Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/6664/15 Головуючий у 1 інстанції: Ворожбянов А.М.
Є.У. № 321/1586/14-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого Савченко О.В.,

суддів Кочеткової І.В.,

ОСОБА_2,

при секретарі Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням головного держаного виконавця відділу державної виконавчої служби Михайлівського РУЮ Запорізької області про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи ОСОБА_3,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Михайлівського районного суду Запорізької області від 03 листопада 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року головний державний виконавець ДВС Михайлівського РУЮ Запорізької області звернувся до суду із заявою про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу ОСОБА_3, посилаючись на те, що останній ухиляється від виконання судового рішення про стягнення з нього аліментів і має заборгованість на суму 11 154,98 грн.

Ухвалою Михайлівського районного суду Запорізької області від 3 листопада 2015 року подання задоволено. Тимчасово обмежено ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа і заборонено останньому перетинати кордон України до виконання зобовязань, покладених на нього рішенням Михайлівського районного суду про стягнення аліментів на користь ОСОБА_4

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржувана ухвала скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно п.2 ч.2 ст. 307, п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Постановляючи ухвалу про обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за кордон, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ухиляється від виконання судового рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дружини і малолітньої дитини, має заборгованість на суму понад 10 тисяч грн.

Проте висновки суду про ухилення боржника від виконання судового рішення не ґрунтуються на зібраних у справі доказах, а тому з ними не можна погодитися.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно положень п.2 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну» від 21 січня 1994року (зі змінами), громадянин України може бути обмежений управі виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору у передбачених законом випадках.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку, передбаченому ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 377-1 ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Наявність свідомого ухилення боржника від виконання обовязку по сплаті боргу за виконавчим документом та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні ВДВУС Михайлівського РУЮ з 3 вересня 2015 року знаходяться два виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів у розмірі ? частки всіх видів заробітку на її утримання, починаючи з 7 жовтня 2014 року до 17 листопада 2015 року, а також аліментів у розмірі ? частки всіх видів заробітку на утримання малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 7 жовтня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

З метою виявлення майна, на яке можливе звернення стягнення, і джерела доходів боржника 16 вересня 2015 року державним виконавцем направлені запити до Державної інспекції сільського господарства, Михайлівського районного центру зайнятості, УПФУ у Михайлівському районі, ПАТ «Державний ощадний банк України», ДПС у Михайлівському районі.

На вказані запити у вересні жовтні 2015 року надійшли відповіді про відсутність у боржника рухомого і нерухомого майна, а також про те , що він не перебуває на обліку ні в пенсійному фонді, ні в центрі зайнятості.

В письмових поясненнях на імя начальника ВДВС від 27.10.2015 р. ОСОБА_3 зазначав, що заборгованість зі сплати аліментів утворилася не з його вини. До червня 2015 року він працював у Василівській РДА, де із його заробітку утримання проводилося у розмірі 70% . Після звільнення з роботи 4 червня 2015 року він подав заяву державному виконавцю про направлення виконавчого листа до виконавчої служби за місцем його проживання, проте до Михайлівської ВДВС листи були направлені тільки через три місяці. Внаслідок цього утворилася заборгованість. Від сплати аліментів він не ухиляється.

Із розрахунків заборгованості від 28.10.2015 р.р. вбачається, що ОСОБА_3 у жовтні 2015 року сплатив 100 грн. аліментів на утримання ОСОБА_4 і 500 грн. на утримання малолітнього сина.

Вказані обставини суд першої інстанції залишив без уваги, належну оцінку їм не дав. Наявні в матеріалах письмові докази не свідчать про свідоме ухилення боржника від виконання судових рішень, а тому передбачених законом підстав для обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за кордон суд першої інстанції не мав.

За вказаних обставин оскаржувана ухвала суд підлягає скасуванню як така, що не відповідає вимогам закону і матеріалам справи з постановленням нової про відмову у задоволенні подання.

Керуючись ст.ст.307,312 п.2,313,317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Михайлівського районного суду Запорізької області від 03 листопада 2015 року по цій справі скасувати і постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання головного держаного виконавця відділу державної виконавчої служби Михайлівського РУЮ Запорізької області про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи ОСОБА_3.

Ухвала набирає законної сили негайно, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: