У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді Боймиструка С.В., суддів: Гордійчук С.О., Малько О.С.,

секретар судового засідання - Ковальчук Л.В.,

з участю Станкевича В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на заочне рішення Дубенського міськрайонного суду від 15 січня 2015 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 15 січня 2015 року відмовлено в задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі -ПАТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за спливом строку позовної давності.

У поданій на вказане рішення суду апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» покликався на порушення судом норм матеріального і процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи.

Доводив, що підписавши заяву, ОСОБА_2 засвідчив свою згоду на те, що вказана заява, а також Умови надання банківських послуг та Тарифи банку в цілому складають укладений між сторонами договір банківських послуг.

Стверджував, що надана відповідачу платіжна картка є лише спеціальним засобом для отримання та перерахування коштів і припинення строку її дії не припиняє строку дії самого кредитного договору.

Вказував, що за умовами п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг сторони домовились, що договір діє впродовж 12 місяців з моменту підписання і автоматично лонгується на такий самий строк, якщо жодна зі сторін не заявила про його припинення, а тому строк позовної давності банком не пропущено, оскільки укладений між сторонами договір діє і на даний час.

Просив рішення Дубенського міськрайонного суду від 15 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» Станкевич В.О. в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

ОСОБА_2 подав заперечення на апеляційну скаргу та просив її відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін та справу слухати в його відсутність.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

____________________________________________________________________________________________________

Справа №559/2791/14-ц Головуючий в суді І інст. - Стадійчук А.О.

Провадження № 22-ц /787/453/2015р. Суддя-доповідач - Боймиструк С.В.

Відмовляючи в задоволенні позову банку про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з підстав пропуску строків позовної давності позивачем та клопотання відповідача про застосування наслідків його пропуску.

Такий висновок місцевого суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно зі ст.ст. 1054, 1050, 526, 530, 599 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 листопада 2006 року між комерційним банком "ПриватБанк" (тепер ПАТ "ПриватБанк" ) та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір б/н про надання кредиту у розмірі 3000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Даний договір не оспорювався та не визнавався недійсним.

В результаті неналежного виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором утворилася заборгованість в розмірі 7949 грн. 66 коп., яка складається з: 1989,33 грн. - заборгованість за кредитом, 3455,58 грн. - заборгованість по процентам, 1650 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 354,75 грн. - штраф (процентна складова).

22 серпня 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 вказаної заборгованості.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідач ОСОБА_2 10 січня 2015 року (згідно з конвертом) подав до суду відповідну заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності (а.с.49-50).

Згідно ч.1 та ч.5 ст. 261 ЦК України, перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Відмовляючи банку у задоволенні позову, місцевий суд виходив з виписки з рахунку ОСОБА_2, наданої банком (а.с.53-62), згідно з якою останнє надходження готівки на рахунок банку відбулося 24 листопада 2009 року (а.с.59), і з цього часу відповідач дій на погашення заборгованості по кредиту не вчиняв, платежів не здійснював.

Тобто в грудні 2009 року, при несплаті чергового платежу, банку стало достовірно відомо про порушення його права і протягом трьох років з цієї дати по грудень 2012 року у нього було право звернутись до суду про стягнення наявної заборгованості.

Відповідно до умовдоговору надання банківських послуг та змісту зазначених норм права, при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст.261 ЦК України).

Згідно умов договору, укладеного ПАТ КБ "ПриватБанк" і ОСОБА_2 кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки. Строк дії картки в заяві не визначений. Однак, відповідно до п. 3.1.1, 5.4 розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH).

Посилання апелянта на строк дії кредитної картки відповідача до листопада 2012 року не заслуговує на увагу, оскільки долучений до апеляційної скарги скриншот карткового рахунку не є належним та допустимим доказом строку дії кредитної картки, оскільки він створюється позивачем, а сама картка чи її завірена фотокопія в матеріалах справи відсутня та відповідно не була предметом дослідження.

Умова визначена пунктом 9.12 умов та правил надання банківських послуг, якою передбачено, що якщо на протязі даного строку, одна із сторін не поінформувала другу сторону про припинення договору, він автоматично лонгується на той самий строк - тобто на 12 місяців, не свідчить про збільшення позовної давності і не є встановленням строку договору, оскільки дана умова договору не відповідає вимогам ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК України, тобто поняттям та визначенню строку та терміну, а також суперечить правовій природі інституту позовної давності, який урегульований нормами глави 19 ЦК України.

Отже, оскільки позов був поданий банком лише 22 серпня 2014 року, місцевий суд обґрунтовано відмовив у його задоволенні у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Відхиляючи апеляційну скаргу, колегія суддів враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом України в Постанові від 22 жовтня 2014 року № 127 цс 14 .

Згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України.

За таких обставин, оскільки рішення місцевого суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, наведених у ньому, тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду від 15 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: