Справа № 130/2800/14-ц Провадження № 22-ц/772/904/2015Головуючий в суді першої інстанції Шепель К. А.
Категорія 27 Доповідач Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Медвецького С.К.,

суддів: Оніщука В.В., Чуприни В.О.,

при секретарі: Богацькій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу Шуліки Аліни Володимирівни в інтересах публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 січня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

встановила:

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ «КБ «Приватбанк») звернулося до суду з указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 11 вересня 2008 року між публічним акціонерним товариство «Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитно-заставний договір № VIV9A800000793, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 30 790, 02 дол. США для придбання автомобіля, реєстрації предмета застави та оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту, з кінцевим терміном до 10 вересня 2013 року.

За користування кредитними коштами відповідач зобов'язалась сплачувати відсотки у розмірі 16, 92% річних, а також сплатити винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 896, 59 дол. США в момент видачі кредиту, винагороду за надання фінансового інструменту, яка сплачується щомісяця в період сплати в сумі 0, 60% від суми наданого кредиту та винагороду за проведення додаткового моніторингу, яка сплачується відповідно до ст. 15.9 договору.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором, відповідач надав позивачу в заставу автомобіль «Toyota RAV 4» 2006 року випуску.

Ураховуючи те, що ОСОБА_3 не виконує належним чином свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим виникла заборгованість, позивач, просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 17 426, 34 дол. США, що за курсом 12, 53 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03 вересня 2014 року складає 218 352, 01 грн., а також судові витрати по справі.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 січня 2015 року позов ПАТ «КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 141 524, 09 грн. з яких: заборгованість по кредиту в сумі 140 874, 79 грн.; пеня - 618, 10 грн.; заборгованість по процентам - 31, 20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» судовий збір у сумі 1 415 грн.

Стягнуто з ПАТ «КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 1 400 грн. витрат на правову допомогу.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Шуліка А.В. в інтересах ПАТ «КБ «Приватбанк» просить рішення суду змінити, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права та задовольнити позов у повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача Рой В.Л. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Відповідач заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню частково з таких міркувань.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість по тілу кредиту та відсоткам за користування кредитом на які нарахована пеня. При цьому суд стягнув заборгованість за кредитом у межах 5-річного строку позовної давності та пеню за останні 12 місяців. У стягненні штрафів відмовив.

З такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна, оскільки до цих висновків суд дійшов при неповному з'ясуванні обставин, які мають значення для справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частина четверта статті 10 ЦПК України передбачає, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Установлено, що 11 вересня 2008 року між публічним акціонерним товариство «Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитно-заставний договір № VIV9A800000793, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 30 790, 02 дол. США для придбання автомобіля, реєстрації предмета застави та оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту, з кінцевим терміном до 10 вересня 2013 року.

За користування кредитними коштами відповідач зобов'язалась сплачувати відсотки у розмірі 16, 92% річних, а також сплатити винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 896, 59 дол. США в момент видачі кредиту, винагороду за надання фінансового інструменту, яка сплачується щомісяця в період сплати в сумі 0, 60% від суми наданого кредиту та винагороду за проведення додаткового моніторингу, яка сплачується відповідно до ст. 15.9 договору.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за даним договором, відповідач надав позивачу в заставу автомобіль «Toyota RAV 4» 2006 року випуску.

Свої зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_3 належним чином не виконувала, що призвело до виникнення заборгованості зі сплати кредиту та встановлених договором процентів, станом на 03 вересня 2014 року у загальній сумі 17 426, 34 дол. США, що еквівалентно 218 352, 01 грн., з яких: заборгованість за кредитом становить 15 390, 63 дол. США, що еквівалентно 192 844, 59 грн., заборгованість по сплаті відсотків 2, 49 дол. США, що еквівалентно 31, 20 грн., заборгованість по пені 1 184, 39 дол. США, що еквівалентно 14 840, 41 грн., а також штрафу відповідно до договору: штрафу (фіксована частина) - 19, 95 дол. США, що еквівалентно 249, 97 грн., штрафу (процентна складова) - 828, 88 дол. США, що еквівалентно 10 385, 87 грн.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Викладене свідчить, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідачем було істотно порушено зобов'язання за кредитним договором.

Разом з тим вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по кредиту за період з 16 жовтня 2008 року по 17 вересня 2009 року, яка нарахована поза межами п'ятирічного строку позовної давності, задоволенню не підлягають.

Також помилковими є висновки суду щодо стягнення пені за останні 12 місяців перед зверненням з позовом до суду та про відмову у стягненні штрафів по договору: штраф (фіксована частина), штраф (процентна складова).

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Згідно із ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За змістом п. 13.11 кредитно-заставного договору, сторони встановили строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у 5 років (а.с. 20).

Таким чином, сторонами у письмовій формі укладено договір про збільшення позовної давності, що не суперечить вимогам ст. 259 ЦК України.

Частинами першою, п'ятою ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач періодично погашала заборгованість за кредитним договором, а саме: 24 листопада, 25 грудня 2008 року, 05 березня 2009 року, 09 квітня 2010 року, 10 червня 2011 року, а відтак перебіг позовної давності переривався ОСОБА_3, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (а.с. 4-10). Цей факт відповідач не заперечувала.

Окрім цього суд першої інстанції не звернув увагу на те, що 18 серпня 2011 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № VIV9A800000793 від 11 вересня 2008 року, відповідно до якої суму заборгованості, що виникла в період з дати надання кредиту від 08 серпня 2011 року зменшено на 26 688, 02 дол. США, зазначено дату остаточного погашення заборгованості за договором 10 серпня 2021 року, графік погашення кредиту викладено в новій редакції. Додатковий договір був укладений у межах п'ятирічного строку позовної давності, і це, також свідчить про визнання відповідачем свого боргу (а.с. 61-63).

Відповідно до додаткової угоди № від 18 квітня 2013 року суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшено на 1 135, 06 дол. США, а саме: відсотки у розмірі 0, 42 дол. США, комісія у розмірі 0, 00 дол. США, пеня у розмірі 1 134, 64 дол. США; дата остаточного погашення заборгованості за договором 10 серпня 2021 року; графік погашення кредиту викладено в новій редакції (а.с. 65-68).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Уклавши додаткову угоду від 18 квітня 2013 року, сторони зафіксували розмір пені в сумі 1 135, 06 дол. США, яку відповідач повинен повернути позивачу.

Також судом першої інстанції помилково зазначено, що умови стягнення пені і штрафу суперечать положенням про заборону подвійної відповідальності, у тому числі і цивільно-правової, за один і той самий проступок.

Відповідно до пункту 13.9. кредитно-заставного договору при порушенні позичальником будь-якого грошового зобов'язання за договором понад 30 календарних днів, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку штраф у розмірі 250 гривень плюс 5 % від суми невиконаного зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, пеня та штраф є різними видами неустойки як засобу юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій, як зазначав суд.

Ураховуючи те, що відповідач періодично погашала заборгованість, двічі укладала додаткові угоди до договору, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, строк звернення до суду із цими вимогами позивачем не пропущений, тому з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» підлягає стягненню штраф відповідно до договору: 19, 95 дол. США штраф (фіксована частина), що еквівалентно 249, 97 грн., 828, 88 дол. США штраф (процентна складова), що еквівалентно 10 385, 87 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, про задоволення позову.

Згідно вимог ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 3 275, 28 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29 січня 2015 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 17 426, 34 дол. США, що еквівалентно 218 352, 04 грн., з яких: заборгованість за кредитом становить 15 390, 63 дол. США, що еквівалентно 192 844, 59 грн., заборгованість по сплаті відсотків 2, 49 дол. США, що еквівалентно 31, 20 грн., заборгованість по пені 1 184, 39 дол. США, що еквівалентно 14 840, 41 грн., заборгованість по штрафам: 19, 95 дол. США штраф (фіксована частина), що еквівалентно 249, 97 грн., 828, 88 дол. США штраф (процентна складова), що еквівалентно 10 385, 87 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» 3 275, 28 грн. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ С.К. Медвецький

Судді: /підпис/ В.В. Оніщук

/підпис/ В.О. Чуприна

З оригіналом вірно: