Справа № 200/1278/15-ц
провадження № 2/200/1378/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2015 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Ханберовій Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих доходів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточнень, посилається на те, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1. Її мати ОСОБА_3, не погоджуючи з іншими співвласниками квартири, домовилася 12.10.2003 року про продаж квартири з ОСОБА_4 та передала їй ключі від квартири, яка без згоди власників житла оселила в квартиру дочку ОСОБА_2 Відповідачка відразу поставила металеві двері і замінила замки і таким чином самоправно лишила доступу власників до квартири, між нею та відповідачкою не було укладено договору найму вказаної квартири. Вказані обставини встановлені рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.07.2014 року та ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.12.2014 року. В січні 2004 року до відповідача нею були направлені вимоги про виселення із вказаної квартири, подана до суду позовна заява про витребування майна з чужого незаконного володіння. У 2007 році за сімейними обставинами у неї з її неповнолітньою донькою Зав»яловою М.Ю., ІНФОРМАЦІЯ_1, гостро стало питання у необхідності свого помешкання для проживання. У вересні 2007 року вона повторно звернулася до відповідача з письмовою вимогою про звільнення квартири АДРЕСА_2, проте вона продовжувала безпідставно проживати у вказаній квартирі. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.11.2011 року було виселено із вказаної квартири ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та відмовлено в задоволенні зустрічного позову про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності із зазначенням того, що спірний договір від 12.10.2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є неукладеним і не створює прав та обов»язків для сторін. У добровільному порядку рішення суду відповідачем виконано не було, 22.02.2012 року ОСОБА_2 в ході примусового виконання рішення було виселено із вказаної квартири. З наданих відповідачем пояснень у запереченні у справі №200/6226/13-ц вбачається, що вона проживала у спірній квартирі одна, тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню вартість безпідставно отриманих доходів, оскільки весь час з березня 2004 року до примусового виселення ОСОБА_2 без належної безпідставної підстави займала двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 за рахунок позивача, тим самим отримувала доходи від безпідставно набутого майна.

Позивач зазначає, що відповідно до довідки Української універсальної біржі від 02.04.2012 року визначена ринкова вартість орендної плати двокімнатної квартири, площею 43 кв.м., по вул. Гладкова, 17 в період з січня 2007 року по лютий 2012 року включно. З урахуванням того, що відповідач без достатньої правової підстави займала до часу примусового виселення 22.02.2012 року спірне приміщення, сума, яка підлягає стягненню, становить: січень-лютий 2012 року 1300 грн. х 2 міс. = 2600 грн., січень-грудень 2011 року 1300 грн. х 12 міс. = 15600 грн., січень-грудень 2010 року 1200 грн. х 12 міс. = 14400 грн., січень-грудень 2009 року 1300 грн. х 12 міс. = 15600 грн., січень-грудень 2008 року 1500 грн. х 12 міс. = 18000 грн., січень-грудень 2007 року 1200 грн. х 12 міс. = 14400 грн., а всього 80600 грн.

Посилаючись на зазначене, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь вартість безпідставно отриманих доходів, які вона одержала або могла одержати в розмірі 80600,00 грн. та понесені витрати по справі.

В судовому засіданні позивач, посилаючись на обставини, викладені в позові та в уточнені до нього, свої позовні вимоги підтримала.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись їх безпідставність.

Вислухавши сторони, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювань прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 разом з ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 07.11.2003 року належала на праві власності квартира АДРЕСА_3.

За згодою матері ОСОБА_1 - ОСОБА_3, яка домовилася 12.10.2003 року про продаж квартири з ОСОБА_4 та передала їй ключі від вказаної квартири, в в квартирі також оселилися її донька ОСОБА_2 та ОСОБА_5

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.11.2011 року ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 були виселені з квартири АДРЕСА_3, а ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на вказану квартиру.

Позивач ОСОБА_1 в позові та уточненні до нього, а також в судовому засіданні посилалася на те, що з наданих відповідачем ОСОБА_2 пояснень у запереченні у справі №200/6226/13-ц вбачається, що вона проживала у спірній квартирі одна, тому з неї на її користь підлягає стягненню вартість безпідставно отриманих доходів, оскільки весь час з березня 2004 року до примусового виселення ОСОБА_2 без належної безпідставної підстави займала двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 за рахунок позивача, тим самим отримувала доходи від безпідставно набутого майна.

Разом з цим, 24.11.2011 року Апеляційним судом Дніпропетровської області було ухвалене рішення про виселення з квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_2 разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Крім того, рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22.07.2014 року, яким ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про відшкодування шкоди в порядку регресу, а також ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.12.2014 року, якою це рішення залишено без змін, встановлено, що відповідно до акту державного виконавця Бабушкінського ВДВ МУЮ у м.Дніпропетровську від 22.02.2012 року ОСОБА_4, ОСОБА_2 було виселено із вказаної квартири, ОСОБА_5 у квартирі не перебував та не був присутнім під час виселення; також встановлено, що договір найму між сторонами не укладався та не реєструвався в органах місцевого самоврядування в установчому законом порядку, відповідачі вселилися до квартири за згодою матері позивачки ОСОБА_1, яка мала намір продати їм цю квартиру. Вказані обставини, що встановлені вищевказаними рішенням районного суду та ухвалою апеляційного суду, відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню при розгляді даної цивільної справи. Судом також встановлено, що після виселення відповідачів, в середині 2012 року квартира АДРЕСА_4 була продана її власниками.

В обгрунтування своїх позовних вимог у даній справі позивач посилається на положення ч.1 ст.1214 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави та просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 вартість безпідставно отриманих доходів в сумі 80600 грн.

При цьому позивач посилається на довідку Української універсальної біржі від 02.04.2012 року, в якій зазначена ринкова вартість орендної плати двокімнатної квартири, площею 43 кв.м., по вул. Гладкова, 17 в період з січня 2007 року по лютий 2012 року.

Разом з цим, незаконність проживання ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_3 була встановлена вищевказаним рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.11.2011 року. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачка одержала доходи у вказаній сумі 80600 грн. або могла одержати від цього майна з часу, коли дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави, враховуючи те, що зазначеними рішеннями суду встановлено, що відповідачка вселилася у вказану квартиру з відома матері позивачки і саме для свого проживання в ній. Враховуюче зазначене, зважаючи на те, що згідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, підстави для стягнення з відповідачки грошових коштів у зазначеній позивачем сумі у розумінні ст. 1214 ЦК України відсутні. Суд також вважає, що позивачем ОСОБА_1 не надано доказів того, що саме її права та інтереси були порушені відповідачкою у зазначений нею у позові спосіб, зважаючи на те, що вона була лише співвласником вказаної квартири. Зважаючи на викладене, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Зважаючи на те, що суц3д прийшов до висновку про не обгрунтованність позовних вимог позивача, понесені нею витрати по справі не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих доходів.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя Т.О.Кудрявцева