06.03.2015 Єдиний унікальний номер 205/865/15-ц
Справа № 2о-/205/36/15
205/865/15-ц

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2015 року м. Дніпропетровськ
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі : головуючого судді Шавули В.С.
при секретарі Перцевій М.В.
за участі заявника ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2
представника зацікавленої особи Неруша О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_3 зацікавлені особи: Громадська організація «Правий сектор», Кабінет Міністрів України, Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, Антитерористичний центр при Службі безпеки України про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В :
10 лютого 2015 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська звернулись із заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: Громадська організація «Правий сектор», Кабінет Міністрів України, Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, Антитерористичний центр при Службі безпеки України (а.с.1-6).
В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що їх син ОСОБА_3 , який приймав участь в бойових діях в районах проведення антитерористичної операції в складі Українського Добровольчого корпусу створеного громадською організацією «Правий сектор», 12.08.2014 року потрапив в засідку терористів і загинув у бою в селищі Маріїнка Донецької області.
Встановлення та підтвердження факту участі ОСОБА_3 , який приймав участь в бойових діях по захисту незалежності України, її суверенітету та територіальної цілісності, в воєнізованих підрозділах без офіційного оформлення на засадах самоорганізації та з врахуванням власної громадянської позиції, викликає необхідність щодо визначеності його статусу, як учасника АТО, з метою отримання соціальних прав та гарантій його родиною.
Так, встановлення факту загибелі ОСОБА_3 саме під час бойових дій в районі проведення АТО, є необхідним для визнання членів його родини особами, на яких розповсюджується Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник діючий за довіреністю Гармаш О.О., в судовому засіданні вимоги заяви підтримали та просили задовольнити у повному обсязі.
Заінтересована особа Кабінет Міністрів України в особі свого представника діючого за довіреністю Неруш О.В., в судовому засіданні проти вимог заяви заперечував у повному обсязі.
Заінтересована особа Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції в особі свого представника у судове засідання не з`явилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. У надісланому до суду листі просила справу розглядати без участі свого представника (а.с.17-18).
Заінтересована особа ГО «Правий сектор» в особі свого представника у судове засідання не з`явилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Про причини неявки свого представника не повідомляла. Письмових заяв про розгляд справи без свого представника не надсилала.
Заінтересована особа - Антитерористичний центр при Службі Безпеки України в особі свого представника у судове засідання не з`явилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Про причини неявки свого представника не повідомляла. Письмових заяв про розгляд справи без свого представника не надсилала.
Вислухавши пояснення учасників процесу, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви з огляду на наступне.
Згідно положенням частин 1 та 2 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до частини 2 статті 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
У заяві ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ставиться питання щодо встановлення факту участі ОСОБА_3 в бойових діях під час проведення антитерористичної операції та встановлення факту його загибелі 12.08.2014 року під час бойових дій в селищі Маріїнка поблизу м. Донецька в районі проведення антитерористичної операції, у зв`язку з тим, що встановлення даних фактів має для заявниці юридичне значення, а саме на отримання гарантій щодо захисту соціальних, майнових та інших громадянських прав після загибелі 12.08.2014 року ОСОБА_3 .
Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Згідно ч.1 статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону України «Про основи національної безпеки України» об`єктами національної безпеки, між іншим, є держава - її конституційний лад, суверенітет, територіальна цілісність і недоторканність.
Суб`єктами забезпечення національної безпеки, в тому числі, є громадяни України, об`єднання громадян (стаття 4 Закону України «Про основи національної безпеки України»).
Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України (стаття 65 Конституції України).
Даній статті Конституції України кореспондує стаття 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо того, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
У преамбулі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зазначено, що цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.
Статтею 7 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи і організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (об`єднані міські) військові комісаріати (далі - районні (міські) військові комісаріати), військові комісаріати Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, а також територіальні центри (в Автономній Республіці Крим, областях, місті Києві) та філіали (в районах та містах) комплектування військовослужбовцями за контрактом.
Відносно військовослужбовців Збройних Сил, СБУ, які приймають участь у бойових діях в районах проведення антитерористичної операції на державному рівні розроблено механізм встановлення статусу учасника бойових дій.
Разом з тим, особи, які були зараховані в інші військові формування, а також з числа яких були сформовані спеціальні підрозділи територіальної оборони, і які були залучені державними або громадськими організаціями або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України та брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції, добровільно захищаючи незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України, але не входили до складу формувань, визначених у п.19 ст.6 Закону України № 3551-ХІІ від 22.10.1993 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Збройних сил, Нацгвардії, СБУ тощо), на теперішній час не мають чітко визначеного юридичного статусу, законодавчо не врегульовано вирішення питання надання їм статусу учасника бойових дій, хоча загальновідомим фактом є внесення декількох законопроектів щодо внесення змін та доповнень до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», які зареєстровані і перебувають на розгляді Верховної Ради України.
Крім того, розглядаючи справу, суд звертає увагу на те, що участь добровольчих формувань в особливий період, в тому числі громадської організації «Правий сектор», в антитерористичній операції в районах проведення АТО, на боці сил АТО, в установленому законом порядку не було заборонено. З боку держави відсутні обмеження або заборона щодо участі відповідних добровольчих формувань під час антитерористичної операції в районах проведення АТО на боці сил АТО, а навпаки такі добровольчі формування допущені до участі в антитерористичній операції в районах проведення АТО на боці сил АТО.
Частиною 5 ст. 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Законом України від 06 травня 2014 року № 1233 "Про внесення зміни до статті 6 Закону України №3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", який набрав чинності з 22.05.2014, розширено коло осіб, які належать до учасників бойових дій.
Так, учасниками бойових дій згідно з п. 19 ст. 6 Закону № 3551-ХІІ від 22.10.1993, визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції, а також працівники підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь в антитерористичній операції в районах її проведення у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до ч.8 ст.8 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).
Учасники добровольчих формувань, які в особливий період з боку державних установ були допущені в район проведення АТО та приймали участь у бойових діях на боці сил АТО, не були включені в перелік п.19 ст.6 Закону № 3551-ХІІ від 23.10.1993 (із змінами та доповненнями), а тому, суд вважає, що у ОСОБА_4 є право на звернення до суду з вимогами про встановлення факту участі її сина в бойових діях на боці сил АТО, з огляду на вищезазначене, а також в сенсі статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що знайшло своє відображення у рішеннях Європейського Суду з прав людини (справа "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom) від 15 листопада 1996 року та "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року).
Судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).
ОСОБА_3 приймав участь в бойових діях, захищаючи незалежність та територіальну цілісність України в районах проведення АТО.
12 серпня 2014 року під час свого бойового завдання по визволенню полонених заручників в районі проведення антитерористичної операції, ОСОБА_3 загинув, і ці обставини підтверджується: довідкою голови Дніпропетровської обласної ГО «Правий сектор» від 27.08.2014 року; лікарським свідоцтвом про смерть №544/ЛЕ від 19.08.2014 року; свідоцтвом про смерть, виданого відділом реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 22.08.2014 року, про що зроблено актовий запис №5956 (а.с.8,9,10).
Що стосується вимог заявника щодо встановлення загиблому статусу учасника бойових дій, та його родині статусу членів сім`ї учасника бойових дій, суд виходить із наступного.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 затверджено Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, відповідно до п.2 якого, статус учасника бойових дій надається: військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, особам рядового і начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції.
А в п.4 зазначеної вище постанови КМУ зазначено, що підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є: для осіб, зазначених в абзаці другому пункту 2 цього Порядку, - документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (витяги з наказів, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень).
Таким чином, виходячи із положень ч.2 ст.59 та ч.2 ст.256 ЦПК України, за наявності вищенаведених законодавчих норм, вимоги заявника в частині встановлення статусу учасника бойових дій, членів сім`ї учасника бойових дій в судовому порядку розгляду не підлягають.
Виходячи із викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви, а саме: в частині встановлення факту участі ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, у бойових діях під час антитерористичної операції, та факту його загибелі 12 серпня 2014 року під час бойових дій в селищі Маріїнка Петровського району Донецької області в районі проведення антитерористичної операції.
Відповідно до ч.7 ст.235 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст.ст.3, 4, 10, 60, 88, 212, 213-5, 218, 222, 256, 259 ЦПК України, суд -
В И Р І Ш И В :
Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_3 зацікавлені особи: Громадська організація «Правий сектор», Кабінет Міністрів України, Державна служба України у справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, Антитерористичний центр при Службі безпеки України про встановлення факту, що має юридичне значення, - задовольнити частково.

Встановити факт участі громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська, у бойових діях під час антитерористичної операції.
Встановити факт загибелі ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська, під час бойових дій в зоні антитерористичної операції в селищі Маріїнка, Петровського району Донецької області.
В іншій частині вимог відмовити.
Судові витрати покласти за рахунок держави.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.С.Шавула