У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа - публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ», про виключення з акта опису та зняття арешту майна, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» на рішення апеляційного суду м. Києва від 28 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, із урахуванням уточнених позовних вимог просив виключити з акта опису та зняти арешт із автомобільної газозаправної станції (далі - АГЗП) по АДРЕСА_1 у м. Берислав Херсонської області, апартаментів готельного комплексу АДРЕСА_2, нежитлових приміщень по АДРЕСА_3 у м. Києві та автомобіля Toyota Camry, держаний номерний знак НОМЕР_1.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 30 серпня 2012 року відділом державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 13 серпня 2012 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з нього на користь публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» (далі - ПАТ «АКБ «Київ») заборгованості у розмірі 1 164 013 грн 09 коп.

10 вересня 2012 року державним виконавцем винесено постанову, відповідно до якої накладено арешт на все майно боржника у межах суми звернення стягнення (1 164 013 грн 09 коп.) та оголошено заборону його відчуження.

На підставі вказаної постанови державного виконавця реєстраційною службою внесено запис до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про накладення арешту на АГЗП по АДРЕСА_1 у м. Берислав Херсонської області; апартаменти готельного комплексу АДРЕСА_2; нежитлові приміщення по АДРЕСА_3 у м. Києві та автомобіль Toyota Camry, держаний номерний знак НОМЕР_1.

Таким чином, державним виконавцем накладено арешт на майно, вартість якого в декілька разів перевищує суму, що підлягає стягненню на підставі виконавчого документа.

У забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 перед ПАТ «АКБ «Київ» 14 грудня 2006 року він передав в іпотеку банку майнові права на квартиру АДРЕСА_4 у м. Києві, власником якої він став на підставі рішення суду.

З огляду на те, що сума коштів, яку може бути отримано від продажу цієї квартири, є достатньою для задоволення вимог ПАТ «АКБ «Київ», накладення державним виконавцем арешту на інше належне йому майно порушує його право власності.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 1 липня 2014 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м.Києва від 28 жовтня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову частково. Знято арешт із належного ОСОБА_3 майна, а саме: АГЗП по АДРЕСА_1 у м. Берислав Херсонської області; апартаментів готельного комплексу АДРЕСА_2; нежитлові приміщення по АДРЕСА_3 у м. Києві, що був накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 10 вересня 2012 року у виконавчому провадження № 34021431.

У касаційній скарзі публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ» просить скасувати рішення апеляційного суду у справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У запереченнях на касаційну скаргу представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить касаційну скаргу відхилити та залишити рішення апеляційного суду без змін.

Обговоривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 14 грудня 2006 року між ПАТ «АКБ «Київ» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, за умовами якого останній у забезпечення виконання своїх зобов'язань передав в іпотеку банку майнові права на квартиру АДРЕСА_4 у м. Києві.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 4 березня 2009 року за ОСОБА_3 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_4

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10 лютого 2012 року із ОСОБА_3 на користь ПАТ «АКБ «Київ» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 160 674 грн 10 коп.

30 серпня 2012 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження із примусового стягнення з ОСОБА_3 заборгованості на користь ПАТ «АКБ «Київ» у розмірі 1 164 013 грн 09 коп.

10 вересня 2012 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову, відповідно до якої накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_3 у межах суми боргу (1 164 013 грн 09 коп.) та оголошено заборону його відчуження.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із того, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2013 року ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні скарги на дії відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві при складенні акта опису й арешту майна. Крім того, державним виконавцем не проводилась оцінка квартири АДРЕСА_4 у межах виконавчого провадження, тому є необґрунтованими доводи позивача про те, що сума коштів, яку може бути отримано від продажу цієї квартири, є достатньою для задоволення вимог стягувача.

Ухвалюючи нове рішення про задоволення позову ОСОБА_3, апеляційний суд виходив із того, що під час розгляду справи не спростовано надані ним відомості щодо дійсної вартості квартири АДРЕСА_4, вимоги ПАТ «АКБ «Київ» до ОСОБА_3 може бути задоволено за рахунок коштів, отриманих від продажу цієї квартири, а тому накладення державним виконавцем арешту на все майно боржника, вартість якого значно перевищує суму боргу, призвело до порушення його права власності.

Із висновком апеляційного суду погодитись не можна з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час накладення арешту на майно, далі - Закон) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 60 Закону.

Згідно із ст. 60 Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Зазначені у цій статті постанови можуть бути оскаржені сторонами в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом ст. 60 Закону до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Вирішуючи у позовному провадженні вимогу про виключення з акта опису та зняття арешту з майна, апеляційний суд не з'ясував, які права позивача порушено і якими доказами підтверджується таке порушення.

Ухвалюючи нове рішення про зняття арешту з АГЗП по АДРЕСА_1 у м. Берислав Херсонської області; апартаментів готельного комплексу АДРЕСА_2; нежитлових приміщень по АДРЕСА_3 у м. Києві, що був накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 10 вересня 2012 року у виконавчому провадження № 34021431, апеляційний суд виходив із того, що вимоги стягувача можуть бути задоволені шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_4, вартість якої перевищує розмір боргу ОСОБА_3

Такий висновок є припущенням, а згідно із ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Поза увагою апеляційного суду залишилось право державного виконавця накласти арешт на все майно боржника у розмірі суми стягнення, а також те, що арешт накладено на майно в порядку виконання рішення про стягнення кредитної заборгованості, а не про звернення стягнення на майно.

Вимоги до рішення апеляційного суду встановлені у ст. 316 ЦПК України.

Згідно із ст. 316 ЦПК України апеляційний суд у мотивувальній частині рішення має зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт закону, на підставі якого вирішено справу.

Задовольняючи позов та знімаючи арешт із майна, апеляційний суд не зазначив у мотивувальній частині рішення норму матеріального права, на підставі якої зняв арешт із майна боржника у незавершеному виконавчому провадженні у позовному провадженні.

З огляду на допущені апеляційним судом порушення норм матеріального і процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин справи, ухвалене апеляційним судом рішення підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 28 жовтня 2014 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник