Провадження №2/200/3956/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

11 березня 2015 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Єлісєєвої Т.Ю.

при секретарі Кузьминій С.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, ОСОБА_3, державного виконавця Бабушкінського відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ ОСОБА_4, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідачів.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 16 серпня 2014 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 вчинив виконавчий напис №186 про звернення стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки Hyundai модель Tucson, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3 за борг у розмірі 24 751,38 грн., на підставі договору застави №PCL-301487/2007 від 23.11.2007 р. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис приватний нотаріус ОСОБА_2 вчинив без достатніх на те правових підстав, оскільки чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством не була передбачена можливість звернення стягнення на заставлене майно в такому порядку, а визначений законом порядок був виключно судовим. При вчиненні виконавчого напису нотаріус порушив вимоги ст. 590 ЦК України, ст.ст. 24, 26, 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172, глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. №296/5, не перевіривши пакет документів, поданий відповідачем ОСОБА_3 для вчинення напису, в супереч положенням ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат». При цьому нотаріус не перевірив безспірність заборгованості та строк, в межах якого звертається стягнення і повинен бути вчинений нотаріальний напис, оскільки Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області розглядається спор між позивачем та ПАТ «ОТП Банк» щодо звернення стягнення на автомобіль Hyundai марки Tucson реєстраційний номер НОМЕР_1, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CL-301/807/2007 від 23.11.2007 р.

Тому позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №186 від 16.08.2014 р., вчинений приватним нотаріусом ОСОБА_2

Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідно до вказаної заяви, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст.ст. 169, 224, 225 ЦПК України - заочно.

У зв'язку з неявкою сторін, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Як встановлено в судовому засіданні між Закрити акціонерним товариством ПАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 23 листопада 2007 року було укладено кредитний договір №CL-301/807/2007 на суму 25 378,00 доларів США зі сплатою 10,49% річних з кінцевим терміном повернення не пізніше 24 листопада 2014 року.

З метою забезпечення вказаного кредитного договору 23 листопада 2007 року було укладено договір застави №PCL-301487/2007, за умовами якого позивач надав в заставу банку автомобіль НОМЕР_2, який належить йому на праві власності, заставною вартістю 142 400,00 грн.

За умовами цих договорів, всі повідомлення, які направлялися сторонами одна одній, повинні бути складені у письмовій формі і вважалися поданими належним чином, якщо надіслані рекомендованим листом або курєром за місцезнаходженням відповідної сторони.

26.12.2013 року державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, за заявою обтяжувача - ПАТ «ОТП Банк», внесено запис за №14096958 про заставу автомобіля НОМЕР_3 та накладання заборони на його відчуження.

10.04.2014 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області відкрито провадження по цивільній справі за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 щодо звернення стягнення на автомобіль НОМЕР_3, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 20 379,24 грн.

29.07.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» (первісний кредитор) та ОСОБА_3В.(новий кредитор) укладений посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим №2880 договір про відступлення права вимоги за договором застави №PCL-301487/2007 від 23.11.2007 р., за п. 2.2. якого, первісний кредитор протягом пяти банківських днів з моменту набуття чинності цим договором був зобовязаний надіслати боржнику повідомлення про відступлення прав за договором забезпечення на користь нового кредитора. Повідомлення повинно було бути направлено на адресу боржника, зазначену в договорі забезпечення, рекомендованим листом.

В той же день, приватний нотаріус ОСОБА_5 внесла до Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про заміну обтяжувача за договором застави №PCL-301487/2007 від 23.11.2007 р. з ПАТ «ОТП Банк» на ОСОБА_3

16.08.2014 року приватний нотаріус ОСОБА_2 вчинив виконавчий напис №186, яким звернув стягнення на предмет застави, а саме на належний позивачу автомобіль НОМЕР_3 на користь ОСОБА_3 за борг у розмірі 24 751,38 грн., без зазначення його складових(сума основного боргу, проценти, пеня тощо).

Тобто, на момент вчинення виконавчого напису між ОСОБА_1 і банком існував спір щодо заборгованості за кредитним договором №CL-301/807/2007 від 23.11.2007 р., який перебував на розгляді в суді.

18.08.2014 року державний виконавець Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ ОСОБА_4 відкрив виконавче провадження ВП №44445160 з виконання виконавчого напису №186.

Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.

Відповідно ч.2 ст.516 ЦПК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно ч.2 ст.517 ЦПК України боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Частиною 1 ст.1082 ЦПК України передбачено, що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові лише за умови, що одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

З повідомлення Центру поштового звязку №8 Дніпропетровської дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 03.11.2014 р. №52 судом встановлено, що повідомлень про відступлення прав за договором застави №PCL-301487/2007 від 23.11.2007 р. на користь нового кредитора рекомендованою кореспонденцією на адресу позивача у період з 29.07.2014 р. по 10.10.2014 р. від ПАТ «ОТП Банк» не надходила, а тому позивач продовжив погашати кредитну заборгованість банку, сплачуючи встановлені графіком щомісячні платежі, доказом чого є досліджені судом копії наданих позивачем квитанції до прибуткових касових ордерів за серпень, вересень, жовтень 2014 року та відомості про рух коштів по поточному рахунку ОСОБА_1 №696 в ПАТ «ОТП Банк» за цей період.

Правовий режим обтяжень рухомого майна, в тому числі порядок їх виникнення, оприлюднення, реалізації прав юридичних та фізичних осіб, що з них випливають, визначений положеннями Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Згідно ч.3 ст.24 цього Закону обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Статтею 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Повідомлення повинно містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов'язання боржни-ка до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпе-чувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов'язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Згідно пп. 2.3. глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобовязання здійснюється нотаріусом за умови спливу тридцяти днів з моменту надіслання стягувачем повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень боржником. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка боржника на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення звязку про відправлення повідомлення на вказану в договорі адресу.

Як встановив суд, у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відсутні відомості про реєстрацію звернення стягнення на належний позивачу автомобіль Hyundai марки Tucson реєстраційний номер НОМЕР_1, при цьому, позивач від ОСОБА_3 таких документів він не отримував.

Отже, виконавчий напис приватний нотаріус ОСОБА_2 вчинив за відсутності надісланого стягувачем на адресу боржника у встановленому порядку повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень боржником, з відміткою про його отримання позивачем або відміткою поштового відділення звязку про відправлення такого повідомлення тому на вказану в договорі адресу.

Порядок вчинення нотаріусом виконавчого напису регулюється Законом України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Захист цивільних прав та інтересів унормовано главою 3 ЦК України. Так, відповідно до ст. 18 зазначеного Кодексу, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат», пп.пп. 1.2., 3.2. глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Таким чином, виконавчий напис - це розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов'язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безпірності відповідальності боржника. Тому вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов'язань боржника.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», пп. 3.1. Глави 16 Порядку розділу II вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Документом, що встановлює прострочення виконання зобов'язання за нотаріально посвідченим договором, є, зокрема, повідомлення стягувача про прострочення платежу, передане боржнику безпосередньо або надіслане поштою зі зворотним повідомленням, або передана через нотаріуса в порядку, передбаченому ст. 84 Закону України «Про нотаріат». При цьому, вказані документи не є підтвердженням існуючого боргу, вони лише можуть доповнювати інформацію про існуючий борг.

Отже, чинним законодавством передбачено обов'язкову вимогу встановлення нотаріусом безспірності боргу не лише як факту, а й встановлення суми заборгованості з метою захисту прав боржника у випадку не співмірності заявлених кредитором вимог та фактично встановленого розміру заборгованості.

Як вбачається з виконавчого напису №186, строк, за який провадиться стягнення, з 23.11.2007 року по 29.07.2014 року, тобто більш ніж за три роки.

Судом також встановлено, що виконавчий напис нотаріус вчинив без дотримання положень Закону України „Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій, оскільки йому був поданий не повний пакет документів щодо безспірності звернення стягнення на предмет застави, а саме, не було надано підтвердження надання боржнику вимоги про виконання порушеного зобов'язання та попередження про звернення стягнення на предмет застави у разі невиконання цієї вимоги.

Чинним законодавством, не надано визначення поняття «безспірна заборгованість», а тому підтвердження наявності заборгованості боржника щодо виконання грошового зобов'язання має ґрунтуватися на даних бухгалтерського обліку та фінансової звітності контрагентів за договором, виходячи з такого.

Відповідно ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» первинними документами, що підтверджують борг, видачу кредиту, сплату кредитних коштів є меморіальні, видаткові та прибуткові ордера, квитанції, чеки, платіжні доручення, які фіксують факт здійснення бухгалтерської операції і складаються під час операції або безпосередньо після закінчення. Згідно з Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженою постановою Правління Національного банку України № 280 від 17.06.2004 року, до первинних документів відносяться рахунки бухгалтерського обліку банків.

Про надання, як доказу первинних документів зазначено в постанові пленуму Верховного Суду України «Про судові рішення у цивільних справах» від 18.12.2009 року №14, де чітко вказано, що належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені згідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Таким чином, нотаріус при вчиненні виконавчого напису повинен мати та дослідити первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), виписки з рахунків бухгалтерського обліку банку, на які позичальником перераховувалися гроші на виконання основного зобов'язання, та інші первинні документи з метою встановлення безспірності вимог щодо розміру заборгованості.

Відповідно до досліджених судом копій наданих позивачем витягу з поточного рахунку №696 в ПАТ «ОТП Банк» та квитанцій до прибуткових касових ордерів, той заборгованості за кредитним договором станом на день вчинення нотаріусом виконавчого напису не мав.

Згідно із ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Частина 3 ст. 6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

У ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, наведено вичерпний перелік позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а саме:

1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встанов-леному цим Законом;

2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах;

3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги;

4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери.

За змістом пп. «б» п. 6.4. ст. 6 договору застави, яким встановлений порядок звернення на предмет застави, заставодержатель має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет застави:

- передача предмету застави у власність заставодержателя в рахунок виконання боржником фактичних вимог заставодержателя;

- продаж заставодержателем предмету застави шляхом укладання договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем або на публічних торгах.

Викладений в договорі перелік позасудових способів звернення стягнення на предмет застави є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Даний пункт договору чинний та до теперішнього часу у встановленому порядку не визнаний судом не дійсним.

Таким чином, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, не було передбачено.

Згідно із ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, норми Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є спеціальними відносно Закону України «Про заставу».

Отже, положення Закону України «Про заставу» у частині здійснення звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, як такі, що суперечать нормам Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.

Указаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 3 жовтня 2012 року №6-70цс12, від 12 червня 2013 року №6-54цс13 та від 9 липня 2014 року №6-89ц14 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» від 22.09.2011 року, яким ч. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» доповнено пунктом 5, встановлено, що дія цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності.

За положеннями ст. 5 ЦК України, новий акт цивільного законодавства застосовується лише до тих прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Новому закону зворотної сили не надано (ст. 58 Конституції України).

Таким чином, на час укладення між ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк» кредитного договору(23 листопада 2007 року) Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не передбачав процедуру задоволення вимог кредитора шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса на предмет застави, як позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Не містить такої норми і договір застави. Крім того, на день вчинення виконавчого напису існував судовий спір щодо стягнення кредиторської заборгованості.

Оскільки виконавчий напис був вчинений з порушенням закону, суд дійшов висновку, що він повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист же цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Право вибору способу захисту, передбаченого законом, належить особі, яка звернулася за захистом свого права. Суд розглядає справи в межах заявлених сторонами вимог (ст. ст. 3, 4, 11 ЦПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 31 ЦПК України позивачеві належить право визначення предмета і підстав позову.

Вибираючи спосіб захисту свого права позивач не врахував, що за вказаних ним обставин скасування обтяжень на майно, за дійсною, не оспореною ним чи банком нотаріально посвідченою угодою є передчасним та невірним способом захисту порушеного права.

Суд не має права відповідно до вказаного процесуального законодавства виходити за межі позовних вимог, позивачем не ставилось питання про визнання кредитної та іпотечної угоди недійсними, його позовні вимоги фактично виходили з положень ст. 216 ЦК України, бо є фактично правовими наслідками визнання судом угоди недійсною.

Таким чином, позов у цій частині є передчасним і питання щодо зняття заборони на рухоме майно може бути вирішено лише при вирішенні питання щодо недійсності вказаних правочинів.

Вказане є підставою для відмови в позові в цій частині, оскільки позивачем невірно вибрано спосіб захисту порушеного права.

Відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача необхідно стягнути суму сплачених судових витрат в розмірі 365 грн. 40 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,10,11,60,214,215,224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, ОСОБА_3, державного виконавця Бабушкінського відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ ОСОБА_4, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №186 від 16.08.2014 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2.

В решті позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 365 грн. 40 коп.

Відповідачами рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня отримання його копії, шляхом подачі заяви до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.

Позивачем рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Єлісєєва Т.Ю.