Справа № 183/7198/14
№ 2/183/811/15
26.01.2015 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Парфьонова Д.О., за участі секретаря судового засідання Пошивайло І.О.,позивача ОСОБА_1, третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, треті особи - Новомосковська державна нотаріальна контора, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визначення частки співвласників у спільній сумісній власності та визнання права власності в порядку спадкування за законом,
Позивач звернувся з позовом, в якому просив визнати частки власників квартири АДРЕСА_1 а саме: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 рівними - по 1/4 частині кожному; встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_4 з ОСОБА_3, однією сім'єю як чоловік та жінка з 2000 року до дня смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2; визнати за позивачем право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, що в цілому складається з 3 кімнат житловою площею 39,3 кв.м., кухні площею 4,8 кв.м., ванної кімнати площею 3,3 кв.м., вбиральні (поєднаної) 0,9 кв.м., коридору 3,8; 2,9 кв.м., вбудованої шафи 0,9 кв.м., загальною площею квартири 55,9 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з ОСОБА_4 з проживали разом однією сім'єю як чоловік та жінка з 2000 року за адресою: АДРЕСА_1. Позивач та ОСОБА_4 мали спільний сімейний бюджет, вели спільне господарство, піклувалися один про одного, позивач доглядала ОСОБА_4 а коли він помер, то поховала його та оплатила усі ритуальні послуги. Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 є ОСОБА_3. Інших спадкоємців на спадкове майно у померлого немає. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 19 лютого 2007 року квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві приватної спільної сумісної власності - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 (сину позивача) та ОСОБА_2 (дочці позивача). Частка кожного із співвласників не визначена. Невизначеність часток у спільній сумісній власності квартири ускладнює володіння майном, тож стала необхідність не тільки визначити частку померлого, що є перешкодою у оформленні спадкових прав спадкоємця. Для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_4 позивач звернулася до Новомосковської державної нотаріальної контори, але у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_4 позивачу було відмовлено, в зв`язку з не наданням до нотаріальної контори документів, які підтверджують родинний зв'язок між позивачем та ОСОБА_4
В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні.
Відповідач в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, про дату час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.
Від третьої особи-1 надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника.
Треті особи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Підтвердили обставини щодо проживання позивача із померлим однією сім`єю.
Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
У відповідності до свідоцтва про право власності на житло від 19 лютого 2007 року квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 /а.с.10/. Частка кожного із співвласників не визначена та згідно витягу про реєстрацію права власності № 13621432, означена квартира належить на праві спільної сумісної власності /а.с.8/.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер /а.с.9/. У відповідності до копії спадкової справи, отриманої на запит суду, 12 вересня 2014 року до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_1 Інших спадкоємців не встановлено.
Постановою державного нотаріуса Новомосковської державної нотаріальної контори від 04 листопада 2014 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, через не надання необхідних доказів (документи), які підтверджують родинний зв'язок між позивачем та ОСОБА_4.
У відповідності до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини.
Постанова Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», надає роз'яснення, що при вирішені спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. З СК України, про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільними побутом, мають взаємні права та обов'язки.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також, інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, та мали взаємні права та обов'язки.

Аналізуючи викладене, з урахуванням акту комісії від 29 вересня 2014 року у складі працівника паспортного відділу, мешканців будинку № 28-а по вул. Центральна в м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, пояснень третіх осіб, відмітки в паспорті про місце проживання позивача суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо встановлення факту проживання однією сім`єю обґрунтована та підлягають задоволенню в частині встановлення факту проживання з 01 січня 2004 року (дата набрання чинності Сімейним кодексом України та Цивільним кодексом України, якими визначено поняття проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та встановлено право на спадкування між особами, що проживають однією сім`єю) і в судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що позивач проживала з ОСОБА_4. однією сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини.

Щодо вимог про поділ майна між співвласниками, суд вважає за необхідне зазначити, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Згідно до ч. 2 ст. 370 та ч. 2 ст. 372 ЦК України, в разі виділення частки чи поділу майна, що знаходиться в спільній сумісній власності, частки вважаються рівними, якщо інше не встановлене договором.

Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Визначення судами частки подружжя у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно (квартиру) за померлими суперечить вимогам ст. 3 ЦПК, статей 27 - 31 ЦПК, оскільки судом вирішується питання про права осіб, які не є сторонами процесу та у зв'язку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності.

Судом не встановлено наявності договору між власниками квартири щодо визначення часток, тому приходить до переконання, що їх частки є рівними, тобто по 1/4 частці, треті особи не заперечували проти виділення часток зі спільної сумісної власності, наполягали на цьому в судовому засіданні, а тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в цій частині визначивши частки власників нерухомого майна у спільній сумісній власності. При цьому, згідно положень ч. 3 ст. 372 ЦК України, право спільної сумісної власності на майно припиняється у разі поділу майна між співвласниками. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Водночас, суд не може визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на належну померлому частку майна на підставі наступного.

Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування" (далі - ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7). У разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Оскільки матеріали справи містять лише докази звернення позивача до нотаріуса та відмову нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 у зв`язку із не підтвердженням факту родинних відносин - у суду відсутні підстави для визнання права на спадщину за законом за позивачем і в задоволенні позову в цій частині належить відмовити.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно ч.1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У відповідності до ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Таким чином, позивач не позбавлений права звернутися до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця після визначення часток у спільній сумісній власності, встановлення факту проживання однією сім`єю із відповідною заявою.

На підставі викладеного, Керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, треті особи - Новомосковська державна нотаріальна контора, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визначення частки співвласників у спільній сумісній власності та визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, однією сім`єю з ОСОБА_4, померлим ІНФОРМАЦІЯ_2, в період з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визначити частки співвласників квартири АДРЕСА_1, а саме - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2 рівними по 1/4 частці кожному.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1.

В решті позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення в повному обсязі складено 30 січня 2015 року.

Суддя Д.О. Парфьонов