Номер провадження: 22-ц/785/2164/15
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Панасенкова В.О., Парапана В.Ф.,

при секретарі - Томашевська К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2011року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою,

встановила:

Позивач звернувся до суду з позовом про визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1, співвласником якої він є.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, та пояснив, що йому на праві спільної часткової власності належить 1/3 частини квартири АДРЕСА_1. Також на праві спільної часткової власності по 1/3 частині спірної квартири належить ОСОБА_2, ОСОБА_4. На даний момент позивач не має можливості здійснювати своє право власності, а саме проживати у зазначеній квартирі, так як відповідачі створюють жахливі та неможливі умови для спільного проживання у АДРЕСА_1. Тому позивач просив виділити у його користування кімнату площею 23,6 кв.м., відповідачам у користування кімнати площею 16,0 кв.м., 17,9 кв.м., 14,7 кв.м., а кухню, санвузол, коридори та вбудовану шафу залишити у спільному користуванні. Також позивач просив зобов'язати Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради укласти з ОСОБА_3 окремий договір найму на ізольовану кімнату - 23,6 кв.м. На підставі чого просив задовольнити його позовні вимоги.

Справа розглянута у відсутності відповідачів.

Заочним рішенням суду позов задоволений частково. Був встановлений порядок користування квартирою АДРЕСА_1 між співвласниками: 1-у кімнату - 16,0 кв.м., 2-у кімнату - 17,9 кв.м., 3-ю кімнату - 14,7 кв.м. надано у користування ОСОБА_2 та ОСОБА_5; 4-у кімнату - 23,6 кв.м. надано у користування ОСОБА_3; кухню - 7,4 кв.м., санвузол - 2,1 кв.м., коридори - 2,4, 2,3 та 6,7 кв.м., вбудовані шафи - 0,2 та 0,3 кв.м. надати у спільне користування ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3.

Зобов'язано ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не порушувати правила користування жилими приміщеннями та не чинити перешкод у здійсненні права користування виділеними кімнатами та допоміжними приміщеннями у квартирі.

В іншій частині позову було відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду по зазначеній справі та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим, винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин, та вірно послався на діюче законодавство.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 належать на праві спільної часткової власності по 1/3 частки квартири АДРЕСА_1.

Сторонами не заперечувався той факт, що позивач не проживає у АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Так як позивачеві можливо виділити в окреме користування кімнату в квартирі АДРЕСА_1, площею 23,6 кв.м., суд першої інстанції правильно вважав за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 в цій частині.

В частині відмови в задоволенні решти позовних вимог рішення не оскаржувалось, тому перегляду в цій частині не підлягає.

Суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, та дійшов до вірного висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довела обставини, на які посилалася як на підставу своєї апеляційної скарги.

Фактично. апеляційна скарга містить лише доводи про те, що справа була розглянута без участі відповідачів, у зв'язку з чим. Апелянт не змогла подати докази на заперечення позовних вимог.

Однак, такі докази не були надані також і до суду апеляційної інстанції.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2011 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді В.Ф.Парапан

В.О. Панасенков