Номер провадження: 22-ц/785/5161/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Бабій А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Бабія А. П.

суддів Варикаші О.Д., Ступакова О. А.

при секретарі Стадніченко А. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22. 04. 2015 р.,

в с т а н о в и л а:

20. 12. 2013 р. Комунальне підприємство «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» (далі КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення в розмірі 8225,37 грн. і за обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення в розмірі 155,2 грн. з посиланням на те, що позивач надає послуги з централізованого опалення та з обслуговування внутрішньобудинкових мереж в АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4, а останній зобовязаний сплачувати прийняті послуги відповідно до вимог діючого законодавства України і ці вимоги закріплені в п. 5 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21. 07. 2005 р. № 630, але відповідачем не здійснювалась своєчасна оплата за надані послуги в повному обсязі, що призвело до утворення вказаної заборгованості станом на 01. 10. 2013 р.

21. 05. 2014 р. КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» звернулося до суду з клопотанням про залучення співвідповідача ОСОБА_3 і заявою про збільшення позовних вимог і просило стягнути з ОСОБА_2 за період з 01. 10. 2007 р. по 30. 09. 2012 р. заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 6747,46 грн. і за обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення в розмірі 113,4 грн., а з ОСОБА_3 за період з 01. 10. 2012 р. по 31. 03. 2014 р. заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 2423,85 грн. і за обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення в розмірі 103,23 грн.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14. 05. 2014 р. залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_3

29. 10. 2014 р. КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» звернулося до суду з заявою про збільшення позовних вимог з проханням стягнути з ОСОБА_2 за період з 01. 10. 2007 р. по 30. 09. 2012 р. заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 6747,46 грн. і за обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення в розмірі 113,62 грн., а з ОСОБА_3 за період з 01. 10. 2012 р. по 30. 09. 2014 р. заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 2828,13 грн. і за обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення в розмірі 147,27 грн.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22. 04. 2015 р. відмовлено у задоволенні позову КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В апеляційній скарзі КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» просить скасувати рішення суду як незаконне та необґрунтоване і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у справі та стягнути з відповідачів судовий збір за подання позову і апеляційної скарги відповідно в розмірі 243,6 грн. та 121,8 грн. В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що між позивачем та ОСОБА_4 і ОСОБА_3 не укладався договір про надання послуг, але відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки можуть виникати з актів цивільного законодавства. Зазначається, що згідно вимог будівельних норм всі стояки та внутрішні розподільчі мережі опалення гідравлічно повязані для забезпечення стабільної роботи внутрішньобудинкової системи загалом і специфіка надання послуги робить неможливим ненадання теплоносія в систему житлового будинку і в квартиру відповідача в цьому будинку. Вказується, що ОСОБА_4 здійснив самовільне відключення від мереж централізованого опалення чим порушив порядок відключення від мережі централізованого опалення, але на думку суду, сталося через провину позивача, який надавав незадовільні послуги. Звертається увага з посиланням на Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують відключення від мереж централізованого опалення. У звязку з відсутністю відповідного акту, який підтверджує відключення відповідачів, вказується що відповідачі не пройшли процедуру відключення, обґрунтовано вважаються споживачами послуг з централізованого опалення та обслуговування внутрішньобудинкових мереж та вказується на правомірність нарахувань комунальним підприємством за послуги. Зазначається, що в матеріалах справи наявна довідка № 244 від 16. 07. 2012 р., яка видана підприємством ОСОБА_4 для розроблення проекту, але з 2012 р. по теперішній час не завершена по квартирі процедура відключення. Тому до надання акту, затвердженого міжвідомчою комісією згідно діючого законодавства (ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги») відповідачі вважаються споживачами послуг з централізованого опалення та обслуговування внутрішньо будинкових мереж опалення, а тому у КП «ТМ ІТКЕ» відсутні правові підстави для припинення нарахувань за відповідні послуги згідно з тарифами. Суд прийшов до невірних висновків щодо відключення частини квартири в 2006 р. комісією у складі працівника КП «ТМ ІТКЕ» майстра внутрішньо будинкових мереж, інженера ПТО і власника, оскільки з копії акту від 14. 02. 2007 р. вбачається що комісія в цьому складі лише встановила факт самовільного відключення квартири. Звертається увага на безпідставність висновків суду, що з 2006 р. по теперішній час відсутні прибори опалення тому що з матеріалів справи і заперечень ОСОБА_4 від 08. 05. 2014 р. вбачається, що у 2012 р. у квартирі встановлено газове опалення і вказується, що відповідачами не були надані належні докази не отримання послуг за період утворення заборгованості.

В судовому засіданні ОСОБА_5, представник КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго», підтримав доводи апеляційної скарги, а ОСОБА_6, представник ОСОБА_2, і ОСОБА_7, представник ОСОБА_3, вважають рішення суду правильним.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши доводи скарги і перевіривши матеріали справи в межах позовних вимог та апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову в повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, що з 2002 р. частково, а з 2006 р. у квартирі відповідача ОСОБА_2 відсутні прибори опалення, застосування яких не надає можливості належного утримання санітарно-технічного стану квартири, за допомогою яких позивачем можуть бути надані послуги з централізованого опалення і суд прийшов до висновку, що порушення відповідачем порядку відключення від мережі централізованого опалення сталося через провину позивача, який надавав незадовільні послуги, двічі позивач відключав квартиру від опалення, не розяснивши законний порядок відключення, вказане відключення не може вважатися як відключення, за яке відповідач зобовязаний сплачувати за тарифами, встановленими рішеннями виконавчого комітету, що долучені до справи, а стосовно ОСОБА_3 з рішення суду першої інстанції видно, що на момент покупки у ОСОБА_2 квартири остання була повністю відключена від опалення і їй були разом з документами на квартиру передані довідки, що колишній власник не являється абонентом КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» і суд виходив з положень ст. 614 ЦК України, що особа звільняється від відповідальності за невиконання зобовязання у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні такого зобовязання, і того, що не вбачає вини у будь-яких діях відповідачки ОСОБА_3 у відключенні квартири та несплату за неотриманні нею послуги.

Проте в повному обсязі з вказаним висновком суду погодитися не можна.

Судом встановлено, що КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» є виконавцем послуг з централізованого опалення та підігріву води для населення і проводить господарську діяльність у сфері теплопостачання у м. Ізмаїл Одеської області і у сферу цієї його діяльності входить і будинок по вул. Перекопської дивізії, 6-а в м. Ізмаїл.

ОСОБА_2 був власником АДРЕСА_2 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 20. 02. 1996 р.

За нотаріально посвідченим договором від 24. 09. 2012 р. ОСОБА_2, в інтересах якого діяла ОСОБА_6, продав ОСОБА_8 АДРЕСА_1, що відповідним чином зареєстровано.

З акту від 14. 02. 2007 р. комісії КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» у складі майстра внутрішньобудинкових мереж і інженера за участю мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1, що перевіркою встановлено, що квартира повністю відключена від централізованого опалення, стояки закольцовані, теплоізоляція відсутня, два стояки не працюють.

З відповіді КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» від 17. 12. 2007 р. на імя ОСОБА_6 повідомлено, що на її заяву від 08. 10. 2007 р. КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» повідомляє, що оплата за опалення квартири знята з 2006 р.

Згідно з довідкою КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» № 244 від 16. 07. 2012 р., підписаною від імені директора і головного бухгалтера КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» та завіреною печаткою, ОСОБА_4, прож. Перекопській дивізії 6а кв. 17, не є абонентом КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» і ця довідка дана для проекту.

Згідно наданих КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» даних абонента особовий рахунок 7509 за станом на 01. 10. 2014 р. ОСОБА_2, адреса АДРЕСА_3, прописана 1 особа, площа 44,04 кв. м., ГВС відключено, за період з жовтня 2007 р. по вересень 2014 р. заборгованість ОСОБА_2 з централізованого опалення складає 9575,59 грн. (з конкретизацією розміру суми щомісячно та вказівкою лише належного на той час за місяць платежу за тарифами) і за цей же період заборгованість ОСОБА_2 за обслуговування внутрішньобудинкових мереж складає 260,89 грн. (з конкретизацією розміру суми щомісячно та вказівкою лише належного на той час за місяць платежу за тарифами), вказані дані завірені печаткою вказаного комунального підприємства і підписами начальника абонентського відділу підприємства та виконавця (а. с. 75-76).

Вказані обставини справи підтверджені матеріалами справи і сторонами не спростовані.

Що стосується суті спору між сторонами у даній цивільній справі, то апеляційний суд виходить з такого.

Згідно з ч. 2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни в квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних умов і правил експлуатації будинку.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитись від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджено центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Порядок відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання було затверджено наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22. 11. 2005 р. № 4 «Про затвердження Порядку відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання».

В подальшому в цей наказ було внесено зміни згідно з наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства № 169 від 06. 11. 2007 р., яким у назві та у пункті 1 наказу Мінбуду України від 22. 11. 2005 р. № 4 "Про затвердження Порядку відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання" слово "приміщень" виключено.

За цим Порядком у вказаних редакціях установлено однаково, що для вирішення питання відключення споживача від мережі центрального опалення він повинен звернутися до міжвідомчої комісії (далі - Комісія) для розгляду питань щодо відключення споживачів від мережі з відповідною письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляється протоколом. Відключення приміщень від внутрішньо будинкової мережі виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченню робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого опалення.

Отже, єдиною підставою для зняття споживача з реєстраційного обліку і припинення відповідних нарахувань є акт про відключення, який має бути затверджений відповідною Комісією, а при відсутності зазначеного акта, відключення від системи централізованого опалення без дотримання відповідної процедури є самовільним.

У справі не встановлено і з боку відповідача ОСОБА_2 не надано доказів, що стосовно кв. 17 по Перекопській дивізії 6-а у м. Ізмаїлі мало місце відключення централізованого опалення у встановленому законом порядку, зокрема відсутній відповідний акт про відключення, і тому у даному випадку факт відключення від системи централізованого опалення без дотримання відповідної процедури є самовільним, а наявні довідки з неконкретизованим змістом і посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що він не є абонентом і з нього було знято оплату послуг не основані на законі і не можуть прийматися судом до уваги.

Відсутні у справі та не надані з боку відповідача ОСОБА_2 належні докази того, що вказане відключення централізованого опалення, зокрема, остаточне, кв. 17 по Перекопській дивізії 6-а у м. Ізмаїлі було здійснено позивачем і порушення порядку відключення мало місце з вини позивача.

Сторони не оспорюють і матеріалами справи підтверджується те, що остаточне відключення квартири ОСОБА_2 мало місце на час дії вищевказаного Порядку з питань відключення мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання; ОСОБА_2 до відключення вказаної квартири від централізованого опалення отримував від КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» послуги щодо централізованого опалення і обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення, сплачував відповідні кошти за ці послуги, тобто між ним та КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» мали місце фактичні договірні відносини щодо цих послуг з боку позивача.

Оскільки ж квартира, власником якої був ОСОБА_2 відключена від централізованої мережі теплопостачання з порушенням встановленого Порядку, за відсутності відповідного акту відключення, який мав бути затверджений відповідною Комісією, то відключення цієї квартири від системи централізованого опалення без дотримання відповідної процедури є самовільним і відсутні підстави для зняття споживача ОСОБА_2 з реєстраційного обліку та припинення відповідних нарахувань.

Внаслідок викладеного відповідач ОСОБА_2 не звільняється від сплати заборгованості, що утворилася.

Але відповідно до ст. ст. 257, 260 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу, а за ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач ОСОБА_2 ще до винесення судом рішення у справі заявив про те, що до вимог щодо стягнення з нього суми заборгованості за розрахунками позивача в період з жовтня 2007 р. по грудень 2010 р. мають бути застосовані правила позовної давності.

Разом з тим, 15. 08. 2013 р. КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за послуги з централізованого опалення в розмірі 8023,23 грн. та за обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення в розмірі 128,77 грн. і ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02. 09. 2013 р. у прийнятті цієї заяви було відмовлено з розясненням права заявника на звернення з цими ж вимогами в позовному порядку.

Тому з урахуванням положень ст. 264 ч. ч. 2, 3 ЦК України, правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові Верховного Суду України від 21. 01. 2015 р. у справі № 6-214цс14 щодо переривання строку позовної давності, підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь позивача лише суми заборгованості за послуги з централізованого опалення та обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення лише за три роки попередні від 15. 08. 2013 р., а з урахуванням, що 24. 09. 2012 р. ця квартира відповідачем ОСОБА_2 була продана і з цього часу її власником стала відповідач ОСОБА_3, то період за який підлягає оплаті ОСОБА_2 заборгованість за вказані послуги складає з 15. 08. 2010 р. по 24. 09. 2012 р.

За вказаний період, тобто з 15. 08. 2010 р. по 24. 09. 2012 р., на підставі наданих позивачем даних заборгованість ОСОБА_2 за послуги з централізованого опалення та обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення складає 2617,39 грн. і ця заборгованість підлягає з нього стягненню на користь позивача з наведених вище підстав.

Викладене вказує на необґрунтованість та невідповідність законодавству рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні в повному обсязі вказаних позовних вимог КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» до ОСОБА_2 з зазначених у рішенні суду першої інстанції підстав.

Внаслідок цього, відповідно до вимог ст. ст. 303, 307 ч. 1, ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині відмови у повному обсязі у задоволенні позову КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» до ОСОБА_2 з зазначених у рішенні суду першої інстанції підстав підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» заборгованості за послуги централізованого опалення та за обслуговування внутрішньобудинкових мереж у розмірі 2617,39 грн. за період з 15. 08. 2010 р. по 24. 09. 2012 р.

Що стосується позовних вимог Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 за період з 01. 10. 2012 р. по 30. 09. 2014 р. за послуги з централізованого опалення в розмірі 2828,13 грн. і за обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення в розмірі 147,27 грн., то при перегляді рішення суду першої інстанції в цій частині апеляційний суд виходить з наступного.

З матеріалів справи видно і це не спростовано сторонами, що ОСОБА_3, як власник кв. 17 по Перекопській дивізії 6-а у м. Ізмаїлі, не укладала договір з Комунальним підприємством «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» щодо надання послуг з централізованого опалення і за обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення; вона 24. 09. 2012 р. придбала кв. 17 по Перекопській дивізії 6-а у м. Ізмаїлі без системи централізованого опалення цієї квартири; відповідач ОСОБА_3 не отримувала послуги з централізованого опалення та за обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення і не була абонентом Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» стосовно надання ним послуг з централізованого опалення і за обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення стосовно вказаної квартири.

Вказані обставини свідчать про відсутність між ОСОБА_3 та Комунальним підприємством «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» договірних відносин стосовно надання послуг з централізованого опалення та за обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення і ненадання їй цих послуг з 01. 10. 2012 р. по 30. 09. 2014 р. і про необґрунтованість вимог позову стосовно ОСОБА_3, що з урахуванням викладеного виключає стягнення з неї заборгованості за цей період за вказані послуги.

Тому висновок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_3 про відсутність вини у будь-яких діях відповідачки ОСОБА_3 у відключенні квартири та за несплату за неотриманні нею послуги відповідає доказам у справі, але за відсутності між ОСОБА_3 та позивачем договірних відносин стосовно вказаних послуг були відсутні підстави для застосування судом першої інстанції положень ст. 614 ЦК України, що особа звільняється від відповідальності за невиконання зобовязання у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні такого зобовязання.

Тому висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 по суті є правильними, але неправильно мотивованими у рішенні, у звязку з чим в силу ст. ст. 307 ч. 1, 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні в мотивувальній частині з підстав, викладених у даному рішенні суду апеляційного суду.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням документально підтверджених витрат позивача по сплаті судового збору у справі за подання позову і апеляційної скарги, про що вказано в апеляційній скарзі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог позивачеві присуджуються 90,15 грн. судових витрат (від сплаченого за подання позову і апеляційної скарги судового збору відповідно в розмірі 114,7 грн. та 121,8 грн.), які підлягають стягненню з ОСОБА_2

При цьому, апеляційний суд приймає до уваги, що відповідно до ст. ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень у встановленому законом порядку, а за положеннями ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За таких обставин на підставі ст. ст. 303, 307 ч. 1, 308, 309 ЦПК України апеляційний суд приходить до висновку, що належить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості і ухвалити в цій частині нове рішення суду, за яким стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» заборгованість за послуги централізованого опалення та за обслуговування внутрішньобудинкових мереж у розмірі 2617,39 грн. і це ж рішення суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості належить змінити в мотивувальній частині з підстав, викладених у даному рішенні суду; стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» судовий збір у розмірі 90,15 грн., а в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 1 п. 3, 309, 313, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22. 04. 2015 р. скасувати в частині відмови у задоволенні позову Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості і ухвалити в цій частині нове рішення суду.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» заборгованість за послуги централізованого опалення та за обслуговування внутрішньобудинкових мереж у розмірі 2617,39 грн.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22. 04. 2015 р. щодо відмови у задоволенні позову Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості змінити в мотивувальній частині з підстав, викладених у даному рішенні суду.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» судовий збір у розмірі 90,15 грн.

В іншій частині рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22. 04. 2015 р. залишити без змін.

Судове рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області А. П. Бабій

ОСОБА_9

ОСОБА_10