Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/763/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Петрова О. Ф.
Доповідач Суровицька Л. В.
УХВАЛА

Іменем України

18.03.2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючої судді - Суровицької Л.В.,

суддів - Авраменко Т.М., Кіселика С.А.

при секретарі - Кравченко Я.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою комунального підприємства «Редакція газети «Вільне слово» на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до комунального підприємства «Редакція газети «Вільне слово» про захист честі, гідності та ділової репутації.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до комунального підприємства «Редакція газети «Вільне слово» про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання інформації недостовірною, зобов'язання спростувати недостовірну інформацію.

Зазначав, що на другій сторінці газети «Вільне слово» НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року розміщено звернення до народного депутата України Анатолія Гриценко. У вказаному зверненні КП «Редакція газети «Вільне слово» оприлюднило щодо нього недостовірну, неправдиву інформацію, яка не відповідає дійсності, порушує його особисті немайнові права, підриває його авторитет серед членів родини та близьких родичів, членів громадських організацій, знайомих та друзів, ставить під сумнів його ділову репутацію, яка склалася серед колег та громадян міста.

Недостовірною є інформація стосовно того, що він є головою неіснуючої незалежної громадської ради. Поширена інформація про те, що він колишній працівник міліції, який звільнений з органів правопорядку за вбивство людини під час допиту, двічі судимий, член бандитського угруповання «Кумівське», що об'єднує нечистих на руку «колишніх господарів» нашого міста, разом зі своїми «Братками» виступає на сесіях міської ради з «сольними номерами», є також недостовірною, неправдивою інформацією, яка не відповідає дійсності, підриває його авторитет, оскільки він звільнений з органів МВС за власним бажанням, крім того, ні під час допиту, ні будь коли в інший час нікого не вбивав. Інформація про те, що він був двічі судимий є неправдивою. Поширення інформації стосовно того, що його діяльність здебільшого пов'язана з порушенням законодавства України, про що свідчать беззаперечні факти, відкриті кримінальні справи та висновки судових органів, також є недостовірною та неправдивою.

Просив суд визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності зазначену інформацію, зобов'язати відповідача спростувати недостовірну, таку, що принижує честь, гідність, ділову репутацію інформацію, стягнути на його користь судові витрати (а.с.2-7).

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Визнано недостовірною, як такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2, інформацію, поширену комунальним підприємством «Редакція газети «Вільне Слово» на другій сторінці газети «Вільне слово» НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року у зверненні до народного депутата України Анатолія Гриценка, а саме:

«Надуманою підставою для ОСОБА_4 стало звернення голови неіснуючої незалежної громадської ради … ОСОБА_2».

«ОСОБА_2 ... звільнений з органів правопорядку за вбивство людини під час допиту, двічі судимий».

«Діяльність ОСОБА_2 … здебільшого пов'язана з порушенням законодавства України, про що свідчать беззаперечні факти, відкриті кримінальні справи та висновки судових органів».

Зобов'язано комунальне підприємство «Редакція газети « Вільне слово» протягом місяця з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати вказану інформацію шляхом оприлюднення на другій сторінці газети «Вільне слово» під рубрикою «Спростування» тим же шрифтом, що й оприлюднена раніше недостовірна інформація, резолютивної частини рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 6 лютого 2015 р.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з комунального підприємства «Редакція газети «Вільне слово» на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 243 грн.60 коп. (а.с.57-59).

В апеляційній скарзі комунальне підприємство «Редакція газети «Вільне слово» просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає зокрема, що суд не врахував, що інформація, поширена КП є дослівним відтворенням додатку до рішення Олександрійської міської ради № 1459 від 15 серпня 2014 року. Згідно ч.11 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов'язковому оприлюдненню. Суд не врахував, що КП «Редакція газети «Вільне слово» не є належним відповідачем у даній справі (а.с.63-65).

В судове засідання апеляційної інстанції представник відповідача та позивач, його представник, які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, не прибули.

Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи в його відсутність, а від позивача надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких він просить рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України неявка представника відповідача та позивача не перешкоджає розглядові справи.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.2 ст.197 ЦПК України).

Колегія суддів, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Стаття 297 ЦК України передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації (ст.299 ЦК України). Судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації, гарантовано статтею 32 Конституції України.

З іншого боку, стаття 34 Конституції України гарантує кожному право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до положень ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Статтею 17Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії», суд розрізняє факти та оціночні судження, існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню, вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст.10 Конвенції.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини та законодавства України у сфері цих правовідносин, суд має визначатися з характером поширеної інформації: чи вона є фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України "Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Згідно статті 277 ЦК Україниї фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка її поширила, у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації ( ч.3 ст.277 ЦК України).

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що на другій сторінці газети «Вільне слово» від ІНФОРМАЦІЯ_1 року НОМЕР_1, яка видається відповідачем, розміщено звернення до Народного депутата України Анатолія Гриценка наступного змісту :

«Надуманною підставою для ОСОБА_4 стало звернення голови неіснуючої незалежної громадської ради і Вашого однопартійця ОСОБА_2.

ОСОБА_2 - одіозна людина в м. Олександрії, колишній працівник міліції, який звільнений з органів правопорядку за вбивство людини під час допиту,двічі судимий, за інформацією ЗМІ та жителів міста член бандитського угрупування «Кумівське», що об'єднує нечистих на руку «колишніх господарів» нашого міста, Якщо цього не досить, то треба уважно прочитати незалежні друковані та Інтернет видання нашого міста лише за останній час або побувати на сесіях міської ради, де з «сольними номерами» виступає пан ОСОБА_2 ійого братки ( реч. 3-5, аз. 1).

Члени цього угрупування, за оцінкою олександрійців, належать до так званих «пристосуванців», які намагаються приєднатись до будь-якого потенційно успішного проекту, легалізуватись через громадські організації або потрапити у владу під прапором будь-якої політичної сили і в кожній кишені мають різні партійні квитки» (абз. 2).

Діяльність ОСОБА_2, який під час останніх виборів Президента України був керівником Вашого виборчого штабу, а сьогодні є знову ж таки Вашим обличчям на території Кіровоградської області, здебільшого пов'язана з порушенням законодавства України, про що свідчать безперечні факти, відкриті кримінальні справи та висновки судових органів (абз.3).

Ваші претензії стати принципово новим рятівником України та борцем за справедливість ніяк не узгоджується зі стосунками з кримінальним автораитетом - ОСОБА_2 (абз.4).

Зважаючи на вищевикладене, просимо Вас надати правову оцінку ОЗУ «Кумівське» та його активіста ОСОБА_2» (останній абзац).

Вказане звернення було попередньо схвалене рішенням Олександрійської міської ради від 15 серпня 2014 р. № 1459, доручено міському голові та секретарю міської ради підписати та надіслати його Народному депутатові Гриценку А.С., голові Кіровоградської обласної державної адміністрації Петіку О.В., голові Комітету з питань державного будівництва та місцевого самоврядування Жванії Д.В., а також висвітлити в місцевих засобах масової інформації.

Аналізуючи зміст публікації, суд дійшов правильного висновку, що частина її є поширенням недостовірної інформації, що принижує честь, гідність і ділову репутацію позивача, а частина - оціночними судженнями.

Так, відповідачем поширена недостовірна інформація про те, що ОСОБА_2 є головою неіснуючої незалежної громадської ради, поширена негативна інформація про те, що «звільнений з органів правопорядку за вбивство людини під час допиту, двічі судимий, що його діяльність «здебільшого пов'язана з порушенням законодавства України, про що свідчать беззаперечні факти, відкриті кримінальні справи та висновки судових органів». Ця інформація є фактичними твердженнями і не може бути визнана оціночними судженнями.

У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз'яснено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

На підтвердження недостовірності поширеної інформації позивач надав інформацію Реєстраційної служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції від 01 серпня 2014 року про внесення до Реєстру громадських об'єднань відомостей про утворення громадської спілки «Незалежна громадська рада міста Олександрії», запис в Реєстрі за № 1422021 (а.с.13,14).

Також надав витяг своєї трудової книжки та виписку з наказу УМВС України в Кіровоградській області № 1 о/с від 01 січня 1995 року , в яких зазначено, що позивач звільнений з Органів внутрішніх справ з 30 грудня 1994 року за власним бажанням (а.с.15,16).

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 11 вересня 2014 року, встановлено, що станом на 20 травня 2014 року на підставі ст.88 КК України ОСОБА_2 визнається особою, що не має судимості та в розшуку не перебуває. Провадження у кримінальній справі відносно нього було закрито внаслідок застосування ст.6 Закону України «Про амністію у 2011 році» (а.с.32-34).

Вказані обставини також встановлені рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 18 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 25 грудня 2014 року (а.с.45-46).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням, зокрема у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідачем не надано доказів того, що поширена інформація щодо позивача є достовірною.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано визнав частину інформації у зверненні, а саме такого змісту:

«Надуманою підставою для ОСОБА_4 стало звернення голови неіснуючої незалежної громадської ради … ОСОБА_2».

«ОСОБА_2 ... звільнений з органів правопорядку за вбивство людини під час допиту, двічі судимий».

«Діяльність ОСОБА_2 … здебільшого пов'язана з порушенням законодавства України, про що свідчать беззаперечні факти, відкриті кримінальні справи та висновки судових органів», недостовірною, як такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача та такою, що підлягає спростуванню.

Правильним є висновок суду про те, що відповідачем опубліковано не рішення міської ради, а звернення до Народного депутата України Анатолія Гриценка, яке схвалено рішенням міської ради.

Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що інформацію оприлюднено згідно ч.1 ст.15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», є безпідставним та таким, що не ґрунтується на законі, оскільки звернення до Народного депутата України, не є тією інформацією, яка за змістом ч.1 ст.15 Закону підлягає обов'язковому оприлюдненню.

Не ґрунтуються на законі і доводи апеляційної скарги про те, що Комінальне підприємство «Редакція газети «Вільне слово» є неналежним відповідачем у справі.

Згідно ч.4 ст.277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Якщо позов пред'явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі статтею 21 Закону про пресу редакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації.

Оскільки комунальне підприємство «Редакція газети «Вільне слово» є юридичною особою, яка здійснила випуск друкованого засобу інформації - газети «Вільне слово», в якому поширено недостовірну інформацію щодо позивача, при цьому не було дотримано обмежень, встановлених ст.3 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» то КП є належним відповідачем у справі.

Суд першої інстанції повно і всебічно встановив обставини справи, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу комунального підприємства «Редакція газети «Вільне слово» відхилити, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: