АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/453/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 2,6,47 Романенко В.А.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПодороги В. М.
суддівБородійчука В. Г. , Василенко Л. І.
при секретаріВолвенко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа: Управління Держкомзему у м. Черкаси, про встановлення порядку користування земельною ділянкою та усунення перешкод у її користуванні; за позовом ОСОБА_7 до Черкаської міської ради, треті особи: Інспекція ДАБК в Черкаській області, ОСОБА_6, про визнання права власності на самочинне будівництво та позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про усунень порушень у землекористуванні, -

в с т а н о в и л а :

26 березня 2009 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, третя особа: Управління Держкомзему у м. Черкаси, про встановлення порядку користування земельною ділянкою та усунення перешкод у її користуванні.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 22 листопада 1973 року № 243, технічного паспорту на житловий будинок, довідки з ЧООБТІ, йому належить на праві спільної часткової власності 7/10 частки будинку по АДРЕСА_1. Разом з ним проживають дві сім'ї: він та його дружина; дочка та 4 неповнолітніх дітей, всього 7 чоловік. Серед вищевказаних мешканців проживає онук позивача - ОСОБА_8, 1997 року народження, інвалід ПІ групи.

Іншою частиною домоволодіння, часткою 3/10 володіє відповідач ОСОБА_7 Зазанчав, що згідно з рішенням Черкаської міської ради від 15 листопада 1957 року № 1463 його матері (ОСОБА_9.) була виділена земельна ділянка площею 600 кв.м. під індивідуальне житлове будівництво. У 1972 році домоволодіння та земельна ділянка була розподілена між ним та його братом , по спадщині, в результаті чого, йому перейшло у право власності 7/10 будинку, а брату 3/10.

Крім цього, за взаємною згодою була розподілена земельна ділянка площею 600 кв.м., після чого у користуванні нього залишилося 70 % (420 кв.м.), у його брата -30 % (180 кв.м.) земельної ділянки.

Відповідно до Схеми розподілу земельної ділянки між співвласниками, складеної ЧООБТІ (16.08.1972 p.), Черкаський міськвиконком (рішення № 805 від 31.11.1973 р.) додатково йому виділив частину земельної ділянки для розширення проходу на 1,2 кв.м., всього 47 кв.м. за рахунок сусіднього домоволодіння.

Зазначав, що після цього у його користуванні знаходилося 465 кв.м. земельної ділянки, а у користуванні брата 182 кв.м. Всього загальна площа земельної ділянки склала 647 кв.м.

На підставі договору купівлі - продажу від 27 лютого 1980 року № 2 -1585 співвласником іншої частки домоволодіння (3/10) та користувачем земельної ділянки 182 кв.м. став відповідач ОСОБА_7, який в подальшому почав самовільну забудову і вільно користувався частиною, належної йому земельної ділянки. В результаті, прохід фактично із ширини 2,56 м. перетворився на прохід шириною 1,80 м.

Крім того, позивач вказував, що відповідач користується вільно входом, який перебуває на межі його земельної ділянки, хоча має можливість згідно з планом земельної ділянки встановити окремий прохід до своєї частини домоволодіння зі сторони вул. Котовського.

Починаючи з 2006 року ОСОБА_7 перешкоджав у реалізації його права на приватизацію належної йому частини земельної ділянки, як сусідній землекористувач, не підписує акт встановлення та погодження меж земельної ділянки. В даний час у його користуванні перебуває земельна ділянка площею 462 кв.м., у відповідача 184 кв.м., що підтверджується складеним ТОВ „Геоземпроект" актом погодження меж земельної ділянки, який був (підписаний усіма суміжними землекористувачами, крім відповідача).

Неодноразово уточнюючи свої позовні вимоги, остаточно просив затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ТОВ «Геоземпроект» 27 січня 2009 рок та затвердити акт встановлення та погодження меж земельної ділянки без підпису співвласника 3/10 домоволодіння ОСОБА_7;

підтвердити порядок користування земельною ділянкою площею 47 кв.м. встановлений згідно рішення № 805 від 31 жовтня 1973 року Черкаською міською Радою депутатів трудящихся «Про виділення ОСОБА_6 земельної площі 47 кв.м. у тимчасове користування до домоволодіння по АДРЕСА_1» без оформлення змін землекористування - для проходу;

на підставі вимог Генерального плану розвитку м. Черкаси, зобов'язати співвласника ОСОБА_7, у зв'язку з самочинним будівництвом, використовувати земельну ділянку за призначенням згідно з технічним планом домоволодіння, та облаштувати окремий прохід до своєї частини домоволодіння;

усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою по проходу до більшої частини домоволодіння;

зобов'язати ОСОБА_7 облаштувати окремий прохід до своєї частини домоволодіння для вільного обслуговування газових комунікацій;

скасувати висновок № 09 - БТ від 21 лютого 2013 року судово-будівельної технічної експертизи складеного без врахування рішень Управління планування та архітектури департаменту міськбудування Черкаської міської Ради, Генерального плану м. Черкаси, затвердженого рішенням сесії Черкаської міської Ради від 29 грудня 2011 року № 3 -505;

з метою оновлення документації 2009 року на право приватизації земельної ділянки стягнути з відповідача вартість робіт щодо складання дозвільних документів відповідно до стандарту надання адміністративних послуг № АП - 04-17 затверджених рішенням виконавчого комітету Черкаської міської Ради від 21 червня 2011року № 836 в сумі 500 грн.,

стягнути з відповідача 729 грн. майнової шкоди відповідно до реєстру фінансових витрат у зв'язку з приватизацією земельної ділянки по АДРЕСА_1 та просив стягнути 3000 грн. моральної шкоди;

зобов'язати відповідача перерахувати ТОВ «Геоземпроект» 1500 грн.,

задовольнити заяву про перегляд рішення Соснівського районного суду від 13 травня 2013 року щодо стягнення з нього на користь ОСОБА_7 судових витрат 2631,04 грн.

стягнути з відповідача вартість судових витрат.

30 вересня 2010 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про усунення порушень у землекористуванні.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 22 листопада 1973 року № 243, технічного паспорту на житловий будинок, довідки з ЧООБТІ, йому належить на праві спільної часткової власності 7/10 частки будинку по АДРЕСА_1. Іншою частиною домоволодіння, частка 3/10 володіє відповідач ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого держнотконторою 27 лютого 1980 року № 21585.

Після придбання частини домоволодіння відповідач добудував прибудову 2,5х3,0 згідно рішення виконкому № 494 01.09.1989. Решту будівель, майже 50 кв.м., побудував без дозвільних документів, технічної документації, а також без його згоди як співвласника більшої частини домоволодіння.

Зазначав, що самочинне будівництво звужує прохід до його частини домоволодіння, створює незручності в обслуговуванні, порушує санітарно-гігієнічні та протипожежні умови. Крім того, неправомірну забудову відповідач намагається використати для зміни ідеальних часток домоволодіння та визнати його свідоцтво на право власності недійсним.

Просив суд зобов'язати відповідача ОСОБА_7 привести земельну ділянку у відповідність до вимог технічного паспорту та усунути перешкоди у користуванні домоволодінням шляхом зобов'язання відповідача знести незаконно зведені господарські будівлі що своїм місцезнаходженням не відповідають державним будівельним нормам.

25 січня 2011 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до Черкаської міської ради, треті особи: Інспекція ДАБК в Черкаській області, ОСОБА_6 про визнання права власності на самочинне будівництво.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є власником 3/10 частини будинку по АДРЕСА_1.

В 1982 році він здійснив добудову вхідного тамбура та ванни-туалету, про що Черкаським ОБТІ були внесені відповідні зміни до технічного паспорту домоволодіння. При здійсненні даної добудови виникла необхідність переобладнання входу до будинку з добудовою тамбуру.

Приблизно в той же час він переобладнав сарай під житловий будинок. При цьому його розташування та розміри залишилися незмінними, окрім прибудови у вигляді тимчасової дерев'яної веранди.

Зазначав, що на момент інвентаризації та складання нового технічного паспорту станом на 30 листопада1983 року: споруда «Д», іменована раніше як сарай, позначається літерою «Д-1» та іменується не інакше як житловий будинок. На штампі збудовано самовільно зазначається, що станом на 02 листопада 1983 року сарай «Д» самовільно переобладнано в житловий будинок, позначений «Д-1», з прибудовою, позначеною - «д», а також добудовано тамбур «а3» до житлового будинку «А-1».

3 1983 року по даний час зазначене вище нерухоме майно не зазнавало ніяких змін шляхом добудов чи перебудов, що посвідчується даними технічного паспорту складеного станом на 26 грудня 2006 року.

Земельна ділянка площею 600 кв.м, на якій розташоване домоволодіння, надана в постійне користування на підставі рішення Черкаської міської ради № 1463 від 15 листопада 1957 року. Додатково, на підставі рішення Черкаської міської ради № 805 від 31 жовтня 1973 року надано в тимчасове користування земельну ділянку площею 47 кв.м. Таким чином, загальна площа земельної ділянки під домоволодінням, по АДРЕСА_1 в Черкаси, становить 647 кв.м.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_7 остаточно просив визнати за ним право власності на самочинно переобладнаний з сараю житловий будинок «Д-1», прибудову до нього «д» тамбур «а3» до житлового будинку «А-1» по АДРЕСА_1.

Визначити порядок користування земельною ділянкою між співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_1 відповідно до варіанту №1 висновку №009-БТ судової будівельно-технічної експертизи від 21 лютого 2013 року.

Стягнути з ОСОБА_6 половину судових витрат на проведення експертиз по справі, а саме 2631,04 грн.

Зазначена справа вже переглядалась в апеляційному та касаційному порядку та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 квітня 2014 року була направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 26 грудня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа: Управління Держкомзему у м. Черкаси про встановлення порядку користування земельною ділянкою та усунення перешкод у її користуванні - відмовлено.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про усунення порушень у землекористуванні - відмовлено.

Позов ОСОБА_7 до Черкаської міської ради, треті особи: Інспекція ДАБК в Черкаській області, ОСОБА_6 про визнання права власності на самочинне будівництво та встановлення порядку користування - задоволено частково.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 відповідно до варіанту № 1 судової будівельно-технічної експертизи № 009 - БТ від 21 лютого 2013 року;

Виділено у користування ОСОБА_6. земельну ділянку площею 450 кв.м (7/10) з урахуванням площі ділянки спільного користування (на план-схемі зображено зеленим кольором) в наступних межах:

Від т. 1 до т. З -19,5 м (по межі з будинковолодінням № 168);

Від т.2 до т. З - 37,92 м (по межі з будинковолодінням № 168);

Від т. З до т.4 -12,23 м (по межі з будинковолодіням по вул. Червоноармійська 167,169);

Від т.4 до т.5 -1,06 м;

Від т.6 знаходиться по ліні"; розподілу житлового будинку «А-І» до т.7;

Від т.7 до т.8 - 2,10 м (вздовж зовнішньої стіни житлового будинку «А-І»);

Від т.8 до т.9-1,08 м;

Т.9 - зовнішній кут ґанку, який прибудований до прибудови а З;

Відт.9 до т. 10-3,65 м;

Відрізок 9-10 паралельний до зовнішньої стіни житлового будинку «А-І»;

Від т. Ю до т. П -18,40 м;

Відрізок 10-11 паралельний відрізку 1-2 і проходить на відстані 1,5 м;

Від т. 11 до т.1 - 1,50м (по вул. Котовського).

Виділено ОСОБА_7 земельну ділянку площею 193 кв.м. (3/10) з врахуванням площі ділянки спільного користування (на план схемі зображено червоним кольором) в наступних межах:

Від т.11 до т. 12 - 6,93 м (по вул. Котовського);

Від т.12 до т.5 - 28,2 м (по межі з будинковолодінням № 164);

Від т.5 до т.6-1,06 м;

Від т.6 знаходиться по лінії розподілу житлового будинку «А-І» до т.7;

Від т.7 до т. 13 - 0,4 м (вздовж зовнішньої стіни житлового будинку «А-І»);

Від т. 13 до т. 14 -1,08 м (вздовж зовнішньої стіни прибудови а З та ґанку);

Т.9 - зовнішній кут ґанку, який прибудований до прибудови а З;

Від т.9 до т. 10 - 3,65 м;

Відрізок 9-10 паралельний до зовнішньої стіни житлового будинку «А-І»;

Від т.10 до т.11- 18,40 м;

Відрізок 10-11 паралельний відрізку 1-2 і проходить на відстані 1,5 м;

Для забезпечення доступу для обслуговування ОСОБА_6 зовнішньої стіни житлового будинку «А-І» та ОСОБА_7 зовнішньої стіни прибудови а2, аЗ та ґанку, який прибудований до прибудови аЗ виділити у спільне користування земельну ділянку площею 2,8 кв.м (на план-схемі зображена жовтим кольором) у межах:

Від т.14 до т.9 - 2,5м (вздовж зовнішньої стіни прибудови аЗ та ґанку);

Т.9 - зовнішній кут ґанку, який прибудований до прибудови аЗ;

Від т.9 до т.8-1,08 м;

Від т.8 до т.13 - 2,50м (вздовж зовнішньої стіни житлового будинку «А-І»);

Від т. 13 до т. 14 -1,08 м (вздовж зовнішньої стіни прибудови а З).

В іншій частині позовних вимогах - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 понесені судові витрати в сумі 2631,04 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, відповідно до ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Згідно із ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Згідно з ч.4 ст.89 ЗК України, співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки.

Відповідно до ч. 4 ст. 120 Земельного Кодексу України, разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу).

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Із змісту ч. 2 ст. 158 Земельного, кодексу, України вбачається, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_6 та задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_7, суд першої інстанції, керувався тим, що неможливо встановити порядок користування земельною ділянкою на підставі схеми, на якій наполягав ОСОБА_6, проте можливо його встановити за варіантом № 1 судової будівельно-технічної експертизи № 009-БТ від 21 лютого 2013 року, яка не порушує законні права співвласників житлового будинку. Щодо відмови у визнанні права власності на самочинне будівництво, суд керувався тим, що ОСОБА_7 не надав жодного документа, який би свідчив про введення даного об'єкта нерухомості в експлуатацію, його звернення до інспекції ДАБК чи про відмову у його зверненні.

Із такими висновками суду погоджується і судова колегія з огляду на наступне.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_6

та ОСОБА_7 є співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_1.

Відповідно до виписки з рішення Черкаської міської Ради депутатів

трудящих від 15 листопада 1957 року за вказаним житловим будинком

закріплена земельна ділянка площею 600 кв. м (а.с. 10, т. 1).

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Черкаської міської

Ради депутатів трудящих від 31 жовтня 1973 року за № 805 земельну ділянку

площею 47 кв. м., виділену за рахунок зменшення земельної ділянки по вул. Котовського, 168, залишено у тимчасовому користуванні за домоволодінням по АДРЕСА_1 (а.с. 88, т. 1).

З даного рішення вбачається, що земельна ділянка площею 47 кв. м. залишена у тимчасовому користуванні саме за домоволодінням по АДРЕСА_1, а не за одним із власників домоволодіння. Крім того, судом встановлено, що статус земельної ділянки площею 47 кв.м. не змінився, вона так і залишена в тимчасовому користуванні за даним домоволодінням та не вилучалась.

З довідки ЧООБТІ вбачається, що ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності, виданого МЖУ 22 листопада 1973 року за № 243 належить 7/10 частини вказаного будинку(а.с. 8, т.1), а ОСОБА_7 згідно договору купівлі-продажу, посвідченого Першою Черкаською державною нотаріальною конторою 27 лютого 1980 року за №21585 - 3/10 частини будинку(а.с. 36, т.1).

Спільна часткова власність житлового будинку по АДРЕСА_1 виникла внаслідок прийняття спадщини ОСОБА_6 та ОСОБА_6 після смерті матері ОСОБА_9

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину, виданого Першою черкаською державною нотаріальною конторою 27 листопада 1971 року за № 1-10666, брати успадкували вказаний будинок у рівних частинах (а.с. 141, т. 1).

Тобто, право спільної часткової власності виникло у сторін у 1971 році.

Відповідно до ст. 91 Земельного кодексу Української РСР (далі - ЗК Української РСР) особи, яким належить будинок на праві власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок.

Наступні зміни в розмірі часток у спільній власності на будинок, які сталися у зв'язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін встановленого порядку користування ділянкою.

Згідно з розрахунком ідеальних часток від 16 серпня 1972 року, що міститься в матеріалах інвентарної справи у ОСОБА_6 відчужується 67/100 частин домоволодіння, а у ОСОБА_10 - 33/100 частин(а.с.132, т.1).

Рішенням виконкому Черкаської міської ради від 18 жовтня 1972 року № 856 було визнано право власності на прибудови та затверджено ідеальні долі між співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_1, а саме: за ОСОБА_6 67/100 частин домоволодіння, а у ОСОБА_6 - 33/100 частин(а.с.260-261, т.1).

На підставі вказаного рішення та свідоцтва про право на спадщину брати ОСОБА_6 отримали свідоцтва на право власності на житловий будинок у

відповідних частках - 7/10 та 3/10.

26 листопада 1973 року ОСОБА_10 продав належні йому 3/10 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_11 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою черкаською державною нотаріальною конторою за № 1-12299 та зареєстрованого в Черкаському бюро технічної інвентаризації за № 3479.

Згідно з договором купівлі-продажу від 27 лютого 1980 року ОСОБА_11 продав 3/10 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_7 (а.с. 15, т. 1).

Щодо посилання апелянта ОСОБА_6 на акт від 05 серпня 1972 року, складений техніком ЧООБТІ, та схему розподілу земельної ділянки, укладену між ним і братом та зареєстровану в ЧООБТІ 16 лютого 1972 року, як на угоду про встановлення порядку користування земельною ділянкою, то судова колегія, як і суд першої інстанції критично ставиться до них, як до доказів, оскільки вони є схематичними та не містять розмірів, за якими можна було б встановити межі земельних ділянок, що відходять співвласникам. Згідно з вказаною схемою у користування позивача переходила земельна ділянка площею 465 кв.м, а його брата ОСОБА_10 - площею 182 кв.м. Загальна площа земельної ділянки зазначена 647 кв.м. Даний розподіл не був застановлений на місцевості, тобто не було визначено межі в натурі, встановлено паркан, межові знаки тощо, а збільшеною на 47 кв.м. дана земельна ділянка стала лише в 1973 року, тобто в той час коли співвласником домоволодіння був ОСОБА_11

Рішення Черкаської міської ради від 18 жовтня 1972 року № 856 не містить даних про зміну порядку користування земельною ділянкою у зв'язку з проведеними ОСОБА_6 добудовами, а матеріали вказаної справи не містять будь-якої угоди між співвласниками щодо зміни порядку користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно до ч. 1,2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Пленум Верховного Суду в п. 19 постанови від 16.04.2004 N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснив, що у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію.

При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо.

Абзаци 1 і 2 цього пункту стосуються також випадків, коли належні особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди.

Згідно п. 21 зазначеної постанови порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 09-БТ від 21 лютого 2013 року, надано два варіанта порядку користування спірною земельною ділянкою. З висновку даної експертизи вбачається, що у варіанті №1 найменше площі спільного користування, а також найменше відхилення від ідеальних часток співвласників, тому є найбільш доцільним, оскільки враховує інтереси обох сторін.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. В тому числі тієї, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна.

Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6, у зв'язку з ішемічною хворобою серця, стенокардією, атеросклерозом, кардіосклерозом та тлі гіпертонічної хвороби ІІІ ст. часто потребує госпіталізації та тривалого лікування.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції, врахував зазначені норми та роз'яснення, та враховуючи обставини справи і досліджені докази, дійшов до правильного висновку про відмову в задоволенні відшкодування моральної шкоди, оскільки ОСОБА_6 не надано жодного доказу на підтвердження того, що саме дії ОСОБА_7 завдали йому моральної шкоди, що виразилось у погіршенні стану здоров'я.

Крім того, ОСОБА_11 у період з 1973 по 1980 роки перебудував сарай «Д-1», збільшивши його розміри з 2,9 м х 3,25 м на 4,25 м х 5,4 м.

Під час проведення поточної інвентаризації 02 листопада 1983 року встановлено, що сарай «Д» самочинно переобладнано у житловий будинок (позначено «Д-1») розмірами 4,27 м х 5,4 м, а також самочинно збудовано тамбури «д» та «а », про що зроблено відповідну відмітку(а.с.163, т.1).

Тобто, споруда «Д-1», є самочинною внаслідок її перепланування з сараю на житловий будинок, в той час як сарай «Д», належить ОСОБА_7 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 27 лютого 1980 року.

Згідно з п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» (далі - Постанова) при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-ХП спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті З ЦПК України). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на реконструйоване приміщення має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Отже, для вирішення питання про визнання права власності на самочинне будівництво необхідно надати документ, що засвідчує введення об'єкта до експлуатації. Разом з тим інспекцією ДАБК не прийнято жодного рішення за зверненням про прийняття реконструйованого об'єкта в експлуатацію, чи про відмову у прийнятті об'єкта в експлуатацію.

Відповідно до п. 27 Постанови розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186, 381 ЦК України є приналежністю головної речі (будинку).

У зв'язку із цим положення ч. 5 ст. 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та доказам, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є обґрунтованим і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа: Управління Держкомзему у м. Черкаси, про встановлення порядку користування земельною ділянкою та усунення перешкод у її користуванні; за позовом ОСОБА_7 до Черкаської міської ради, треті особи: Інспекція ДАБК в Черкаській області, ОСОБА_6, про визнання права власності на самочинне будівництво та позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про усунень порушень у землекористуванні - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :