Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частини)

23 лютого 2015 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого - судді Шишкіна О.В.,

секретарів - Тищенко А.М., Підлипенського Д.В., Голуб Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання порядку користування житловим приміщенням, зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні ним, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, пов'язаного з потребою у обґрунтуванні доводів сторін, на що може бути витрачений значний час, суд вважає на необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини.

Керуючись ст.209 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1- задовольнити повністю.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Встановити порядок користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, закріпивши за ОСОБА_1 право користування житловими кімнатами площею 11,90 кв.м. та 10.70 кв.м.

Встановити порядок користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, закріпивши за ОСОБА_2 право користування житловою кімнатою площею 16,70 кв.м.

Коридор, технічну шафу, санвузол та кухню у житловому приміщенні - квартирі АДРЕСА_1 - залишити в загальному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Вселити ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні житловою кімнатою площею 16,70 кв.м. та підсобними приміщеннями у квартирі АДРЕСА_1.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення складено і віддруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Головуючий: суддя

Щ

Справа № 2-10059/11

2/638/20/15

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2015 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого - судді Шишкіна О.В.,

секретарів - Тищенко А.М., Підлипенського Д.В., Голуб Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання порядку користування житловим приміщенням, зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні ним, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в останній редакції якого просить встановити порядок користування приватизованою квартирою АДРЕСА_1, що є спільною сумісною власністю, а саме, закріпити за ним право користування житловими кімнатами площею 11,90 кв.м. та 10.70 кв.м., а за відповідачем ОСОБА_2 - житловою кімнатою площею 16,70 кв.м., залишивши коридор, технічну шафу, санвузол та кухню в загальному користуванні.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 та його представник посилалися на те, що у вказаній квартирі на цей час фактично мешкає він із сім'єю, займаючи кімнати площею 11,90 кв.м. та 10.70 кв.м., його брат ОСОБА_2 у вказаній квартирі не мешкає, комунальні платежі не сплачує. Позивачем у кімнатах, які він займає, за власні кошти зроблений ремонт. У зв'язку з постійними сварками з ОСОБА_2 мешкати з ним у квартирі разом він не має можливості.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_1, у якому просить вселити його в квартиру АДРЕСА_1, встановити порядок користування квартирою, а саме, закріпити за ним право користування житловими кімнатами площею 16,7 кв.м. та 10.70 кв.м., а за відповідачем ОСОБА_1 - житловою кімнатою площею 11,90 кв.м., залишивши коридор, технічну шафу, санвузол та кухню в загальному користуванні, зобов'язати ОСОБА_1 не чинити йому перешкоди у користуванні вказаними житловими кімнатами та підсобними приміщеннями у квартирі АДРЕСА_1, відшкодувати матеріальну шкоду у розмірі 18000 грн., та моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та його представник посилалися на те, що він є співвласником квартири АДРЕСА_1, де має реєстрацію. ОСОБА_1 не пускає його у вказану квартиру, створює перешкоди в користуванні квартирою, він позбавлений можливості жити у квартирі, вимушений жити у селі. У зв'язку з чим він був змушений звернутися до Дзержинського РВ ХМУ УМВСУ в Харківській області з заявою про виселення членів сім'ї ОСОБА_1 Неправомірними діями ОСОБА_1 йому завдано матеріальну та моральну шкоду, яку він оцінює в 23000 грн.

Ухвалю Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.04.2014 року зустрічна позовна заява ОСОБА_2 об'єднане в одне провадження з первинним позовом ОСОБА_1 в порядку ст. 123 ЦПК України.

Вислухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 - частковому задоволенню виходячи з наступного.

Статтями 10, 11, 58, 60, 179 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

В судовому засіданні з достовірністю встановлено наступне.

Сторонам по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належить квартира квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва на право власності на житло від 21.12.1995 року, зареєстрованого в БТІ 21.12.1995 року.

Співвласником вказаної квартири також була мати сторін - ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_2 після смерті матері відповідно свідоцтва про право на спадщину набув право власності ще на 1/6 частину вказаної квартири, яке було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав.

ОСОБА_1 після смерті матері свідоцтво про право на спадщину на 1/6 частину вказаної квартири не отримав.

Квартира АДРЕСА_1 складається з трьох ізольованих кімнат площею 39,30 кв.м., у тому числі: 1 кімната - 16,7 кв.м., 2 кімната - 10.70 кв.м., 3 кімната - 11,90 кв.м. Крім того, допоміжні приміщення складаються з коридору, технічної шафи, санвузлу та кухні.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані у вказаній квартирі.

Сторони не заперечують, що у квартирі АДРЕСА_1 на цей час мешкає ОСОБА_4 із своєю родиною.

ОСОБА_2 мешкає у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 за власні кошти у кімнатах площею 11,90 кв.м. та 10.70 кв.м., у яких він фактично мешкає, зроблений ремонт, на який ним витрачено 24896 грн.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_2, наразі, не проживає у спірному житлі, так як не має доступу до нього, отже, це вказує на порушення реалізації його права власності на нерухомість.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном відповідної матеріальної компенсації.

Суд, знову ж таки, звертає увагу на те, що в своїх поясненнях ОСОБА_1 не заперечував зазначеного ОСОБА_2 факту перешкоджання йому в потраплянні до квартири АДРЕСА_1.

Саме тому, суд вважає, що посилання ОСОБА_2 на неможливість користування належною йому квартирою на праві спільної сумісної власності знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, адже відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобіганню такому порушенню.

Так, в ст. 391 ЦК України зазначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 155 ЖК України власник квартири або її частини не може бути позбавлений права користування житловим приміщенням.

Ч. 1 ст. 41 Конституції України закріплює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Суд наголошує на тому, що норми Основного Закону України є нормами прямої дії.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про можливість та нагальну обґрунтованість встановлення порядку користування зазначеним житлом, враховуючи запропонований позивачем ОСОБА_1 варіант, а саме: 1 кімнату - 16,7 кв.м. - залишити в користуванні ОСОБА_2, 2 кімнату - 10.70 кв.м. та 3 кімнату - 11,90 кв.м. - залишити в користуванні ОСОБА_1, інші приміщення: коридор, технічну шафу, санвузол та кухню - залишити у загальному користуванні.

Встановлюючи такий порядок, суд зауважує, що він ні яким чином не порушує прав сторін, адже в користування ОСОБА_1 надаються кімнати, яка є меншими за площею, у яких позивачем за первинним позовом зроблений ремонт, та якими він на теперішній час користується із членами своєї сім'ї.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 214 ЦПК України з матеріалів справи вбачається, що доводи позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 щодо завдання йому діями ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди дослідженими у судовому засіданні доказами не ґрунтуються.

Таким чином, з врахуванням наведених обставин суд відмовляє в задоволення вимог ОСОБА_2 у цієї частині.

Стаття 11 ЦПК України закріплює принцип диспозитивності цивільного процесу, ч. 1 зазначеної статті вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З положення цієї статті також випливає, що суд, за загальним правилом, не повинен виявляти ініціативи у збиранні доказів, про докази, їх кількість та якість повинні піклуватися сторони, оскільки саме на них законом покладений обов'язок доказування суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд, знову таки, тільки сприяє сторонам у витребуванню таких доказів.

Таким чином, з врахуванням наведених обставин суд задовольняє вимоги позивача ОСОБА_1 у повному обсязі, а позовні вимоги позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 - частково.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 79, 88, 147, 209, 212 - 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 321, 358, 383, 386, 391 ЦК України, ст. 155 ЖК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1- задовольнити повністю.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Встановити порядок користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, закріпивши за ОСОБА_1 право користування житловими кімнатами площею 11,90 кв.м. та 10.70 кв.м.

Встановити порядок користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, закріпивши за ОСОБА_2 право користування житловою кімнатою площею 16,70 кв.м.

Коридор, технічну шафу, санвузол та кухню у житловому приміщенні - квартирі АДРЕСА_1 - залишити в загальному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Вселити ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні житловою кімнатою площею 16,70 кв.м. та підсобними приміщеннями у квартирі АДРЕСА_1.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення складено і віддруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Головуючий: суддя