РІШЕННЯ

іменем України

05 травня 2015 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Овдієнка В.В.

народних засідателів Болгарова В.В., Прокопенко О.В.

з участю: секретаря Іванової О.В.

представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою Комунального закладу охорони здоров'я Обласний протитуберкульозний диспансер №3 про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу ОСОБА_2,

в с т а н о в и в:

24.04.2015 року від Комунального закладу охорони здоров'я Обласного протитуберкульозного диспансеру №3 до суду надійшла заява про примусову госпіталізацію ОСОБА_2 до Комунального закладу охорони здоров'я Обласної психіатричної лікарні №1 терміном на три місяці для примусового лікування хронічного алкоголізму та заразної форми туберкульозу.

В обґрунтування заяви зазначено, що у ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, зміни в легенях вперше виявлено при профілактичному огляді в амбулаторному відділенні загальної лікувальної мережі с. Борки 22.12.2014 року.

Для додаткового обстеження та лікування його було направлено до Комунального закладу охорони здоров'я "Обласний протитуберкульозний диспансер № 3".

29.12.2014 року ОСОБА_2 госпіталізований до Обласного протитуберкульозного диспансеру № 3, де він перебуває і по теперішній час.

Рішенням ЦЛКК 06.01.2015 року хворому встановлено діагноз вперше діагностований туберкульоз легень (ВДТБ) інфільтративний.

Перебуваючи в стаціонарному відділенні ОПТД № 3 хворий систематично порушує режим медичного закладу, вимоги медиків не виконує, зловживає алкогольними напоями, від прийому протитуберкульозних препаратів неодноразово відмовлявся, перериває лікування з власної ініціативи.

21 березня 2015 року ОСОБА_2 консультований лікарем наркологом. Під час обстеження, лікарем - наркологом було встановлено, що хворий зловживає алкогольними напоями., у нього встановлено також і діагноз - хронічний алкоголізм (F 10.20). В зв'язку з чим, лікар нарколог попередив хворого про примусове лікування.

Тобто, в добровільному порядку хворий бажання до лікування не проявляє і не розуміє небезпеки туберкульозу. Хоча йому доведено до відома, що він є розповсюджувачем небезпечної хвороби і наслідки його ухилення від лікування можуть бути небезпечними.

Вимоги протиепідемічного режиму ОСОБА_2 не виконуються.

Відповідно до висновку ЛКК Обласного протитуберкульозного диспансеру №3 від 18.04.2015 року за №23 ОСОБА_2 має діагноз - вперше діагностований туберкульоз легень (ВДТБ) інфільтративний та хронічний алкоголізм (F 10.20). В зв'язку з чим він потребує примусового лікування від заразної форми туберкульозу та алкоголізму в Комунальному закладі охорони здоров'я «Обласна психіатрична лікарня № 1», терміном на три місяці.

Оскільки ОСОБА_2 створює загрозу розповсюдження небезпечної хвороби, а в Обласній психіатричній лікарні №1 є відділення закритого типу для лікування хворих на туберкульоз, то буде найдоцільнішим направити його на примусове лікування саме в цей медичний заклад і саме на три місяці, бо в коротший термін лікування буде неефективним та недостатнім.

Відповідно до ст. 285 ЦПК України просила не викликати у судове засідання ОСОБА_2, оскільки він становить загрозу розповсюдження хвороби і його участь в судовому засіданні є небезпечною для оточуючих.

Представник заявника ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги з підстав, зазначених у заяві.

Заінтересована особа ОСОБА_2, який належним чином повідомлений про судовий розгляд справи, в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій просив провести судовий розгляд справи за його відсутністю, оскільки він становить загрозу розповсюдження хвороби.

Враховуючи заяву ОСОБА_2, а також те, що за даними протитуберкульозного закладу він становить загрозу розповсюдження хвороби і його участь у судовому засіданні є небезпечною для оточуючих, відповідно до ч. 2 ст. 285 ЦПК України, судовий розгляд проведено за його відсутністю.

Вислухавши представника заявника, дослідивши наявні у справі письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Відповідно до висновку ЛКК Обласного протитуберкульозного диспансеру №3 від 18.04.2015 року за № 23 ОСОБА_2 має діагноз - вперше діагностований туберкульоз легень (ВДТБ) інфільтративний та хронічний алкоголізм ( F 10.20). В зв'язку з чим він потребує примусового лікування від заразної форми туберкульозу та алкоголізму в Комунальному закладі охорони здоров'я "Обласна психіатрична лікарня № 1", терміном на три місяці. (а. с. 4).

Наявність у ОСОБА_2 захворювання на небезпечну форму туберкульозу та алкоголізм, а також його ухилення від лікування та порушення режиму лікування підтверджується даними виписки з історії хвороби №076771, виписки із медичної карти №313, листка огляду та консультацій спеціалістами, доповідними. (а. с. 5-8).

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України Про протидію захворюванню на туберкульоз хворі на туберкульоз та інфіковані мікобактеріями туберкульозу зобов'язані: 1) дотримуватися призначеного їм відповідно до стандарту медичної допомоги режиму лікування; 2) дотримуватися правил внутрішнього розпорядку закладу охорони здоров'я під час стаціонарного чи санаторно-курортного лікування; 3) проходити у встановлені строки обов'язкові медичні огляди та обстеження на туберкульоз, визначені відповідними галузевими стандартами у сфері охорони здоров'я; 4) дотримуватися вимог протиепідемічного режиму.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 11 Закону України Про протидію захворюванню на туберкульоз, у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців.

Представником Обласного протитуберкульозного диспансеру №3 надано докази того, що ОСОБА_2 хворий на заразну форму туберкульозу та алкоголізм, під час амбулаторного та стаціонарного лікування порушує протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб.

За таких обставин, зважаючи на те, що ОСОБА_2 хворий на заразну форму туберкульозу та хронічний алкоголізм, ухиляється від добровільної госпіталізації до протитуберкульозного закладу, заява Обласного протитуберкульозного диспансеру №3 про примусову госпіталізацію ОСОБА_2 до Обласної психіатричної лікарні №1 для примусового лікування строком на 3 місяці є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 60, 212-215, 234, 283-286, 367 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Заяву Комунального закладу охорони здоров'я Обласний протитуберкульозний диспансер № 3 задовольнити.

Примусово госпіталізувати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, б. 19, до Комунального закладу охорони здоров'я Обласної психіатричної лікарні №1 терміном на три місяці для примусового лікування хронічного алкоголізму та заразної форми туберкульозу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Головуючий:

Народні засідателі: