 року (зареєстрований 23 грудня 2010 року за № 41) на ім'я ОСОБА_3 і скасовано їх державну реєстрацію;

повернуто земельні ділянки площею 2,0 га (кадастровий номер :06:002:0351) та 0, 12 га (кадастровий номер :06:002:0352), що розташовані на території Великовисторопської сільської ради Лебединського району у користування ДП «Лебединський агролісгосп».

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 з мотивів порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення і ухвалення нового про задоволення зустрічного позову.

Колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з припиненням діяльності СТОВ «Лебединське», у колективній власності якого перебувало 2681 га земель і 1156 га знаходилося у постійному користуванні, що посвідчувалося відповідними державними актами, - рішенням Великовисторопської сільської ради Лебединського району від 28 серпня 2000 року права цього товариства на землю були також припинені з вилученням державних актів (а. с. 20).

Після розроблення у встановленому законом порядку проекту відведення земельних ділянок Лебединському дочірньому агролісогосподарському підприємству «Лебединський агролісгосп» для ведення лісового господарства із земель місцевих рад Лебединського району загальною площею 11881 га Великовисторопська сільська рада погодила відведення даному підприємству земельних ділянок загальною площею 509, 2 га, в тому числі 491, 3 га лісових земель (а. с. 17, 18-19, 21).

Крім того, матеріали відведення щодо всього масиву земель загальною площею 11881 га були погоджені Лебединським районним відділом земельних ресурсів (а. с. 22).

За результатами розгляду проектів відведення земельних ділянок, про які йде мова, Сумська обласна рада своїм рішенням від 19 жовтня 2000 року вилучила і надала у постійне користування землі сільських, селищних та місцевих рад Сумської області дочірнім агролісогосподарським підприємствам Сумського обласного комунального підприємства «Сумиоблагроліс» для ведення лісового господарства (а. с. 11).

Наказом директора ДП «Лебединський агролісгосп» від 25 жовтня 2000 року про створення комісії з приймання - передачі земель її увагу було звернуто на уточнення меж земельних ділянок у натурі, наявність самовільних порубів тощо (а. с. 14).

11 листопада 2000 року ця комісія з участю представника Великовисторопської сільської ради склала акт № 12, за яким Лебединське дочірнє агролісогосподарське підприємство обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Сумиоблагроліс» прийняло в натурі лісовий фонд у відповідності з проектом відведення земель загальною площею 509, 2 га, який належав Великовисторопській сільській раді (а. с. 12).

Конкретне місцерозташування даних земель визначене відповідними графічними матеріалами, експлікацією земель по угіддях, поконтурною експлікацією лісів та інших лісовкритих площ, які були передані Лебединському агролісгоспу по Великовисторопській сільській раді (а. с. 23-24, 25, 26, 27-28), а також витягами з планово-картографічних матеріалів за 2000 рік та 2006 рік (а. с. 103, 104, 105, 154, 155, 156), перспективного плану організації і ведення лісового господарства ДП «Лебединський агролісгосп» за 2008 рік (а. с. 101, 102) та витягами з планшету № 4 лісовпорядкування за 2006 рік (а. с. 227, 228, 229, 230).

Крім зазначених копій письмових доказів з цього приводу в судових засіданнях були безпосередньо досліджені також оригінали плану лісонасаджень і полезахисних смуг радгоспу «Лебединський» Лебединського району Сумської області (лісовпорядкування 1995 року, загальна площа 486 га), графічні матеріали до проекту відведення земельних ділянок, наданих Лебединському дочірньому агролісогосподарському підприємству «Лебединський агролісгосп» для ведення лісового господарства за рахунок земель запасу сільських рад Лебединського району за 2000 рік та планшет № 4 лісовпорядкування за 2006 рік.

Визначаючи правовий режим даних земель, колегія суддів виходить з наступного.

Лісовий кодекс України в редакції, яка діяла на час передачі земель ДП «Лебединський агролісгосп» передбачав, що усі ліси України є власністю держави. Від імені держави лісами розпоряджається Верховна рада України, яка делегує відповідним Радам народних депутатів свої повноваження щодо розпорядження лісами. Ради народних депутатів у межах своєї компетенції надають земельні ділянки лісового фонду у постійне користування або вилучають їх (ч. ч. 1-4 ст. 6).

У постійне користування земельні ділянки лісового фонду надаються, спеціалізованим лісогосподарським підприємствам, іншим підприємствам, установам, організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, зокрема, для ведення лісового господарства.

Право постійного користування земельними ділянками лісового фонду посвідчується державним актом на право постійного користування землею (ч. ч. 2, 4 ст. 9).

Надання земельних ділянок лісового фонду за межами населених пунктів у постійне користування та припинення права користування ними належало до відання обласних рад (а. ст. 13).

Частинами 2 і 3 ст. 93 та ч. 2 ст. 94 згаданого Кодексу закріплювалося й те, що лісовпорядкування на всій території України проводиться державними лісовпорядними службами, під час якого, поряд із іншим, здійснюється визначення меж і внутрішньо-господарська організація території лісового фонду, що перебуває у користуванні постійних лісокористувачів. Матеріали лісовпорядкування є основою для організації ведення лісового господарства та використання лісових ресурсів постійними лісокористувачами.

У ч. 5 ст. 7 та ч. ч. 7, 8 ст. 19 Земельного кодексу від 13 березня 1992 року (теж у редакції, що діяла на час передачі земель) зазначалося, що у постійне користування земля надається радами, у тому числі й для ведення лісового господарства спеціалізованим підприємствам. Надання земельних ділянок здійснюється за проектами відведення. Розробку проектів відведення земельних ділянок, перенесення їх меж у натуру (на місцевість) і виготовлення документів, що посвідчують право користування землею, здійснюють державні та інші землевпорядні організації.

Водночас передбачалося і те, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право (ст. 22 ЗК).

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами (ч. 1 ст. 23).

Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» дія ст. 23 ЗК була зупинена лише щодо власників земельних ділянок, визначених статтею 1 цього Декрету, а не землекористувачів.

З наведеного слідує, що у 2000 році Лебединське дочірнє агролісогосподарське підприємство обласного комунального агролісогосподарського підприємства «Сумиоблагроліс», дійсно, на законних підставах за рішенням обласної ради прийняло в натурі відповідно до проекту відведення від Великовисторопської сільської ради землі лісового фонду загальною площею 509, 2 га для ведення лісового господарства.

За повідомленням Управління Держземагенства у Лебединському районі від 31 січня 2014 року ця земля відноситься до земель державної власності (а. с. 4).

Пізніше розпорядженням голови Лебединської райдержадміністрації від 23 вересня 2009 року ОСОБА_3 було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення їй у власність земельних ділянок до 2, 0 га для ведення особистого підсобного господарства та 0, 12 га для ведення садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення (землі запасу) на території Великовисторопської сільської ради (а. с. 8), а розпорядженням від 31 серпня 2010 року затверджено проект землеустрою щодо відведення і надання їй у власність земельної ділянки загальною площею 2, 12 га: 2, 0 га для ведення особистого селянського господарства і 0, 12 га для ведення садівництва на території Великовисторопської сільської ради (а. с. 159, 205-224).

Також було виготовлено абриси земельних ділянок, технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж цих земельних ділянок у натурі та складання документів, що посвідчують право на них; складено акт встановлення та погодження меж у натурі (а. с. 157-158, 161, 162, 163, 164).

На підставі цих документів ОСОБА_3 23 грудня 2010 року видано державні акти серії ЯЛ № 435637 на право власності на земельну ділянку площею 2, 0 га для ведення особистого селянського господарства та серії ЯЛ № 435648 - на земельну ділянку площею 0, 12 га для ведення садівництва. Зазначені акти зареєстровані в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 42 та № 41 (а. с. 9, 10).

Оцінка належності, допустимості, достовірності кожного доказу, що є у справі, окремо і взаємного зв'язку їх у сукупності дає підстави для висновку, що на час надання у власність ОСОБА_3 спірних земельних ділянок вони мали статус лісових і були розташовані на території 42, 43 і 44 виділів 64 кварталу 22 обходу І майстерської дільниці ДП «Лебединський агролісгосп», тобто на території земель лісового фонду, який був переданий цьому підприємству у 2000 році.

Не зважаючи на це, за затвердженим головою Лебединської районної державної адміністрації проектом землеустрою ОСОБА_3 отримала їх за рахунок земель сільськогосподарського призначення (пасовища), що не відповідає дійсності і спростовується наведеними вище письмовими доказами.

Крім того, свідок ОСОБА_4, який виготовляв технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок у натурі та складання документів, що посвідчують право власності на них за ОСОБА_3, пояснив це відсутністю в автоматизованій базі земельного кадастру даних про те, що ці земельні ділянки перебували у користуванні ДП «Лебединський агролісгосп», у зв'язку з чим і зазначив, що вони відносяться до земель сільськогосподарського призначення.

Чинна ж на той час редакція ч. 9 ст. 149 ЗК України надавала право вилучати земельні ділянки державної власності, які перебували у постійному користуванні, зокрема, ліси площею понад 1 га для несільськогосподарських потреб, - лише Кабінету Міністрів України. Відповідно до п. 5 ст. 27 Лісового кодексу України в редакції від 09 червня 2009 року питання передачі у власність земельних лісових ділянок площею більш як 1 га, що перебували у державній власності, теж відносилися до компетенції Кабінету Міністрів України.

За таких умов суд першої інстанції із зазначенням відповідних мотивів та норм права дійшов до правильного по суті висновку про незаконність розпорядження голови Лебединської районної державної адміністрації № 454 від 31 серпня 2010 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам у власність для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності на території Великовисторопської сільської ради Лебединського району» в частині затвердження проекту землеустрою та надання ОСОБА_3 у власність земельних ділянок площею 2, 0 га та 0, 12 га; вірно визнав державні акти на право власності на земельні ділянки, про які йде мова, недійсними, скасувавши при цьому їх державну реєстрацію і обґрунтовано відхилив зустрічний позов.

Унаслідок того, що факт незаконності набуття ОСОБА_3 земельних ділянок у власність є доведеним, її зустрічні вимоги задоволені бути не можуть.

У той же час колегія суддів вважає, що у мотивувальній частині рішення суд невірно послався на те, що за відсутності державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками у ДП «Лебединський агролісгосп» виникло право постійного користування ними на підставі п. 5 розділу VIII прикінцевих положень ЛК України, оскільки положення цього пункту, якими визначено, що до одержання в установленому порядку державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування, - з'явилися у ЛК України в редакції, яка діяла з 29 березня 2006 року. Але як на той час, так і за нині діючою редакцією ЛК України вони стосуються лише державних, а не комунальних лісогосподарських підприємств.

Тому даний висновок суду, як такий, що ґрунтується на невірному застосуванні норм матеріального права, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК підлягає виключенню з мотивувальної частини оскарженого рішення.

У цілому ж з огляду на норми ч. 2 ст. 308 ЦПК така зміна рішення не впливає на його суть, так як розпорядження голови райдержадміністрації та державні акти щодо права власності ОСОБА_3 на спірні земельні ділянки були видані без дотримання встановленої законом попередньої процедури вилучення ділянок у ДП «Лебединський агролісгосп», яке на постійній основі фактично використовувало їх у своїй лісогосподарській діяльності, що з огляду на норми ч. 10 ст. 149 ЗК України від 25 жовтня 2001 року та п. 5 ст. 116 цього кодексу в редакції даного пункту від 16 серпня 2008 року є неприпустимим.

Поряд із цим суд допустив порушення норм процесуального права, яке є обов'язковою підставою для скасування рішення в частині вирішення спору про повернення спірних земельних ділянок у користування ДП «Лебединський агролісгосп», оскільки в інтересах даного підприємства позов прокурором не пред'являвся і з самостійними вимогами воно теж не зверталося.

За таких обставин, виходячи з положень ст. ст. 10, 11, ч. 1 ст. 60, ч. 1 ст. 179, ст. ст. 215, 216 ЦПК України, суд не вправі був ухвалювати рішення про повернення майна безпосередньо на користь третьої особи у справі.

Тому в цій частині рішення суду згідно з ч. 3 ст. 303, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні даної вимоги, а в іншій частині - залишенню без змін.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь держави необхідно стягнути 487 грн. 20 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції, а також компенсувати їй за рахунок держави 121 грн. 80 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 88, 303, 304, 307, 308, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 19 листопада 2014 року у даній справі частково змінити, виключивши з його мотивувальної частини висновки суду щодо виникнення у Дочірнього підприємства «Лебединський агролісгосп» права постійного користування спірними земельними ділянками на підставі пункту 5 розділу VIIІ Прикінцевих положень Лісового Кодексу України.

У частині вирішення спору про повернення земельних ділянок площею 2 га (кадастровий номер :06:002:0351) та 0,12 га (кадастровий номер :06:002:0352), що розташовані на території Великовисторопської сільради Лебединського району, у користування Дочірнього підприємства «Лебединський агролісгосп» рішення суду скасувати і у задоволенні цих позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 487 грн. 20 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції та компенсувати їй за рахунок держави 121 грн. 80 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього дня на нього може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -