Справа № 591/7762/15-ц
Провадження № 4-с/591/65/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2015 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Бурда Б.В.

при секретарі - Гребенькової О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник свої вимоги обґрунтовує тим, що на примусовому виконанні в ВДВС СМУЮ перебувають виконавчі листи видані у справі №591/9104/14-ц про стягнення коштів (боргу та судових витрат) з ОСОБА_2 на його користь. Відповідні виконавчі провадження були відкриті: про стягнення судового збору в розмірі 1132,38 грн. 27.03.2015 року, а про стягнення боргу в сумі 79491,68 грн.. Рішення суду в наданий державним виконавцем строк боржником не було виконано, з огляду на що було розпочате примусове виконання рішення суду. В супереч вимогам закону державний виконавець не вживав необхідних дій визначених законом щодо повного, своєчасного виконання судового рішення. Окрім того, державний виконавець у супереч вимогам закону не вжив належних заходів щодо реалізації належного боржнику нерухомого майна та автомобіля. Враховуючи вищенаведене просить визнати бездіяльність державного виконавця протиправною; зобовязати державного виконавця вжити визначених законом заходів з реалізації належного боржнику нерухомого майна та автомобіля.

Представник ВДВС СМУЮ скаргу заперечив та пояснив що на виконанні в ВДВС СМУЮ перебуває два виконавчих провадження про стягнення коштів на користь ОСОБА_1 Під час виконання судового рішення не було допущено порушень закону. Пояснив, що спірні виконавчі провадження перебувають у провадженні державного виконавця Колесової А.О. Просить відмовити у задоволенні скарги.

ОСОБА_2 повідомлявся про розгляд скарги, але до суду не зявився.

Суд, заслухавши пояснення заявника та представника ВДВС, дослідивши матеріали даної справи та надані державним виконавцем суду копії матеріалів виконавчого провадження, вважає що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За наслідками апеляційного перегляду Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 19.01.2015 року у справі №591/9104/14-ц, Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 02 березня 2015 року задоволені вимоги ФОП ОСОБА_1 та стягнуто на користь останнього з ОСОБА_2 79491,68 грн. заборгованості за договором та 1132,38 грн. на відшкодування судового збору. За вказаним судовим рішенням було видано два виконавчих листа, які предявлені стягувачем до примусового виконання.

27 березня 2015 року державним виконавцем ВДВС СМУЮ відкрите виконавче провадження ВП №47041136 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судового збору в розмірі 1132,38 грн., в цей же день відкрите виконавче провадження ВП№47041080 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 79491,68 грн.

На думку суду, дії державного виконавця під час виконання даного судового рішення не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», з наступних підстав.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Державний виконавець, відповідно до вимог частини першої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, а згідно із вимогами частини першої статті 11 цього Закону вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Завершальними стадіями виконавчого провадження є повернення виконавчого документа стягувачу та закінчення виконавчого провадження.

Державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначений виконавчим документом. Водночас, відповідно до пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи з розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» - Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації; стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах; готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються; На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту; У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем; стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Згідно до п.5.1.1. Інструкції «Про проведення виконавчих дій» - звернення стягнення на майно боржника полягає в його виявленні (шляхом надіслання запитів до органів державної податкової інспекції, банків, дорожньої автомобільної інспекції,бюро технічної інвентаризації, нотаріату тощо), описі, арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях,на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, в порушення вищезазначених вимог законодавства, державний виконавець ВДВС СМУЮ при виконанні зазначеного вище судового рішення допустив бездіяльність.

Так, дані виконавчі провадження були відкриті 27.03.2015 року. В ході здійснення виконавчих дій державним виконавцем було прийняте рішення про накладення арешту на майно та грошові кошти боржника, зроблені відповідні запити щодо виявлення коштів та майна боржника.

В ході проведення виконавчих дій, державним виконавцем у квітні 2015 року здійснено опис та арешт належного боржнику нежитлового приміщення по вул. Петропавловська в м. Суми та у травні 2015 року здійснено опис та арешт належного боржнику автомобіля.

Як вбачається, з акту опису нежитлового приміщення, дана виконавча дія була проведена за участю орендаря цього приміщення ОСОБА_3, але в супереч вимогам Закону, державним виконавцем не вжито жодних заходів щодо звернення стягнення на дохід боржника у вигляді отриманої орендної плати.

З копії виконавчого провадження вбачається, що після здійснення опису та арешту автомобіля, було проведено його оцінку та отримано відповідний висновок, але до цього часу державним виконавцем не були вжиті заходи щодо реалізації цього автомобіля, як не було вжито належних заходів щодо його збереження.

За положеннями ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення

виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування

виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

З матеріалів виконавчого провадження судом встановлено, що державний виконавець не вжив усіх передбачених законом заходів щодо вирішення питання про звернення стягнення на належне боржнику майно: державний виконавець не перевірив майновий стан боржника за місцем його проживання та здійснив опис та арешт належного боржнику майна, державним виконавцем не вжито заходів щодо перевірки обставин використання боржником належних йому нежитлових приміщень (а як вбачається з витягу з реєстру боржнику належить декілька нежитлових приміщень) та, відповідно, не вирішив питання про звернення стягнення на отримувані доходи боржника.

Як встановлено судом, державний виконавець, фактично, розпочавши процедури звернення стягнення на належний боржнику автомобіль, припинив проведення будь-яких виконавчих дій у виконавчих провадження у звязку з подачею позову про звільнення автомобіля з під арешту. При цьому, державним виконавцем не приймалося рішення про зупинення виконавчого провадження, але й не здійснювалося інших виконавчих дій спрямованих на реальне виконання рішення суду за рахунок іншого майна чи коштів боржника.

Підстав для задоволення вимог стягувача щодо покладення на державного виконавця судовим рішенням обовязку у вигляді реалізації нерухомого майна та автомобіля у суду не має, враховуючи положення ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» якою визначено, що черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем

При визначення органу що має відновити порушені права заявника суд виходить з того, що державний виконавець, яким допущені порушення, не працює; обовязки з виконання його повноважень покладені на державного виконавця Колесову А.О., а тому обовязок із усунення допущених зазначеним вище державним виконавцем має бути покладений на цього державного виконавця.

На підставі викладеного суд суд вважає що державним виконавцем не вжито необхідних заходів щодо належного виконання судового рішення, відтак скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись, ст. 383 386 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця ВДВС СМУЮ з приводу тривалого не виконання Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 березня 2015 року про стягнення коштів з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1.

Зобовязати державного виконавця ВДВС Сумського міського управління юстиції ОСОБА_4 вжити передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо своєчасного та повного виконання Рішення Зарічного районного суду м. Суми в частині проведення стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1.

В задоволенні скарги в іншій частині відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в пятиденний строк з дня оголошення ухвали суду (для осіб, що не були присутні при проголошення ухвали суду в той же строк з часу отримання її копії) апеляційної скарги.

Суддя