Провадження № 2/487/329/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23.02.2015 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого - судді Андрощука В.В., при секретарі Забродській Г.В.., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом виселення,-

В С Т А Н О В И В:

17.10.2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом виселення.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.10.2013 року є власницею 20/300 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. З 21.05.2013 року, в належній частині будинку зареєстрований колишній чоловік - ОСОБА_3, шлюб з яким розірвано 23.07.2014 року. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 проживає у спірному будинку без її згоди, як власника майна, вчиняє сварки, ображає, завдає їй тілесні ушкодження.

Посилаючись на те, що на теперішній час відповідач не є членом її сім'ї, перешкоджає повно розпоряджатися і користуватися належним будинком, порушує правила співжиття, що робить неможливим спільне проживання з ним, просила про задоволення позовних вимог на підставі ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391,405, 406 ЦК України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги про виселення відповідача зі спірного житла, та фактично просила про його задоволення, з підстав передбачених ч.1 ст.116 ЖК України. Зокрема зазначала, що відповідач постійно принижує її, спричиняє тілесні ушкодження, в зв'язку з чим вона постійно вимушена звертатися до органів міліції. Сумісне проживання у будинку з відповідачем, який не є її чоловіком та членом сім'ї є неможливим, а тому має бути виселений зі спірного будинку.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Зазначав, що дійсно після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 продовжує проживати у будинку АДРЕСА_1, оскільки іншого житла для проживання не має. В спірне житло вселився з дозволу позивача, як член сім'ї. За час спільного проживання у будинку, правил співжиття не порушував, і заходів попередження з боку державних, правоохоронних та судових органів до нього не вживалось. Конфлікти, з приводу яких наявні кримінальні провадження ініційовані, спровоковані самою позивачкою, та спрямовані з метою позбавлення його житла. Посилаючись на безпідставність позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенцїі про захист прав людини і основних свобод, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.10.2013 року ОСОБА_1 є власником 20/300 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

З 04.07.1996 року по 23.07.2014 рік сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

З 21.05.2013 року у будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_3, що підтверджується довідкою ЖКП "Бриз" ЖЕК №1 від 16.10.2014 року, та продовжує проживати у цьому житлі після розірвання шлюбу.

Згідно ст. 391 ЦК України, власника майна наділено правом вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Разом з тим, відповідно до ст. 156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє колишнього члена сім'ї права користування займаним приміщенням.

Згідно статті 157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 116 ЖК України, якщо наймач, або члени його сім,ї, які проживають разом з ним, використовують квартиру не за призначенням, систематично руйнують її, порушують правила співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними, а заходи запобігання виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця, або заінтересованих осіб проводиться без надання іншого житлового приміщення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки в судовому засіданні не встановлено, та не підтверджено належними доказами систематичність порушень ОСОБА_3 правил співжиття у спірному будинку з позивачем.

Наявність лише кримінального провадження №0003737, внесеного до ЄРДР 14.08.2014 року, відносно ОСОБА_3, на який посилається позивач, не є достатньою підставою для виселення відповідача, відповідно до ст.116 ЖК України.

Посилання ОСОБА_5, як власника спірного будинку, на те, що відповідач перестав бути членом її сім'ї, також не можуть бути підставою для виселення відповідача, який правомірно вселився та проживає у спірному житлі, і його право користування жилим приміщенням врегульоване житловим законодавством.

Таким чином, суд вважає, що в даному випадку права позивача не порушені відповідачем, а тому в позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст.6,10,11,60,79,88,209,212-215,218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом виселення - відмовити.

Рішення набирає законної сили через 10 днів з дня його проголошення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в порядку, передбаченому ст.ст. 294-296 ЦПК України.

СУДДЯ: В.В. АНДРОЩУК