Справа № 598/271/15-ц
провадження № 2/598/174/2015
РІШЕННЯ

іменем України

"03" грудня 2015 р. Збаразький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючої судді Щербатої Г.Р.

секретарів Довбуш М.Ю., Сливки М.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в місті Збаражі справу за позовом ОСОБА_4 міжрайонної державної лабораторії ветеринарної медицини до ОСОБА_2 про стягнення зайво нарахованої та виплаченої індексації грошових доходів,

встановив:

Позивач ОСОБА_4 міжрайонна державна лабораторія ветеринарної медицини звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення зайво нарахованої та виплаченої індексації грошових доходів. Посилається на те, що за результатами ревізії фінансово-господарської діяльності ОСОБА_4 міжрайонної державної лабораторії ветеринарної медицини за період з 01.01.2011 року по 31.03.2014 року, проведеною Державною інспекцією в Тернопільській області, відповідач ОСОБА_2, працюючи головним бухгалтером ОСОБА_4 МДЛВМ, проводила нарахування та виплату індексації заробітної плати працівникам при одночасному підвищенні заробітної плати на суму, більшу, ніж нарахована індексація, внаслідок чого невірно визначений базовий місяць для проведення індексації та суми індексації грошових доходів на суму 14092.19 грн., та як наслідок на необґрунтоване нарахування та виплачену суму індексації проведено нарахування та перераховано за рахунок коштів державного бюджету до Пенсійного фонду України, єдиного соціального внеску на суму 5115.59 грн. Враховуючи те, що під час ревізії частково утримано переплату індексації в загальній сумі 8621.96 грн., а також проведено корегування зайво сплаченого до єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування по незаконно виплачених сумах по оплаті праці в сумі 3129.77 грн. за остаточним розрахунком проведеного головним фінансовим інспектором сума переплати індексації грошових доходів головним бухгалтером ОСОБА_4 МДЛВМ ОСОБА_2 становить до повернення 3207.27 грн. в порядку ст.130 та ст.136 КЗпроП України.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, з підстав наведених у позовній заяві.

Відповідач та її представник позовні вимоги не визнали, оскільки ОСОБА_2 вважає, що нарахування та виплата працівникам ОСОБА_4 МДЛВМ індексації грошових доходів проведено відповідно до законодавства і не погоджується із висновком ревізії. Представник відповідача вважає, що даний спір підлягає до розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому просив закрити провадження по даній цивільній справі.

Дослідивши та оцінивши докази по справі суд вважає, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав:

Згідно ст.ст. 3,10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 130 КЗпроП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене.

Судом встановлено, що за результатами ревізії фінансово-господарської діяльності ОСОБА_4 міжрайонної державної лабораторії ветеринарної медицини за період з 01.01.2011 року по 31.03.2014 року, проведеною Державною інспекцією в Тернопільській області, головним бухгалтером ОСОБА_4 МДЛВМ ОСОБА_2, здійснено нарахування та виплату індексації заробітної плати працівникам при одночасному підвищенні заробітної плати на суму, більшу, ніж нарахована індексація, внаслідок чого невірно визначений базовий місяць для проведення індексації та суми індексації грошових доходів на суму 14092.19 грн. Таке необґрунтоване нарахування та виплата індексації, призвело до нарахування та перерахування за рахунок коштів державного бюджету до Пенсійного фонду України, єдиного соціального внеску на суму 5115.59 грн. Враховуючи те, що під час ревізії частково утримано переплату індексації в загальній сумі 8621.96 грн., а також проведено корегування зайво сплаченого до єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування по незаконно виплачених сумах по оплаті праці в сумі 3129.77 грн. за остаточним розрахунком проведеного головним фінансовим інспектором сума переплати індексації грошових доходів головним бухгалтером ОСОБА_4 МДЛВМ ОСОБА_2 становить 3207.27 грн.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що ним в якості фінансового інспектора була проведена ревізія окремих питань фінансово-господарської діяльності ОСОБА_4 міжрайонної державної лабораторії ветеринарної медицини за період з 01.01.2011 року по 31.03.2014 року, під час якої виявлені порушення при нарахування та виплаті індексації заробітної плати працівникам установи, а також встановлено, що особою відповідальною за нарахування заробітної плати у зазначений період була ОСОБА_2, про що зазначено у акті ревізії від 02.06.2014 року №17-22/251. Окрім того, свідок звернув увагу на те, що фінансова інспекція не встановлює вину працівника у заподіянні збитків установі та державі, оскільки встановлення вини відноситься до компетенції суду.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 № 499/2011 (далі - Положення) Державна фінансова інспекція України (Держфінінспекція України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Державна фінансова інспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальність винних осіб, зокрема: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Державна фінансова інспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що у разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів Державна фінансова інспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-ХІІ «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», згідно з якими державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Судом встановлено, що Державна фінансова інспекція в Тернопільській області зверталася до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до ОСОБА_4 міжрайонної державної лабораторії ветеринарної медицини про зобовязання виконати вимоги фінансової інспекції від 13.06.2014 року, зокрема забезпечити відшкодування зайво виплаченої працівникам індексації заробітної плати в сумі 3207.27, в тому числі й шляхом предявлення цивільного позову до особи, що допустила порушення.

За заявою Державної фінансової інспекції в Тернопільській області ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2015 вищезазначений позов залишений без розгляду.

Проаналізувавши докази по даній справі суд вважає, що позовні вимоги є безпідставні, оскільки позивачем не надані суду докази, що підтверджують вину працівника ОСОБА_2 у заподіянні шкоди установі, внаслідок порушення покладених на неї трудових обов'язків.

Таким чином, такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення органу державного фінансового контролю до суду з відповідним позовом, чого зроблено не було.

Керуючись ст.130 КЗпроП України, ст.ст. 3,10, 11, 60 ЦПК України суд,-

вирішив:

Відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 міжрайонної державної лабораторії ветеринарної медицини до ОСОБА_2 про стягнення зайво нарахованої та виплаченої індексації грошових доходів.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Збаразький районний суд протягом десяти днів після його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

У повному обсязі рішення складене 04 грудня 2015 року.

Суддя Щербата Г.Р.