Справа № 212/1124/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2015 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Пустовіт О.Г.

при секретарі: Гарасюта Л.К.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Павлової Н.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "ЄвразСуха Балка" про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2015 року позивач звернувся з позовом до публічного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка" (надалі-ПАТ "Євраз Суха Балка") просив стягнути з відповідача на свою користь спричинену моральну шкоду в сумі 243600 гривень 00 копійок.

На підтвердження заявлених вимог позивач вказав, що з 31.07.1995 року по 05.12.2001 року він працював на шахті «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка» (ПАТ «Євраз Суха Балка») підземним гірничим робітником, підземним гірничим майстром, підземним кріпильником, з 06.12.2001 року по 30.03.2010 року в ШБУ ВАТ «Суха Балка» (ПАТ «Євраз Суха Балка») підземним кріпильником. Працюючи в підземних умовах шахти виконував весь комплекс робіт по встановленню металевого кріплення, по монтажу опалубки та залиття її бетоном, кріплення виробок набризг-бетоном. При цьому внаслідок недосконалості технології підземного шахтного будівництва, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного обладнання підпадав під вплив підвищених концентрації аерозолю переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору перешкоджаючого їх застосування, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичними перевантаженнями. Посилюючим шкідливим фактором під час його роботи був несприятливий мікроклімат, характерний для підземних робіт. Його стаж роботи складає: загальний - 23 роки 5 місяців, за цією професією - 16 років 1 місяць. Відповідно до Наказу № 59-ос від 30.03.2010 року його звільнено.

Рішенням Українського науково-дослідного інституту промислової медицини в нього були виявлені та встановлені професійні захворювання: Радикулопатія шийна і попереково-крижова з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим синдромом, нейроваскулярним синдромом верхніх кінцівок, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу. Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. ( пиловий бронхіт, емфізема легень першої ст. ) ЛН першого ст. По факту професійного захворювання було проведено розслідування хронічного професійного захворювання, про що складено акт № 6 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (по формі П-4) від 19.09.2014 року. Висновком МСЕК від 28.10.2014 року йому встановлена втрата професійної працездатності в розмірі всього 50% з них : 40% по радикулопатії та 10% по ХОЗЛ. Втрата професійної працездатності йому встановлена з 29 вересня 2014 року - до 01 жовтня 2015 року. Крім того, висновком МСЕК від 28.10.2014 року його визнано інвалідом третьої групи.

Актом розслідування хронічного профзахворювання від 23 вересня 2014 року причиною професійного захворювання встановлено: тривала робота протягом 16 років 1 місяця в шкідливих умовах, важкої фізичної праці. Внаслідок захворювань йому спричинена моральна шкода, яку він оцінює в сумі 243600 гривень 00 копійок і просить стягнути з відповідача.

Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги в повному обсязі, наполягав на задоволенні позову.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та заперечувала проти його задоволення у повному обсязі, оскільки вважає його не обґрунтованим. Вказала, що спірні правовідносини повинні регулюватись спеціальним Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", застосування загальним норм ЦК України до спірних правовідносини неможливе.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, та не заперечувалось сторонами, що з 31.07.1995 року по 05.12.2001 року позивач працював на шахті «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка» (ПАТ «Євраз Суха Балка») підземним гірничим робітником, підземним гірничим майстром, підземним кріпильником, з 06.12.2001 року по 30.03.2010 року в ШБУ ВАТ «Суха Балка» (ПАТ «Євраз Суха Балка») підземним кріпильником. Працюючи в підземних умовах шахти виконував весь комплекс робіт по встановленню металевого кріплення, по монтажу опалубки та залиття її бетоном, кріплення виробок набризг-бетоном. При цьому внаслідок недосконалості технології підземного шахтного будівництва, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного обладнання підпадав під вплив підвищених концентрації аерозолю переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору перешкоджаючого їх застосування, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичними перевантаженнями. Посилюючим шкідливим фактором під час роботи позивача був несприятливий мікроклімат, характерний для підземних робіт. Його стаж роботи складає: загальний - 23 роки 5 місяців, за цією професією - 16 років 1 місяць. Відповідно до Наказу № 59-ос від 30.03.2010 року його звільнено.

Рішенням Українського науково-дослідного інституту промислової медицини в позивача були виявлені та встановлені професійні захворювання: Радикулопатія шийна і попереково-крижова з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим синдромом, нейроваскулярним синдромом верхніх кінцівок, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу. Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. ( пиловий бронхіт, емфізема легень першої ст. ) ЛН першого ст.

По факту професійного захворювання було проведено розслідування хронічного професійного захворювання, про що складено акт № 6 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (по формі П-4) від 19.09.2014 року.

Висновком МСЕК від 28.10.2014 року ОСОБА_1 встановлена втрата професійної працездатності в розмірі всього 50% з них : 40% по радикулопатії та 10% по ХОЗЛ. Втрата професійної працездатності встановлена з 29 вересня 2014 року - до 01 жовтня 2015 року. Крім того, висновком МСЕК від 28.10.2014 року позивача визнано інвалідом третьої групи.

Згідно висновків МСЕК позивачу протипоказана праця, вимушена поза, довга хода, переохолодження. Рекомендовано медикаментозне лікування, ВМП, санаторно-курортне лікування.

Актом № 6 від 19.09.2014 року (пунктом 17) встановлено, що професійне захворювання виникло в результаті роботи в умовах важкої фізичної праці, перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: Важкість праці: маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну, кг : підіймання та переміщення (разове) вантажів, чергуючи з іншою роботою (до 2 разів на годину) - 40 при гранично допустимій до 30; Робоча поза, знаходження у нахиленому положенні до 30/ понад 30, % зміни: 32,8/3,1 при гранично допустимій до 25/0; Нахили корпуса (вимушені, більше 30), кількість за зміну : 154 при гранично допустимих до 100. Аерозоль переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони. Концентрація в мг/м: з вмістом кристалічного кремнію діоксину у пилу від 10% до 70% - 5,4 при гранично допустимій до 2,0.

Пунктом 19 Акту встановлено, що враховуючи роботу ОСОБА_1 на протязі 18 років 11 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання, встановити неможливо.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Положення ст. 13 Закону України "Про охорону праці" передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно - правових актів, а також забезпечити одержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Посилання представника відповідача щодо відсутності підстав покладення на ПАТ "Євраз Суха Балка" обов'язку з відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки наявність такої шкоди не доведено, а також посилання на обставини отримання позивачем страхових виплат суд не приймає до уваги, оскільки Рішенням Конституційного Суду України №20-рп/ 2008 від 08 жовтня 2008 року по справі №1-32/2008 встановлено, що Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" скасоване право застрахованих осіб, громадяни, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали на підставі приписів первинної редакції Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та визнано, що після скасування вказаних приписів громадяни, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання , мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 1167 ЦК України та 237-1 КЗпП України за рахунок власника або уповноваженого ним органу ( роботодавця).

Таким чином судом встановлено, що позивач отримав професійне захворювання під час виконання трудових обов'язків внаслідок неправомірних дій відповідача, який всупереч діючого законодавства, зокрема, ст. 153 КЗпП України, не створив нешкідливих і безпечних умови праці, протягом тривалого часу не вживав заходів для усунення і зменшення шкідливих виробничих факторів. У зв'язку з чим позивач частково втратив працездатність, і як наслідок втрати здоров'я, йому була спричинена моральна шкода, яка випливає з трудових правовідносин, і має відшкодовуватися роботодавцем.

Так, вимогами ч.1ст. 237-1 КЗпПУкраїни (що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

В рішенні від 27.01.2004 р. № 1-рп/2004 р. Конституційний Суд України зазначив, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж Рішення, ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і переносить значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності.

Посилання представника відповідача на обставини недоведеності наявності моральної шкоди, відсутність будь-яких доказів на підтвердження розміру заподіяної шкоди, суд також не приймає до уваги, оскільки відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, при цьому судом встановлено, що позивач пропрацював останні 16 років 1 місяць на підприємстві відповідача в шкідливих умовах.

Суд вважає, що обставини, викладені в позовній заяві та факт заподіяння моральної шкоди позивачу знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, доводи позивача про те, що він переносить як фізичні так і моральні страждання викликані ушкодженням здоров'я в наслідок отримання хронічного професійного захворювання підтверджені матеріалами справи, не спростовані будь-якими доказами з боку відповідача.

Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд враховує роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р.( зі змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Суд враховує характер і тривалість страждань позивача, якому встановлено 30 % втрати працездатності, що спричинило погіршення здоров'я, постійно відчуває біль при фізичному навантаженні, загальну слабкість, втому та біль у попереку, що переходить у ліву ногу, болі у шиї, колінних суглобах, болі і оніміння рук. Через отримане захворювання позивач не може виконувати важку роботу, вести активне життя, як раніше виконувати побутові справи по дому.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням ступеня вини підприємства ПАТ "Євраз Суха Балка", на якому позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів протягом 16 років 1 місяця, відсотку втрати працездатності, та не можливості її відновлення, суд вважає необхідним призначити позивачу компенсацію моральної шкоди в розмірі 30000 грн. 00 копійок з ПАТ "Євраз Суха Балка", що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст. 46 Конституції України, Законом України "Про охорону праці", ст.ст. 153, 237-1 ч.1 КЗпП України, ст. 10-11, 60, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка" про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка" на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 30 000 гривень 00 копійок без урахування утримання податків та обов'язкових платежів.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка" на користь держави - судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

У решті позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення усіма учасниками процесу в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. Г. Пустовіт