Справа № 565/1401/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2015 року м. Кузнецовськ

Кузнецовський міський суд Рівненської області -

під головуванням судді Незнамової І.М.

з участю: секретаря Нафєєвої Н.В.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

відповідача (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кузнецовського міського суду Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення з квартири без надання іншого жилого приміщення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1звернулась в суд із позовом до ОСОБА_3 про виселення з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що відповідач ОСОБА_3, систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття та систематичним псуванням жилого приміщення, робить неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1позовні вимоги підтримала у повному обсязі та пояснила, що 09 лютого 1985 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 За час спільного проживання з ОСОБА_3 у них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочка ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_2. 22 лютого 1993 року по обміну вони для сім'ї придбали квартиру АДРЕСА_1. Даною квартирою вони користуються по даний час. За час сумісного проживання ОСОБА_3 постійно зловживав спиртними напоями, що і ставало причиною звільнення його з роботи - спочатку з пожежної частини, а потім із РАЕС, де він в додаток до вживання спиртного, ще й побив майстра. Після цього відповідач вже ніде не працював, продовжував зловживати спиртними напоями і його поведінка дедалі ставала все агресивнішою. Відповідач почав не просто вчиняти сварки і застосовувати фізичне насильство як до неї, так і до дітей, він просто почав із сім'ї знущатися та катувати. Його поведінка виражалась в тому, що він почав виживати сім'ю з помешкання нелюдськими методами, зокрема вже як в нетверезому стані, так і в тверезому стані відповідач постійно бив її та доньок, прив'язував її до стільця та на очах дітей приставляв до неї ножа і погрожував, що вб'є її, при цьому включав голосно музику, в квартирі палив і кидав недопалки під ноги, відрізав шнури від телевізора, пральної машинки, праски, нищив її одяг. У кімнаті відповідач під подушкою на своєму ліжку постійно тримав ніж і шнурок, які використовував щодо неї, з погрозами, що завдасть шкоди її життю та здоров'ю. У 2012 році вони розлучилися і далі стало ще гірше. Коли старша дочка вийшла заміж, ОСОБА_3 одного разу побив її так, що та вимушена була зняти побої та написати заяву в міліцію, однак працівники міліції умовили забрати заяву вказуючи на те, що в сім'ї всяке буває і що все ж таки це її батько. Після цього відповідач почав ще й вчиняти бійки із зятем, постійно дочці та зятю погрожувати та виганяти із квартири, на що діти були змушені переїхати жити в село до батьків зятя і звідти їздити на роботу в м.Кузнецовськ. Після одруження меншої дочки, ОСОБА_3 почав виживати з квартири і того зятя. Відповідач почав до нього чіплятися, ображати нецензурними словами, битися, а одного разу ще й линув зятю в очі ацетон. Коли вони з дітьми вранці йшли на роботу, то повернувшись ввечері, вже в квартиру потрапити не могли, так як було зачинено із середини або взагалі змінені замки. Постійні неодноразові виклики міліції ніяких результатів не давала, працівники міліції приїздили, давали ОСОБА_3 зауваження і їхали зі словами, що ви сім'я, то і розберетеся, а згодом взагалі перестали їздити на виклики. Все це призвело до того, що менша дочка із зятем зняли житло і переїхали туди проживати, а її життя перетворилося на пекло. Щоденно відповідач її бив, погрожував, що зробить її калікою або взагалі вб'є. 20 лютого 2014 року свої погрози ОСОБА_3 таки здійснив. Ввечері того дня він зайшов до неї у кімнату з молотком і почав погрожувати їй, що зараз вб'є. При цьому між ними почалася сварки, в ході якої відповідач взяв ніж та наніс їй декілька ножових поранень. Вона встигла накинути на нього покривало і вискочити у коридор, де почала сильно кричати, однак ОСОБА_3 наздогнав її у коридорі і почав ще бити кулаками зі словами « я тебе вб'ю». Вже сусіди викликали міліцію та швидку допомогу. Їй зробили декілька операцій, вона втратила нирку, частину селезінки, перенесла операцію на легенях і як наслідок стала інвалідом. ОСОБА_3 04.06.2014 року був засуджений за ч.1 ст.121 КК України до п'яти років шести місяців позбавлення волі і відбуває покарання в колонії с.Полиці Володимирецького району Рівненської області, однак навіть з колонії він шле листи до сусідів з погрозами, щоб ті не йшли в суд свідчити і надіслав їй лист з погрозами, на підставі якого міліція порушила кримінальне провадження. Крім того, відповідач постійно їй та меншій дочці телефонує з колонії і продовжує погрожувати. Позивачка переконана, що якщо не виселити ОСОБА_3 з квартири, то він її та дітей вб'є. ОСОБА_1 також зазначає, що у відповідача є батьківська хата і йому є куди повертатися з місць позбавлення волі.

ОСОБА_1 просить виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні повністю підтримала вимоги позивачки ОСОБА_1 та вказала, що ОСОБА_3 систематично порушував правила співжиття і до нього неодноразово застосовувались заходи попередження. Звернула увагу, що згідно вимог п.17 постанови Пленуму Верхового Суду України №2 від 12.04.1985 року, ст.116 ЖК України та ст.ст.3,8,27,28 Конституції України є підстави для виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення та просить позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні, в режимі відеоконференції, відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав та заперечив пояснення позивачки вказавши, що вони є надуманими. Пояснив, що квартиру АДРЕСА_1 надано для його сім'ї виключно через його трудову діяльність. Звернув увагу, що його на сварки та бійки провокували саме позивачка та діти і вказує, що є вина позивачки в тому, що сталося 20 лютого 2014 року. Щодо побиття дочки зауважив, що та спровокувала його сама на побиття. Вказав, що нищив домашні речі і одяг позивачки лише на її аналогічні дії. Також зазначив, що деякий час, після звільнення з РАЕС, він їздив на заробітки, заробляв кошти на які себе утримував. Вважає, що характеристика ЖЕД, яка надана відносно нього у даній справі, не відповідає дійсності, оскільки в ній зазначені суперечливі моменти щодо його поведінки з характеристикою, яка долучалася до матеріалів кримінального провадження. Також підтвердив, що дійсно після отримання позовної заяви про виселення він телефонував до позивачки та доньки, направив позивачці та сусідам, які заявлені свідками, листи, однак не вбачає, що у тексті листа до позивачки, є погрози. Підтвердив, що дійсно у нього є батьківська хата, однак він не має бажання їхати туди проживати. Просить в позові відмовити.

В судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області ОСОБА_4 пояснила, що квартира АДРЕСА_1 є квартирою комунального житлового фонду Кузнецовської міської Ради Рівненської області. Вважає, що в судовому засіданні добуто достатньо доказів того, що ОСОБА_3 систематично руйнував жиле приміщення, систематично порушував правила соціалістичного співжиття, а тому, на її думку, проживання з ним в одному приміщенні інших членів сім'ї є неможливим. Представник не заперечує щодо задоволення позову.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що вона знає сім'ю ОСОБА_3 тривалий час, оскільки є кумою ОСОБА_1 Вказала, що ОСОБА_1 не прожила свої роки, а промучилась, оскільки відповідач жив лише для себе, а не для сім'ї. ОСОБА_3 постійно зловживав спиртними напоями, вчиняв насильство в сім'ї, бив меблі, нищив побутову техніку, одяг позивачки, постійно приміняв фізичну силу до ОСОБА_1 та їх спільних дітей. Основною причиною цих бід було вживання ОСОБА_3 спиртних напоїв. Вказала, що ОСОБА_1 та діти не провокували ОСОБА_3 на насильство і переконана, що якщо відповідача залишити проживати надалі у спірній квартирі, то рано чи пізно це закінчиться для ОСОБА_1 трагедією.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показала, що вона проживає по сусідству з сім'єю ОСОБА_1. В будинку АДРЕСА_1 вона проживає п'ятнадцять років, а знає цю сім'ю років п'ять-шість. Вказує, що ОСОБА_3 вона ніколи не бачила тверезим, через стіни будинку постійно чула крики з квартири ОСОБА_3, оскільки проживає поверхом нижче. ОСОБА_1 та дітей характеризує лише з позитивної сторони.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду показала, що вона проживає по сусідству з сім'єю ОСОБА_1. В будинку АДРЕСА_1 вона проживає з 2008 року. Із сім'єю ОСОБА_1 тісних стосунків не підтримувала, а лише віталася. Вказує, що чула як ОСОБА_3 вибивав двері, також, через стіни будинку, чула постійні сварки між сторонами. ОСОБА_3 вона бачила лише у стані алкогольного сп'яніння. Вважає, що після того, що ОСОБА_3 вчинив злочин відносно ОСОБА_1, то позивачка не може надалі проживати разом з відповідачем, оскільки є пряма загроза її життю.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду показала, що вона є дочкою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ЇЇ батько протягом всього життя постійно вживав спиртні напої, постійно погрожував їй, її чоловіку, матері, сестрі та чоловіку сестри, ламав майно, спав з ножами, нікому спокійно не давав жити, виламував двері. Вказала, що вона як йшла з роботи додому, то не знала чи потрапить до квартири чи ні. Звернула увагу, що вона не знає, як мама стільки років могла терпіти такі знущання, оскільки батько не пускав матір додому, погрожував ножами, бив скло, наносив тілесні ушкодження. Вона неодноразово викликала міліцію, однак працівники міліції приїдуть, поговорять і поїдуть. Зауважила, що все своє життя пам'ятає лише знущання зі сторони батька щодо матері, її та сестри і те, як вона маленькою бігала до сусідів та просила допомоги. Додатково вказала, що жити з батьком не бажає оскільки його поведінка є загрозливою для їх життя.

Заслухавши та проаналізувавши пояснення позивачки, представника позивачки, відповідача, думку представника третьої особи, показання свідків, дослідивши інші докази, які є в матеріалах справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню в повному обсязі.

Підставами для такого висновку суду є наступне.

З ордера на жиле приміщення від 22.02.1993 року, який був виданий на підставі рішення Кузнецовської міської Ради про обмін, слідує, що ОСОБА_3 видано ордер на зайняття жилого приміщення жилою площею 27,7 кв.м., яке складається з двох кімнат в квартирі АДРЕСА_1 для сім'ї в складі ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_12.

Із договору найму №444 від 15.05.2003 року слідує, що між ОСОБА_3 та ЖЕД №2 Кузнецовського міського комунального підприємства укладено договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду на квартиру АДРЕСА_1.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3перебували у зареєстрованому шлюбі до 12.11.2012 року, що підтверджується рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 12.11.2012 року по справі №1711/1824/12 про розірвання шлюбу.

Також в судовому засіданні встановлено, що у ОСОБА_1 та ОСОБА_3за період сумісного проживання народилися діти: ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Довідкою ЖЕД №2 м.Кузнецовська від 03.06.2014 року за №1209 підтверджується, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Довідкою №043 від 29.10.2012 року підтверджується, що квартплата та комунальні послуги за період з січня 2010 року по жовтень 2012 року вираховувалися із заробітної плати ОСОБА_1.

Також в судовому засіданні встановлено і сторонами не оспорюється, що саме ОСОБА_1 з січня 2010 року по теперішній час сплачує квартплату та комунальні послуги.

Відповідно до вимог ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились

безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Виходячи із офіційного характеру заходів запобігання й громадського впливу, які мають передувати виселенню особи на підставі ст.116 ЖК України без надання іншого жилого приміщення, і відповідно до правил ст.59 ЦПК України про допустимість засобів доказування, факт застосування заходів запобігання повинен підтверджуватися доказами.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Із постанови Кузнецовського міського суду Рівненської області від 22.11.2006 року вбачається, що ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП і підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 17 грн.

Із постанови Кузнецовського МВ УМВС України в Рівненській області про відмову в порушенні кримінальної справи від 16.03.2011 року вбачається, що в порушенні кримінальної справи відносно громадянина ОСОБА_3 по ст.296 КК України відмовлено за відсутністю в його діях складу злочину. Громадянина ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності по ст.1732 КУпАП.

Із постанови Кузнецовського МВ УМВС України в Рівненській області про відмову в порушенні кримінальної справи від 10.10.2012 року слідує, що в порушенні кримінальної справи відносно громадянина ОСОБА_3 по ч.1 ст.296 КК України відмовлено за відсутністю в його діях складу злочину. За вчинення адміністративного правопорушення на громадянина ОСОБА_3 скласти адміністративний протокол за ст.1732 КУпАП, та у відповідності до ст.221 КУпАП, направити на розгляд Кузнецовського міського суду.

Із вироку Кузнецовського міського суду Рівненської області від 04.06.2014 року по справі №565/590/14-к вбачається, що ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у виді п'яти років шести місяців позбавлення волі.

З вищенаведеного вироку вбачається, що ОСОБА_3 засуджено за те, що він 20 лютого 2014 року близько 21 години 40 хвилин знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_1, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, під час сварки з колишньою дружиною ОСОБА_1, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи небезпечні наслідки у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, наніс їй ножем, який взяв у кухонній кімнаті, один удар в ділянку живота, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення черевної порожнини з ураженням селезінки, лівої нирки, зачеревної кровотечі та один удар в область лівої гомілки, спричинивши легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я у вигляді різаної рани лівої гомілки.

Довідкою до акта огляду МСЕК серії НОМЕР_1 від 18.06.2014 року підтверджується, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, з 18.06.2014 року і довічно встановлено третю групу інвалідності загального захворювання з ураженням внутрішніх органів.

Із довідки Кузнецовського міського відділу УМВС України в Рівненській області №54/л-216 від 21.10.2014 року вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, в період часу з 21.03.2011 року по 17.05.2012 року перебував на обліках міськвідділу, як особа, що вчинила насильство в сім'ї.

Із характеристики ЖЕД-2 за №160/139 від 27.10.2014 року вбачається, що за час проживання у спірній квартирі відповідач ОСОБА_3 зарекомендував себе негативно, в ЖЕД-2 неодноразово надходили усні скарги від родичів та сусідів про його поведінку в побуті, в тому числі насильство в сім'ї.

Із клопотання восьми жильців АДРЕСА_1 вбачається, що ОСОБА_3 створив в сім'ї неможливі умови для спільного проживання і вказані жильці просять виселити відповідача із АДРЕСА_1.

Із витягу з кримінального провадження №0000081 вбачається, що на підставі заяви ОСОБА_1 та листа відповідача ОСОБА_3 до позивачки ОСОБА_1 із ПВК-76 Кузнецовським МВ УМВС України в Рівненській області 05.02.2015 року до ЄРДР внесені відомості щодо ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України.

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Норми статтей 27, 28 Конституції України передбачають, що кожна людина має невід'ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов'язок держави - захищати життя людини. Кожен має право захищати своє життя і здоров'я від протиправних посягань. Кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може буди підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню.

Статтею 8 Конституції України встановлено, що норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції гарантується.

Крім того, статтею 3 ЦК України передбачено, що однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

У відповідності з Рішенням Конституційного Суду України №15-рп/2004 від 02.11.2004 року справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Оскільки в судовому засіданні встановлено та підтверджено вищенаведеними доказами, що відповідач ОСОБА_3 систематично руйнував жиле приміщення - вибивав двері, розбивав скло, нищив меблі, побутову техніку, одяг, систематично порушував правила соціалістичного співжиття - зловживав спиртними напоями, вчиняв психологічне насильство по відношенню до дружини та дітей, висловлював погрози здоров'ю та життю членам сім'ї, умисно наніс тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_1, що призвели до інвалідності позивачки, робив неможливими умови проживання з ним в одній квартирі для інших членів сім'ї, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, та з метою запобігання в подальшому порушення Конституційних прав позивачки ОСОБА_1 на життя і здоров'я, суд вважає за необхідне виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Керуючись ст.ст.8,10,11,60,212-215,294 ЦПК України, ст.116 ЖК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Виселити ОСОБА_3з квартири АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив рішення.

Головуючий