Номер провадження: 22-ц/785/1628/15
Головуючий у першій інстанції Дорош В. В.
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Колеснікова Г.Я.,

суддів - Вадовської Л.М., Ващенко Л.М.,

при секретарі - Павлючук Ю.В.,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 25 червня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "Приватбанк", банк) до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

26 листопада 2013 р. представник ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3

Вимоги мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 5 лютого 2008 року ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором станом на 30 вересня 2013 року відповідач має заборгованість яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 5728 гривень 25 копійок; заборгованість по процентам за користування кредитом 11013 гривень 78 копійок; заборгованість по комісії за користування кредитом 3551 гривня 36 копійок, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500 гривень; штраф (процентна складова) 1014 гривень 67 копійок, а загальна сума заборгованості складає 21808 гривень 06 копійок.

ПАТ КБ "ПриватБанк" просило стягнути з відповідача ОСОБА_3 на свою користь заборгованість у розмірі 21808 гривень 06 копійок за кредитним договором № б/н від 5 лютого 2008 року та судові витрати.

В судове засідання представник позивача не з'явився, до початку судового засідання надійшла письмова заяви про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 46).

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 у суді першої інстанції позов не визнали, посилаючись на його безпідставність та пропуск строку позовної давності, та просили розглянути справу їх відсутність (а.с. 24, 51).

Рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 25 червня 2014 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "Приватбанк" просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором у розмірі 21808,06 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилась, хоча була належним чином сповіщена про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила (а.с. 102).

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача Васильєву К.В., яка просила апеляційну скаргу задовольнити, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд виходив із того, що позивачем пропущені строки позовної давності.

Проте, з такими висновками суду повністю погодитись неможливо, з огляду на зазначене.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України.

Згідно зі ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судом встановлено, що 5 лютого 2008 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3 укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач ОСОБА_3 прийняла на себе зобов'язання сплачувати заборгованість за кредитом щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком Договір, що підтверджується її підписом у заяві.

Відповідно до Заяви відповідач ОСОБА_3 картку НОМЕР_1 та конверт з ПІН-кодом отримала, що підтвердила своїм підписом у Заяві.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4. Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, указаного на картці.

Відповідно до довідки та витягу з єдиної бази клієнтів ПАТ КБ "ПриватБанк" в ПК "Промінь", які надані представником позивача до суду апеляційної інстанції, вбачається що строк дії картки НОМЕР_1, яка була видана відповідачу ОСОБА_3 на виконання умов договору № б/н від 5 серпня 2008 року встановлений до 31 січня 2012 року (а.с.9). Зазначене відповідачкою не спростоване. Інші дані про строк дії картки НОМЕР_1 в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до п. 5.3. Умов та правил надання банківських послуг банк має право за власним рішенням в односторонньому порядку змінювати розмір наданого на платіжну картку кредитного ліміту, без попереднього повідомлення клієнта (а.с. 10-13).

З наданої до суду виписки про руху коштів відповідачки ОСОБА_3, з урахуванням пояснень представника позивача встановлено, що 5 лютого 2008 року відповідачці було встановлено кредитний ліміт в 500 грн.; 13 лютого 2008 року кредитний ліміт збільшений банком та встановлений на рівні 7000 грн.; 15 жовтня 2008 року кредитний ліміт знижений до 5600 грн., 28 січня 2009 року кредитний ліміт знижений до 5570 грн., в подальшому зміни кредитного ліміту не відбувалися.

Також з вищевказаної виписки прослідковується, що відповідачка у період з 8 лютого 2008 року по 18 липня 2008 року знімала з картки НОМЕР_1 різні суми грошових коштів через банкомат № 3924 розташований за адресою, Одеська область, м. Ананьїв, вул. Нищинського, 1 та частково здійснювала погашення заборгованості за цією карткою. Останнє погашення заборгованості відбулося 18 липня 2008 року у сумі 1835 грн. (а.с.69-73).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Виходячи з аналізу вказаних норм за своєю правовою природою договір завжди є правочином.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ст. ст. 526, 527 ч.1, 530 ч.1, 1054 ч.1 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 31, ч. 2 ст. 59, ч. 1 60 ЦПК України, сторони мають рівні процесуальні права і обов'язки, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачка ОСОБА_3 не надала до суду жодних доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову в частині не укладання нею договору № б/н від 5 серпня 2008 року та не отримання кредитної картки НОМЕР_1.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку що договір № б/н від 5 серпня 2008 року є дійсним.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (ч. 2 п. 1 ст. 258 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) (ст. 266 ЦК України ).

Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу (правова позиція ВСУ викладена у постанові по справі №167цс14 від 12 листопада 2014 року).

Досліджуючи розрахунок заборгованості по справі наданий позивачем до позову встановлено що останній щомісячний платіж відповідач повинен був сплатити до 28 жовтня 2010 року. З 29 жовтня 2010 року вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Дія картки закінчилась 31 січня 2012 року, а з позовом до суду банк звернувся 26 листопада 2013 року.

Таким чином, суд вважає, що не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 5728,25 грн. та заборгованості за процентами у розмірі 5320,67 грн., право на отримання яких виникло у позивача до 26 листопада 2010 року, оскільки позивач пропустив загальний строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Заборгованість по комісії у розмірі 3551,36 грн. не підлягає стягненню у зв'язку з пропуском позивачем спеціальної позовної давності встановленої ч. 2 п. 1 ст. 258 ЦК України, оскільки вона нараховується за порушення строків внесення платежу та по своїй суті є санкцією, а отже відноситься до додаткових вимог в розумінні ст. 266 ЦК України.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Виходячи з аналізу вказаних норм, проценти по кредитному договору за своєю правовою природою є основним зобов'язанням.

За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Виходячи з положень частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за договором позики у зв'язку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно статті 625 ЦК України.

Крім того позикодавець має право отримати проценти від суми позики, згідно статті 1048 ЦК України, які нараховуються за період з дати отримання коштів позичальником по день повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором.

Такої ж думки притримується Верховний суд України, яка викладена в постанові у справі № 6-37цс15 від 1 квітня 2015 року.

Враховуючи наведене, з огляду на те, що відповідач продовжує ухилятися від виконання прийнятих на себе зобов'язань по поверненню отриманого кредиту, підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитом за період з 26 листопада 2010 року по 30 вересня 2013 року (дата розрахунку заборгованості) - 5693,11 грн.

Також підлягає стягненню з відповідача штрафи оскільки право вимоги на них виникло лише при поданні позовної заяви, у розмірі: штраф (фіксована частина) - 500 грн. та штраф (процентна складова) - 284,66 грн. (заборгованість за процентами 5693,11 грн. *5%). Розмір штрафу процентної складової зменшений судом пропорційно задоволеним позовним вимогам.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову через неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення й ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до частини п'ятої статті 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких обставин з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 121 грн. 80 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції та судовий збір у розмірі 121,80 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене апеляційна скарга, підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, 309, 313, ч. 2 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Заочне рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 25 червня 2014 року скасувати.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором від 5 лютого 2008 року у загальній сумі 6477,77 грн., з яких:

- заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 26 листопада 2010 року по 30 вересня 2013 року - 5693,11 грн.;

- штраф (фіксована частина) - 500 грн.;

- штраф (процентна складова) - 284,66 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судовий збір у сумі 243,60 грн.

Рішення колегії суддів набирає чинності з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області Г.Я. Колесніков