АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6132/2015 Доповідач - Шиманський В.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А., Ратнікової В.М.

при секретарі - Ошедшій А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської організації «Військовий автоаматор» про визнання недійсними змін до статуту, статуту та протоколів,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернувся у грудні 2013 року.

Зазначав, що на зборах уповноважених КМО «Військовий автоаматор», які відбулись 27.02.2010 року, були прийняті рішення щодо недовіри голові правління громадської організації ОСОБА_3 та звільнення його із займаної посади; обрання на посаду нового голови правління громадської організації - ОСОБА_2, обрання нового складу правління та ревізійної комісії. Під час підготовки до вказаних вище зборів, членам громадської організації стало відомо про наявність оскаржуваних документів, якими вирішено питання про внесення змін до статуту щодо терміну та засад перебування на посаді голови правління.

Згодом позивачу стало відомо про те, що 06.07.2009 року відбулось засідання правління громадської організації (Протокол № 9А), на якому розглядалось питання термінового скликання зборів уповноважених громадської організації та внесення змін до статуту, а 11.08.2009 року відбулись збори уповноважених громадської організації (Протокол № 2), на яких також розглядалось питання внесення змін до статуту громадської організації та схвалення даного рішення. В той же час, будучи заступником голови правління, позивачу нічого не було відомо про засідання правління громадської організації, яке відбулось 06.07.2009 року, та засідання зборів уповноважених, яке відбулось 11.08.2009 року. Таким чином, позивач вважає, що дана інформація, яка міститься в протоколі № 9А від 06.07.2009 року та в протоколі № 2 від 11.08.2009 року є недостовірною.

На підставі викладеного, з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд визнати недійсним рішення про внесення змін до статуту КМО «Військовий автоаматор» від 19.04.2008 року; визнати недійсним статут КМО «Військовий автоаматор» в новій редакції, який зареєстровано Головним управлінням юстиції у м. Києві 19.08.2008 року; визнати недійсним протокол № 9А засідання правління КМО «Військовий автоаматор» від 06.07.2009 року; визнати недійсним протокол № 2 зборів уповноважених КМО «Військовий автоаматор» від 11.08.2009 року, визнати недійсним статут КМО «Військовий автоаматор» в новій редакції, який було зареєстровано Головним управлінням юстиції у м. Києві 16.10.2009 року.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11 березня 2015 року ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даного рішення та ухвалення нового про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню у зв'язку з наступним.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 20.12.1995 року Управлінням юстиції м. Києва зареєстровано статут громадського об'єднання «Київська міська організація «Військовий автоаматор «Воєнавто», який затверджено загальними зборами засновників 03.09.1992 року зі змінами та доповненнями прийнятими загальними зборами 17.11.1995 року (а.с. 60 - 68).

01.07.2002 року Київським міським управлінням юстиції погоджено зміни до статуту громадського об'єднання Київська міська організація «Військовий автоаматор «Воєнавто», які були затверджені зборами уповноважених 27.05.2002 року на підставі протоколу № 1 від 27.05.2002 року (а.с. 69).

Відповідно до п. 1 статуту (зі змінами станом на 2002 рік), КМО «Військовий автоаматор» (Воєнавто) є самодіяльною організацією, яка на добровільних засадах об'єднує військовослужбовців, які мешкають у м. Києві, для задоволення та захисту їх природних та законних інтересів у сфері автомобільного аматорства.

У відповідності до ст.3 Закону України «Про об'єднання громадян» громадською організацією є об'єднання громадян для задоволення та захисту своїх законних соціальних, економічних, творчих, вікових, національно-культурних, спортивних та інших спільних інтересів. Всі основні питання діяльності об'єднань громадян повинні вирішуватись на зборах всіх членів або представників членів об'єднання.

Згідно ст. 13 Закону України «Про об'єднання громадян» об'єднання діє на підставі статуту або положення.

Ст. 25 Закону України «Про об'єднання громадян» встановлено що державний контроль за діяльністю об'єднань громадян здійснюється державними органами у порядку, передбаченому законодавством України. Органи, що проводять легалізацію об'єднань громадян, дійснюють контроль за додержанням ними положень статуту.

Розділом 5 статуту передбачено що до статутних органів організації відносяться: збори уповноважених/загальні збори/, правління організації, ревізійна комісія.

Збори уповноважених/загальні збори/ є вищім органом управління організації, який має право вирішувати будь-яке питання діяльності організації і реалізує право власності організації у порядку, передбаченому законодавством України та цим статутом.

Збори уповноважених/загальні збори/ скликаються один раз за п'ять років. При кількості членів організації понад сто чоловік скликаються не загальні збори, а збори уповноважених. Модус представництва на зборах уповноважених і порядок обрання уповноважених визначає правління організації. За рішенням правління або на вимогу однієї чверті членів організації скликаються позачергові збори уповноважених/загальні збори/.

Збори уповноважених/загальні збори/ приймають статут організації, вносять до нього зміни; визначають кількісний склад правління організації, ревізійної комісії, обирають членів до їх складу; обирають голову правління; заслуховують звіт правління та ревізійної комісії; визнають основні напрямки діяльності організації.

Пунктом 5.4 встановлено, що збори уповноважених/ загальні збори/, правління, ревізійна комісія правомочні приймати рішення при наявності на своїх засіданнях більше половини своїх членів /більше половини уповноважених/ при умові, що засідання правління веде, а збори уповноважених чи загальні збори відкриває голова правління, а засідання ревізійної комісії веде голова ревізійної комісії.

З матеріалів справи вбачається, що згідно протоколу №1А засідання правління КМО «Воєнавто» від 27.03.2008 року вирішено провести збори уповноважених 19.04.2008 року в 10.00, матеріали зборів направити до Прокуратури Деснянського району м. Києва, а також встановити модус виборів одного уповноваженого від 30 членів

Відповідно до Протоколу № 1 зборів уповноважених КМО «Військовий автоаматор» від 19.04.2008 року, на яких були присутні 87 уповноважених, члени правління ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, а також 256 членів КМО «Військовий автоаматор», що виявили бажання бути присутніми на зборах уповноважених, затверджено запропонований порядок денний зборів уповноважених, схвалено пропозиції щодо змін в статуті КМО «Військовий автоаматор», зокрема запропоновано більш чітко виписати п. 5.4 ревізійної комісії, а також вилучити розділ 10 статуту. Звільнено ОСОБА_4 з посади голови правління організації, обрано до складу правління ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, головою правління ОСОБА_3, обрано до складу ревізійної комісії ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18. Доручено новообраному правлінню КМО «Військовий автоаматор» опрацювати проект статуту і внести наступні збори уповноважених пропозицію щодо створення єдиної організаційної і фінансово-господарської структури на базі КМО «Військовий автоаматор» і КП «Автокомплекс» (а.с. 71 - 76).

Згідно листа ГУЮ м. Києва №6921 від 17.06.2010 року, 18.08.2008 року до ГУЮ у м. Києві надійшла заява від Голови правління КМО «Військовий автоаматор» ОСОБА_3, щодо реєстрації статуту в новій редакції, взяття до відома змін в керівному складі організації та видачу дублікату свідоцтва про реєстрацію у зв'язку з його втратою. До заяви долучено протокол №1А від 27.03.2008 року та копія протоколу зборів уповноважених від 19.04.2008 року.

Проведеною експертизою встановлено, що рішення про викладення статуту в новій редакції та документи подані ГУЮ в м. Києві не суперечать нормам статут організації та чинному законодавству України.

19.08.2008 року ГУЮ в м. Києві прийняте рішення про реєстрацію статуту організації в новій редакції, видано дублікат свідоцтва про реєстрацію, інформація про зміни в керівному складі взята до відома.

Згідно нової редакції статуту п. 5.1 зазначено, що загальні збори, збори уповноважених скликаються 1 раз на рік.

У відповідності до п. 5.5 загальні збори, збори уповноважених, правління організації, ревізійна комісія організації, правомочні приймати рішення при наявності на своїх засіданнях більше половини своїх членів (більше половини уповноважених). Рішення приймаються простою більшістю голосів учасників засідання (зборів), крім рішення про вибори, або про увільнення від обов'язків голови правління, які приймаються у дві тритини від кількості обраних уповноважених (дві третини від кількості членів організації у випадку проведення загальних зборів).

У відповідності до ч. 2 п. 5.1 Статуту, 11.08.2009 року були проведені збори уповноважених КМО «Військовий автоаматор», на яких були присутні 88 уповноважених, члени правління ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, голова Ревізійної комісії ОСОБА_15, а також 45 членів КМО «Військовий автоаматор», що виявили бажання бути присутніми на зборах уповноважених.

Згідно протоколу №2 від 11.08.2009 року на вказаних зборах, зокрема, схвалено пропозиції щодо змін в статуті КМО «Військовий автоаматор» в редакції голови правління ОСОБА_3, а саме розділ 9 статуту викладено в редакції «Внески на утримання організації».

У зв'язку з цим, на підставі протоколу №2 від 11.08.2009 року, затверджена нова редакція статуту, яка зареєстрована ГУЮ в м. Києві наказом №1344/02 від 16.10.2009 року.

З вищевикладеного вбачається, що оскаржувані позивачем протоколи на підставі яких були внесені зміни до статуту організації, були затверджені у відповідності до вимог чинного законодавства та статуту.

При здійсненні реєстрації уповноваженим органом державної влади також були зроблені висновки, що рішення про викладення статуту в новій редакції та документи, подані до ГУЮ в м. Києві, не суперечать нормам статут організації та чинному законодавству України.

Колегія суддів також враховує, що позивач звертався до Деснянського РУГУ МВС України в м. Києві з приводу порушення відповідачем діючого законодавства під час винесення оскаржуваних протоколів та внесення змін до статуту. Подана ним заява внесена до ЄРДР за №0000092 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого за ч. 1 ст. 358 КК України.

Деснянським РУ слідчим відділом ГУ МВС України в м. Києві оскаржувані документи були витребувані у відповідача з метою проведення повного і всебічного розслідування.

Пізніше, згідно листа Деснянського РУГУ МВС України в м. Києві №46/00092 від 08.01.2014 року, 31.12.2013 року вказане кримінальне провадження на підставі ч. 1 ст.284 КПК України було закрито.

В обґрунтування поданого позову позивач зазначав, що протокол від 19.04.2008 року не відповідає прийнятим на зборах рішенням, а тому внесені на підставі нього зміни до статуту рішенням загальних зборів не приймались. Крім того, збори, що оформлені протоколами від 06.07.2009 року та 11.08.2009 року, взагалі не відбувались.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на покази свідків ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, які підтвердили, що зміни до статуту, які зазначені в протоколі, не відповідають прийнятим на зборах рішенням.

Проте колегія суддів не може прийняти покази свідків за підставу для скасування рішення суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Під час розгляду справи судом встановлено, що оскаржувані позивачем протоколи, на підставі яких були внесені зміни до статуту, прийнятті у відповідності до вимог чинного законодавства та статуту організації. Крім того зазначені протоколи підписані уповноваженими на те особами.

Суд першої інстанції вірно взяв до уваги покази свідка ОСОБА_9, підпис якого міститься на оскаржуваних протоколах, який не зміг поясними за яких умов вони були ним підписані, якщо вони не відповідають дійсності.

Належність підписів уповноважених осіб на вказаних документах позивачем під сумнів не ставиться. Клопотання про призначення експертизи ні під час розгляд справи в суді першої інстанції , ні в апеляційній інстанції позивачем не заявлялось.

Наявність лише показів свідків не можуть бути підставою для визнання недійсним протоколів та прийнятих на підставі них змін до статуту.

З урахуванням обставин справи та наявних в ній доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач звертався до суду першої інстанції з заявою про застосування строку позовної давності.

При застосування строку позовної давності та відмови в задоволенні позовних вимог з цих підстав судом першої інстанції не було враховано наступного.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність застосовується до обґрунтованого позову.

За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Крім того, відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог, суд може відмовити у їх задоволенні у зв'язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволення позовних вимог у зв'язку з недоведеністю.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

Враховуючи зазначене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом виключення з мотивувальної частини рішення посилання на відмову в позові з підстав пропуску строку позовної давності.

Керуючись ст. ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 червня 2014 року - змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання на відмову в позові з підстав пропуску строку позовної давності.

В решті зазначене рішення залишити без змін

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: