Справа №198/625/15-ц
Провадження №2/0198/260/15
11 грудня 2015 року Юрївський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Гайдар І.О., за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Юрївка Юрївського району Дніпропетровської області позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, в якому зазначає, що 18 квітня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики, згідно з яким позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 2 250,00 дол. США на умовах повернення у строк до 12 травня 2015 року. Договір укладено в письмовій формі у вигляді розписки.
Після закінчення зазначеного у розписці строку ОСОБА_3 борг не повернув. У звязку з порушенням зобовязання відповідач станом на 14.09.2015 року має непогашену заборгованість у розмірі 49 702,59 грн., що складається з наступного: 48 825,00 грн. сума основного боргу, 501,62 грн. 3 % річних від простроченої суми заборгованості, 375,97 грн. інфляційні втрати.
На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 49 702,59 грн. за договором позики від 18.04.2015 року.
Представник позивача адвокат ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, однак надав суду письмову заяву про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу без його участі.
Відповідач в судове засідання не з'явився, на виконання вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання, про що свідчать матеріали справи (а.с. 26, 32-33, 43-44), причину неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав, у звязку з чим зі згоди представника позивача та на підставі ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів.
З огляду на подану відповідачем 09.11.2015 р. заяву про відкладення розгляду справи для укладення договору про правову допомогу, ОСОБА_3 достовірно знав про судовий розгляд справи, тому подальше неотримання ним судових повісток та неявку в судові засідання суд розцінює як байдужість до розгляду справи або як бажання уникнути відповідальності.
Дослідивши обставини справи, суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими, а позов таким, що належить задовольнити частково.
Судом встановлено, що 18 квітня 2015 року за розпискою, складеною власноручно, ОСОБА_3 отримав від позивача в борг грошові кошти в сумі 2 250,00 дол. США на строк до 12 травня 2015 року (а.с. 5).
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідач ОСОБА_3 взяті на себе зобовязання не виконав та на даний час кошти позивачу не повернув, у звязку з чим станом на 14.09.2015 року за розрахунком позивача має заборгованість у розмірі 49 702,59 грн., яка складається з наступного:48 825,00 грн. сума основного боргу, 501,62 грн. 3 % річних від простроченої суми заборгованості, 375,97 грн. інфляційні втрати (а.с. 13).
Суд відмічає, що ОСОБА_2 надав позику в іноземній валюті в розмірі 2 250,00 доларів США, однак просить стягнути борг з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну грошову одиницю за офіційним курсом Національного банку України на день подання позову, який згідно з довідкою від 14.09.2015 року становить 2 170,00 гривень за 100 доларів США.
Частиною 1 статті 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора, зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 627 цього ж Кодексу визначає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За приписами статті 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.
Згідно з частинами першою, другою статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Разом з тим, як передбачено нормами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає тільки грошова одиниця України, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначене в гривні.
Враховуючи викладене, позов в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 375,97 грн. задоволенню не підлягає.
За таких обставин суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача заборгованості за договором позики у розмірі 48 825,00 грн. та 3% річних в сумі 501,62 грн., яка утворилась в результаті невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань перед ОСОБА_2
Визначаючи розмір судових витрат, суд виходить з того, що позивачем сплачено судовий збір, а також надано належні та допустимі докази витрат на правову допомогу, надання представником послуг, пов`язаних із наданням такої допомоги, їх оплату та понесення витрат, пов`язаних із явкою до суду представника для участі в судовому засіданні, внаслідок чого вважає необхідним в порядку ст.ст. 84, 85, 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 2 025,00 грн. та судовий збір в розмірі 487,29 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 524, 526, 530, 533, 610, 625, 627, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 84, 85, 88, 209, 212, 213-215, 224, 294 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, заборгованість за договором позики від 18 квітня 2015 року в розмірі 49 326,62 (сорок девять тисяч триста двадцять шість) грн. 62 коп., яка складається з наступного:сума основного боргу 48 825,00 (сорок вісім тисяч вісімсот двадцять пять) грн. 00 коп., 3 % річних від простроченої суми заборгованості 501 (пятсот одна) грн. 62 коп.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, судові витрати в розмірі 2 523,00 (дві тисячі пятсот двадцять три) грн. 00 коп., які складаються з наступного: судовий збір 498 (чотириста девяноста вісім) грн. 00 коп., витрати на правову допомогу 2 025 (дві тисячі двадцять пять) грн. 00 коп.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Юрївський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: І.О.Гайдар