У х в а л а

24 квітня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

суддів:Сеніна Ю.Л., Григор'євої Л.І.,Лященко Н.П.,

розглянувши заяву публічного акціонерного товариства "Кредобанк" про перегляд судових рішень у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, публічного акціонерного товариства "Кредобанк", третя особа - Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради, про визнання недійсними договорів іпотеки,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 20 грудня

2013 року позов задоволено. Постановлено визнати недійсним

договір іпотеки від 25 квітня 2008 року, укладений між ОСОБА_5 і публічним акціонерним товариством "Кредобанк" (далі - ПАТ "Кредобанк"; визнати недійсним договір іпотеки від 17 червня 2011 року, укладений між ОСОБА_5 та ПАТ "Кредобанк"; скасувати запис у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про заборону відчуження квартири АДРЕСА_1; скасувати запис у Державному реєстрі іпотек про обтяження вищезазначеної квартири.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 14 липня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано й ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено частково. Постановлено визнати недійсним договір іпотеки від 25 квітня 2008 року, укладений між ОСОБА_5 та

ПАТ "Кредобанк"; в іншій частині позову відмовити.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року касаційні скарги ОСОБА_4 та ПАТ "Кредобанк" задоволено частково. Постановлено рішення Апеляційного суду Львівської області від 14 липня 2014 року в частині позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки від 25 квітня 2008 року скасувати, в цій частині залишити в силі рішення Сихівського районного суду м. Львова

від 20 грудня 2013 року; в іншій частині рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

17 квітня 2015 року ПАТ "Кредобанк" звернулося до суду із зазначеною заявою, в якій просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 грудня 2013 року, рішення Апеляційного суду Львівської області від 14 липня 2014 року, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права - статті 5 Закону України "Про іпотеку".

На підтвердження своїх доводів ПАТ "Кредобанк" наводить постанову Верховного Суду України від 3 грудня 2014 року (справа № 6-173цс14).

Перевіривши доводи заяви, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні даної справи судом; невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив із того, що договір іпотеки, укладений 25 квітня 2008 року суперечить вимогам статті 5 Закону України "Про іпотеку", оскільки на момент укладення договору закон не передбачав права передачі в іпотеку майнових прав на об'єкт незавершеного будівництва. Договір іпотеки

від 17 червня 2011 року був укладений без згоди органу опіки і піклування, оскільки на момент його укладення у квартирі проживала та була її співвласницею неповнолітня особа.

Частково задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недійсним договору іпотеки від 17 червня 2011 року та відмовляючи в задоволенні позову про визнання недійсним договору іпотеки від 25 квітня 2008 року, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_5 повністю сплатила вартість об'єкта будівництва, тобто вчинила дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва, або набуття майнових прав на цей об'єкт, а тому зазначені майнові права на квартиру правомірно передані в іпотеку. Разом із тим, договір іпотеки від 17 червня 2011 року був укладений без нотаріально посвідченої згоди всіх співвласників щодо передачі квартири в іпотеку, тому такий договір суд апеляційної інстанції визнав недійсним.

Скасовуючи рішення апеляційного суду в частині позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки від 25 квітня 2008 року та залишаючи в силі у цій частині рішення суду першої інстанції, касаційний суд погодився із висновками суду першої інстанції про те, що майнові права на час укладення іпотечного договору не могли бути предметом іпотеки.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України

від 3 грудня 2014 року (справа №6-173цс14), прийнятій за результатами розгляду заяви про перегляд рішення суду касаційної інстанції, суд встановив відсутність неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права та відмовив в задоволенні заяви. У зазначеній постанові Верховним Судом України не було викладено висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статті 5 Закону України "Про іпотеку".

Таким чином, зазначена постанова не може слугувати прикладом невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції, викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а тому відсутні підстави для перегляду судових рішень на підставі пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, публічного акціонерного товариства "Кредобанк", третя особа - Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради, про визнання недійсними договорів іпотеки за заявою публічного акціонерного товариства "Кредобанк" про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
Л.І. Григор'єва
Н.П. Лященко