Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Є.р.№310/4201/14
№провадження 22-ц/778/2092/15 Головуючий у 1 інстанції: Прінь І.П.
Суддя-доповідач: Денисенко Т.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

Денисенко Т.С.,

при секретарі Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 січня 2015 року у справі за позовом Бердянського міжрайонного прокурора в інтересах держави до Бердянської міської ради, Управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування п. 7.6 рішення Бердянської міської ради №12 від 28 січня 2010 року, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування запису про його державну реєстрацію, повернення земельної ділянки , -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року Бердянський міжрайонний прокуратурор в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Бердянської міської ради, Управління Держземагенства у Бердянському районі Запорізької області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування п. 7.6 рішення Бердянської міської ради №12 від 28 січня 2010 року, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування запису про його державну реєстрацію, повернення земельної ділянки.

Позивач зазначав, що в ході прокурорської перевірки було встановлено, що п.7.6 рішення Бердянської міської ради № 12 від 28.012010 року «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам» був прийнятий з порушенням вимог земельного, водного та містобудівного законодавства. Так, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_5 був затверджений без проведення землевпорядної експертизи, що є порушенням вимог ст.9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації». Також при прийнятті цього рішення порушено вимоги ст.ст. 48,52,59,60 ЗК України, ст. ст. 88,90 Водного кодексу України, які встановлюють розміри прибережних захисних смуг в залежності від виду водойми та прямо забороняють надання у приватну власність земельних ділянок водного фонду, до яких відносяться прибережні захисні смуги. У затвердженому цим рішенням проекті відведення земельної ділянки наявна схема - топоплан, в якій зазначено, що відстань від відведеної земельної ділянки до урізу води становить 60м. Тобто ця земельна ділянка знаходиться в межах прибережної захисної смуги, тому не може бути передана у приватну власність.

Перевіркою також встановлено, що станом на час прийняття Бердянською міською радою рішення № 12 від 28.012010 року «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам» посадовими особами виконкому міськради не розроблена та відповідно Бердянською міською радою не затверджена передбачена Законом України «Про планування і забудову територій» містобудівна документація м. Бердянська, а саме відсутні детальні плани територій окремих районів міста, зокрема території Бердянської коси. Таким чином, за відсутності містобудівної документації м. Бердянська прийняття рішень щодо планування, забудови, проектування та будівництва об'єктів житлово-цивільного та виробничого призначення, впорядкування та благоустрою території Бердянської коси, неможливо. Згідно з Генеральним планом м. Бердянська, затвердженого рішенням Бердянської міської ради №8 від 25.06.2009року, зазначені у рішенні території запроектовані для розміщення сезонних громадських центрів. Відповідно до п.3.39 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень» - будівництво нових дачних районів в межах міських населених пунктів не допускається.

Таким чином, прокурор вважає, що п.7.6 рішення Бердянської міської ради № 12 від 28.01.2010 року «Про передачу у власність та в оренду земельних ділянок громадянам» був прийнятий з порушенням вимог земельного, водного та містобудівного законодавства, а тому він є недійсним та підлягає скасуванню. Тому ОСОБА_5 не набув у встановленому законом порядку права власності на спірну земельну ділянку, та не будучи її власником, незаконно продав її ОСОБА_6, яка незаконно продала її ОСОБА_4, а останній незаконно відчужив її ОСОБА_3 З огляду на те, що спірна земельна ділянка знаходиться у прибережній захисній смузі Азовського моря та належить до земель водного фонду, то вона не може бути передана у приватну власність особі, відтак послідуючі договори відчуження спірної земельної ділянки були укладені всупереч вимог Закону, а тому ці договори купівлі-продажу є недійсним( нікчемними).

Посилаючись на ст.ст. 387,388 ЦК України прокурор просить задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 січня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним п.7.6 рішення сімдесятої сесії V скликання Бердянської міської ради №12 від 28 січня 2010 року "Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок громадянам", яким затверджено проект відведення земельної ділянки та передано у власність ОСОБА_5 для індивідуального дачного будівництва земельну ділянку площею 0,0672га з присвоєнням поштової адреси: АДРЕСА_1.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий Бердянською міською радою на ім'я ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,0672га для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданий Бердянською міською радою на ім'я ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,0672га для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0672га, яка знаходиться в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_3, межі якої визначені у державному акті НОМЕР_2, виданому Бердянською міською радою на ім'я ОСОБА_6, та повернуто земельну ділянку територіальній громаді м. Бердянська в особі Бердянської міської ради.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Бердянської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 судовий збір на користь держави у розмірі 48,72 грн. з кожного.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення представника апелянтів ОСОБА_2, заперечення прокурора Михальчука І.В., перевіривши законність і обґрунтованість рішення та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як установлено судом, 28 січня 2010 року Бердянською міською радою на 79 сесії п'ятого скликання було прийнято рішенням № 38 від "Про передачу в оренду, продовження терміну розробки проекту відведення та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок", пунктом 7. якого затверджено проект відведення земельної ділянки та передано громадянам України у власність земельні ділянки для індивідуального дачного будівництва, зокрема у п. 7.6. - ОСОБА_5 земельну ділянку площею площею 0,0672га з присвоєнням поштової адреси: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

На підставі цього рішення відповідач ОСОБА_5 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, який був зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 44(а.с. 10).

Відповідно до положень статей 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду; віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання відповідно до статті 21 ЗК України недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

Статтею 4 ВК України, пунктом "б" частини першої статті 58 ЗК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) визначено, що до земель водного фонду належать, зокрема, землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів.

Крім того, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоч і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню водного фонду.

За положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) уздовж морів та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів установлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Розмір та межі прибережної захисної смуги вздовж морів та навколо морських заток і лиманів установлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації.

Крім того, за положеннями частини четвертої статті 88 ВК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин) у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися.

Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства озорони навколишногоприродного середовища України від 5 листопада 2004 року №434, у разі відсутності землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку з урахуванням конкретної ситуації.

Таким чином, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується окремий порядок надання та використання.

Згідно з пунктом "ґ" частини третьої статті 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час прийняття рішення про надання земельної ділянки у власність) громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду земельні ділянки прибережних захисних смуг можуть передаватися лише на умовах оренди для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Отже, за змістом наведених норм права землі в межах двох кілометрів прибережних захисних смуг уздовж морів не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

Крім того, відповідно до пунктів 5, 10 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня1996 року №486, розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно технічної документації, а на землях міст і селищ міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови.

Згідно зі статтею 9 ЗаконуУкраїни «Про державну експертизу землевпорядної документації проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягають обов'язковій державній експертизі, зокрема проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок водного фонду, оздоровчого та рекреаційного призначення.

З огляду на системний аналіз положень вищенаведених норм законодавства при наданні в користування земельних ділянок навколо водних об'єктів, у разі відсутності землевпорядної документації (документації із землеустрою, проекту землеустрою) та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо прибережних захисних смуг водних об'єктів, збереження водних об'єктів повинно бути досягнуто шляхом урахування нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку, з урахуванням конкретної ситуації.

З огляду на викладене, встановивши, що спірна земельна ділянка розташована на відстані 20 м від урізу води Азовського моря, суд першої інстанції правильно виходив із того, що спірна земельна ділянка належить до земель водного фонду, є прибережною захисною смугою, зміна її цільового призначення в установленому законом порядку здійснена не була, а тому її передано у власність ОСОБА_5 для індивідуального дачного будівництва неправомірно.

Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Таким чином, у разі встановлення судом неправомірного отримання особою земельної ділянки або отримання її з непередбачених законом підстав особа не набуває права власності на неї.

ОСОБА_3 є власником спірної земельної ділянки на підставі договору купівлі-продажу від 26 квітня 2012 року, укладеного з ОСОБА_4, якому вона належала на підставі договору купівлі-продажу від 29 лютого 2011 року, укладеного з ОСОБА_6 Остання придбала цю земельну ділянку у ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу від 5 серпня 2010 року, на підставі якого отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 (а.с. 9, 87-88, 89, 131-132).

Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Від добросовісного набувача майно може бути витребувано з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК, а саме якщо воно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Враховуючи те, що спірна земельна ділянка вибула із власності держави внаслідок незаконної її передачі і поза волею власника, суд дійшов до правильного висновку про необхідність її повернення територіальній громаді м. Бердянська, як це передбачено ст. 388 ЦК України.

Витребування майна за цих обставин не ставиться в залежність від добросовісності набувача такого майна.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що під час прийняття п.7.6 рішення сімдесятої сесії V скликання Бердянської міської ради №12 від 28 січня 2010 року Бердянською міською радою грубо порушено вимоги чинного на той час законодавства в частині підстав та порядку надання земельної ділянки у власність відповідачу ОСОБА_5, а тому зазначений пункт рішення є незаконним, а державні акт на право приватної власності на земельну ділянку повині бути визнані недійсними. У звязку з чим на підставі ст.388 ЦК України спірна земельна ділянка підлягає витребуванню з незаконного володіння ОСОБА_3 та повернення цієї земельної ділянки територіальній громаді м. Бердянська.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність таких висновків ст. 388 ЦК України та практиці Верховного Суду України, необгрунтовані.

Аналогічна правова позиція щодо визнання незаконними рішення виконкому про розробку проекту відведення, надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу земельних ділянок у власність, а також витребування земельних ділянок, переданих у власність на підставі таких незаконних рішень, висловлена в постановах Верховного Суду України від 19 червня 2013 року № 6-57цс13, від 21 травня 2014 року а № 6-16 цс14, №6-152 від 29 жовтня 2014 року та № 6-155цс14 від 29 жовтня 2014 року, яка відповідно до частини першої статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Колегія суддів вважає необгрунтованими також доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципам міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Європейський суд з прав людини у рішеннях по справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року досліджуючи аналогічне питання вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Зокрема, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Європейський суд з прав людини у п. 54 рішення у справі «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року при вирішенні цього ж питання зазначив, що "правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес».

У даній справі отримання відповідачами земельної ділянки у власність пов'язано із порушенням законного порядку її приватизації, а само повернення земельної ділянки у державну власність має суспільний інтерес в контексті як правильного застосування законодавства, так і відновлення законного права постійного користувача. При цьому відповідачі не позбавлені права на захист свого права на відшкодування можливих збитків, завданих як від незаконних дій органу влади в процесі приватизації так і в результаті оспорювання договору купівлі-продажу. Крім того, відповідачі не позбавлені можливості набуття цих же земельних ділянок у встановленому законом порядку, що в цілому становить справедливий баланс інтересів суспільства та прав власників.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 18 вересня 2013 року № 6-92цс13 за наслідками розгляду справи за позовом Бердянського природоохоронного міжрайонного прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі Бердянської міської ради про визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним, скасування державної власності права власності на земельну ділянку та її повернення, яка в силу ст. 360-7 є обов'язковою для застосування.

Доводи апеляційної скарги про не застосування судом до спірнихправовідносин строків позовної давності, спростовуються матеріалами справи.

Як встановлено судом, зазначені обставини щодо неправомірності передання спірної земельної ділянки стало відомо при перевірці дотримання вимог природоохоронного законодавсятва Бердянською міжрайонною прокуратурою у жовтні 2012 року (а.с. 12), а з позовом прокурор звернувся у червні2014 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, передбаченої ст.ст. 256, 257 ЦК України.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують, тоиму колегія суддів вважає, що у відставідності до ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 січня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: