Справа № 234/7374/14-ц
Провадження № 2/234/56/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2015 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області в складі головуючого судді Пікалової Н.М., при секретарі Чаплик Ю.Ю. за участю представника позивачки ОСОБА_1, представника відповідачів ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Краматорську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

До Краматорського міського суду надійшов позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 про захист честі та гідності,про спростування негативної та недостовірної інформації відшкодування моральної шкоди.

В позовній заяві зазначено, що 22.08.2013 року, коли позивачка перебувала у себе вдома, до неї приїхав лікар-психіатр з лікарні. Він пояснив, що до лікарської установи надійшла заява відповідачів, які наполягали на її психіатричному огляді. Відповідачі подали до психіатричної лікарні м. Краматорська завідомо неправдиві відомості, недостовірну інформацію, поширили про неї негативну інформацію, щодо стану її психічного здоровя. Відповідачі надали в лікарню відомості про те, що позивачка викликає міліцію, комісії, робить опудало, кидається каменями, діє на психіку сусідів, ходить оголена, тому вони вважали що в діях позивачки є загроза їх життю. На час подання заяви в міліції є декілька справ, де позивачка є потерпілою, крім того позивачка вимушена була звертатися до міліції, санстанції, ветеринарної служби, в комітет мікрорайону, до виконавчого комітету Краматорської міської ради, тому що відповідачі не реагували на прохання виконувати загальновизнані правила співжиття, принципів моралі, викреслювати неетичну поведінку в суспільному житті позивачки, як громадянки України, має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і противоправних посягань. З боку відповідачів до родини позивачки направлена жорстка та цинічна ворожба, незважаючи на те, що в родині позивачки є тяжко хворий похилого віку інвалід дитинства 1 «А» групи. Позивачка вважає, що відповідачі умисно подали заяву про психіатричний огляд позивачки, що містить завідомо неправдиві відомості щодо її психічного здоровя, що тягне за собою відповідальність. Поширилась неправдива та негативна інформація про позивачку, тому позивачка бажає відшкодування моральної шкоди, спростуванню недостовірної та негативної інформації про неї. Просить стягнути з ОСОБА_5 16600 грн., ОСОБА_14-10400 грн., ОСОБА_12-2000грн., ОСОБА_13-1500грн., ОСОБА_10-8000грн., ОСОБА_9- 10000грн., ОСОБА_11-7000грн., ОСОБА_6.А.-900 грн., ОСОБА_8-3000 грн., ОСОБА_7-1500 грн.,стягнути судові витрати в розмірі 1201 грн.55 коп., зобовязати відповідачів спростувати та відкликати заяву з негативною та недостовірною інформацією про позивачку з психіатричної лікарні м. Краматорська, у термін не пізніше одного місяцю з дня проголошення рішення суду.

В судовому засіданні представник позивачки повністю підтримала позовні вимоги і наполягала на їх задоволенні.

В судовому засіданні представник відповідачів позов не визнав в повному обсязі і суду пояснив, що відповідачі мали право звернутися до психіатричної лікарні м. Краматорська, бо вважали поведінку позивачки неадекватною і написали в заяві, що на будинку позивачки намальовані череп та кістки, вивішувались плакати, робляться опудала, поведінка позивачки є агресивною, з її вини виникають конфлікти, дуже багато говорять одне і теж, не дають спокійно жити сусідам, які бояться їх погроз. Заяву написали саме в психіатричну клініку, більш її не розповсюджували, заявою не принижували честь та гідність позивачки. Позивачка відмовилась від проходження психіатричного огляду в добровільному порядку і тому відповідачі вважають, що їй є що приховувати щодо її психічного стану.

Суд вислухавши пояснення представника позивача,представника відповідачів, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст 270 ЦК України одним з видів особистих немайнових прав фізичної особи є право на повагу до гідності та честі.

Згідно ст 275 ЦК України фізична особа має право на захист особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.

Відповідно до ст 276 ЦК України поновлення особистого немайнового права фізичної особи може відбуватися за рішенням суду.

Відповідно до ст 277 ЦК України особа повинна довести факт розповсюдження відносно неї недостовірної інформації. Відповідно до вказаної статті, а також ст.ст.23, 280 ЦК України фізична особа має право вимагати відшкодування моральної шкоди у разі порушення її особистого немайнового права.

Згідно ст 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 124 Конституції України до юрисдикції судів віднесено всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, насамперед, що провадження в порядку цивільного судочинства здійснюється за всіма вимогами, які не є предметом інших видів судочинства (конституційного, господарського, адміністративного, кримінального).

Відповідно до ст 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.Так, відповідно до пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтю 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Згідно роз'яснень, що містяться у п.п.3,4 Постанови Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв'язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК), заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права (стаття 278 ЦК) тощо.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло.

Відповідно до п. 15 Постанови Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Проте судам необхідно враховувати що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно із ст 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації.

Згідно із ст 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Судом встановлено, що в серпні 2013 року відповідачами до психіатричної лікарні м. Краматорську було подано заяву про призначення та проведення психіатричної експертизи ОСОБА_3, яка проживає ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказано причину- неадекватне поводження, дії на психіку людей,розвішування плакатів, малюнки черепу, хрести, звертання постійно до різних інстанції, істерики і т.п.

Суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про зобовязання відповідачки спростувати відомості, що не відповідають дійсності і порочать її честь та гідність, оскільки позивачем не доведено факт розповсюдження відповідачами відомостей, які б принижували честь та її гідність,бо заява була направлена до психіатричної лікарні,тобто до того органу, який займається саме цими питаннями ,а також не вбачає причинного зв'язку із заподіяною позивачці моральною шкодою. Представник позивачки в судовому засіданні пояснювала , що моральна шкода завдана кожним відповідачем полягає в тому, що на протязі тривалого часу вони перебували у конфлікті з позивачкою, встановлювали камери відео спостереження, забруднювали огорожу,підкидували під огорожу собачі екскременти, висловлювались лайкою, вчиняли скандали і т.п. Яка саме була моральна шкода і в чому вона полягала від заяви відповідачів у психіатричну лікарню суду чітко пояснено не було.

Доводи позивачки про те, що відповідачі подали заяву з завідомо неправдивими відомостями щодо стану її психічного здоровя не найшли свого підтвердження в судовому засіданні, бо як пояснив представник відповідачів поведінка позивачки різнилась від поведінки основної маси населення і в чому це полягає було викладено в заяві в психіатричну лікарню. Крім того, як вияснив суд в судовому засіданні відповідачі не мали медичної освіти і висловлювали свої міркування в заяві як звичайні прості люди, які відчували загрозу з боку позивачки.

Крім того, в судовому засіданні як представник позивача так і представник відповідачів погодились, що між сторонами немає злагоди, часто виникають конфлікти, вони не розуміють один одного.

Суд не бере до уваги як доказ в задоволенні позову ті обставини, що позивачка неодноразово зверталась до прокуратури, органів міліції, виконкому, у справі було надано постанови ( копії) про відмову в порушенні кримінальних проваджень стосовно деяких відповідачів, відповіді прокуратури, виконкому.

Згідно до ст.88 ЦПК України суд не стягує судових витрат на користь позивача в разі відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст.280, 270, 275, 277, 278 ЦК України, Постановою Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року, ст.40 Конституції України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 про захист честі та гідності,про спростування негативної та недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Запорізької області через Краматорський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя:

Рішення складене й надруковане в нарадчій кімнаті в єдиному екземплярі.

Суддя: