Справа № 2/325/326/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2015 року. смт. Приазовське

Приазовський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Діоба Г.О.,

при секретарі Цукановій Л.В.,

за участю прокурора Шаповалова В.М.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом прокурора Приазовського району Запорізької області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Запорізькій області до ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Запорізькій області, в якому просить визнати недійсним виданий відповідачу 10.12.2009 року державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 297034 та витребувати у нього на користь Головного управління Держземагенства у Запорізькій області земельну ділянку площею 0,1200 га, вартістю 3725,18 гривень, розташовану за межами населеного пункту на території Ботіївської сільської ради Приазовського району Запорізької області, (кадастровий номер :02:004:0363).

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що вказаний державний акт на право власності на земельну ділянку був виданий відповідачу на підставі пунктів 5,6,8,9 розпорядження голови Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області № 910 від 04.12.2009р. "Про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки та затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку", які постановою Донецького апеляційного господарського суду від 09.04.2014р. у справі № 908/2284/13 визнані недійсними, в зв'язку з чим цей державний акт на право власності на земельну ділянку підлягає визнанню недійсним, а земельна ділянка на підставі ст.387 ЦК України витребуванню на користь головного управління Держземагенства у Запорізькій області, яке відповідно до ст.122 ЗК України є органом уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

В судовому засіданні прокурор Шаповалов В.М. позовні вимоги підтримав за обставинами викладеними в позовній заяві, вважає їх обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Представник головного управління Держземагенства у Запорізькій області ОСОБА_3 в судове засідання не прибув, в поданій суду заяві зазначив, що позовні вимоги прокурора підтримує в повному обсязі та просить справу розглядати за відсутності представника головного управління Держземагенства у Запорізькій області.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні заявила клопотання про зупинення провадження у справі на підставі п.4 ч.1 ст.201 ЦПК України, оскільки 20.04.2015 року подана касаційна скарга з вимогою про скасування постанови Донецького апеляційного господарського суду від 09.04.2014 року у справі № 908/2284/13, яка стала підставою для подання прокурором даного позову. До клопотання додані докази поштового направлення касаційної скарги (копія опису вкладення цінного листа та квитанції про прийняття цінного листа на адресу Вищого господарського суду).

В судовому засіданні судом було ухвалено залишити дане клопотання без задоволення в зв'язку з ненаданням доказів на підтвердження факту перебування на розгляді в порядку господарського судочинства будь-якої іншої справи, до вирішення якої неможливий розгляд даної справи.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні просить відмовити в задоволенні позову з підстав, які наведені в наданих суду письмових запереченнях, а також, надавши заяву про застосування строку позовної давності, просить відмовити в задоволенні позову на підставі ч.4 ст.267 ЦК України у зв'язку із тим, що з моменту видачі державного акту на право власності на земельну ділянку, трирічний строк позовної давності сплив.

Заслухавши осіб, що приймають участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

За ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що 04 грудня 2009 року головою Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області видано розпорядження № 910 Про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки та затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Пунктами 1, 4 цього розпорядження вирішено припинити дію, шляхом розірвання договору оренди земельної ділянки від 10.11.2006 року, зареєстрованого 14.11.2006 року за №23 та після укладення угоди про розірвання договору оренди вилучити з користування ОСОБА_4 земельну ділянку (реєстраційний № 23) площею 6,0 га для ведення садівництва, розташовану на території Ботіївської сільської ради та перевести до земель запасу.

Пунктами 5,6 вказаного розпорядження затверджено технічну документацію із землеустрою громадянам-членам обслуговуючого кооперативу Азов-2010, в тому числі відповідачу у даній справі, щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку загальною площею 5,6564 га, у т.ч. садів 5,6564 га, за рахунок земель, які перебувають в оренді на підставі договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого за №23, розташованої на території Ботіївської сільської ради для ведення садівництва; земельні ділянки загальною площею 5,6564 га вилучені та передані у власність громадянам членам вказаного кооперативу, в тому числі ОСОБА_2

Згідно пунктів 8,9 розпорядження громадяни-члени кооперативу згідно додатку, зобов'язані виконувати обов'язки землевласника відповідно до ст.91 Земельного кодексу України; приступити до використання земельної ділянки після встановлення її меж в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї та державної реєстрації.

Відповідно до постанови Донецького апеляційного господарського суду від 09.04.2014 року, винесеної у справі № 908/2284/13 за апеляційною скаргою заступника прокурора Запорізької області на рішення господарського суду Запорізької області у цій справі за позовом прокурора Приазовського району Запорізької області до Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області, треті особи на стороні позивача Державна інспекція сільського господарства в Запорізькій області і відділ Держземагенства у Приазовському районі Запорізької області, треті особи на стороні відповідача 48 фізичних осіб, в тому числі ОСОБА_2, визнано недійсними пункти 5,6,8,9 розпорядження голови Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області № 910 від 04.12.2009 року Про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки та затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку в зв'язку із встановленням того, що зазначене розпорядження в частині затвердження технічної документації із землеустрою та передачі земельних ділянок у власність громадянам-членам обслуговуючого кооперативу "Азов-2010" прийнято з порушенням вимог статей 60, 118, 151 Земельного кодексу України, статей 88, 90 Водного кодексу України. Вказане рішення суду набрало законної сили.

На підставі вищезазначеного розпорядження голови Приазовської райдержадміністрації № 910 від 04.12.2009 року відповідачу ОСОБА_2 10.12.2009 року був виданий державний акт серії ЯИ № 297034 на право власності на земельну ділянку площею 0,1200 га для ведення садівництва, розташовану на території Ботіївської сільської ради. За даними відділу Дерземагенства у Приазовському районі Запорізької області (лист № 10-28-0.0-262/2-15 від 10.02.2015 року) земельна ділянка, власником якої є відповідач, має кадастровий номер :02:004:0363, грошова оцінка складає 3725,18 грн., об'єкти нерухомості на даній земельній ділянці не розташовані.

На підставі ч.3 ст.61 ЦПК України під час розгляду даної справи не підлягають доказуванню обставини щодо невідповідністі пунктів 5,6,8,9 розпорядження голови Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області № 910 від 04.12.2009 року, вимогам статей 60, 118, 151 Земельного кодексу України, статей 88, 90 Водного кодексу України, так як вказане встановлено зазначеним вище судовим рішенням у господарській справі, що набрало законної сили.

Відповідно до ч.1ст.125, ч.1ст.126 Земельного кодексу України ( у редакції, яка була чинною на момент видачі спірного державного акту) право власності відповідача на земельну ділянку виникло з моменту отримання ним державного акту на право власності на земельну ділянку та його державної реєстрації.

За роз'ясненнями п.2 постанови ВСУ № 7 від 16.04.2004 року „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень ст.ст. 8, 124 Конституції України, ст.ст. 26,30,87-90,97,100,102,118,123,128, 143-146,149,151,153-158,161,210,212 ЗК України, глав 27,33,34 ЦК України, ст. 15 ЦПК України, ст. 12 ГПК України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Згідно із частинами 1, 2 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Виходячи з норм ст. 116 ЗК України, рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку.

Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки, є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Частиною 1 статті 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Таким чином, оскільки зазначеними нормами передбачений нерозривний зв'язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обов'язковим одержанням її власником державного акта, який посвідчував його право власності, є необхідним визнання недійсним державного акта, який виданий на підставі недійсного розпорядження районної державної адміністрації.

Висновок про те, що держаний акт на право власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення органу, на підставі якого такий акт видано, міститься у висновках ВСУ України від 18 вересня 2013 року (справа № 6-12цс13) та від 23 жовтня 2013 року (справа № 6-93цс13), які є обов'язковими для застосування усіма судами України.

Відповідно до висновку, викладеного в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 червня 2013 р. у справі № 6-57цс13, статтею 140 ЗК України визначено перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку для випадків, коли право власності набуто в передбаченому законом порядку, а не коли особа набула право власності на земельну ділянку на підставі незаконного розпорядження.

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності набувається і реалізується громадянами виключно відповідно до закону.

Зважаючи на те, що незаконною передачею відповідачу спірної земельної ділянки порушено інтереси держави у сфері земельних відносин, охорони та забезпечення раціонального використання земельних ресурсів, захист яких покладено на органи прокуратури статтею 121 Конституції України, Законом України Про прокуратуру, ст.45 ЦПК України, прокурор Приазовського району у відповідності до законодавства звернувся до суду на захист державних інтересів, про що вказав у позовній заяві. З цих підстав твердження представника відповідача про те, що прокурор не є суб'єктом правовідносин, на які поширюється дія цього державного акту та ним не обґрунтовано факт порушення інтересів держави і наявність підстав для представництва у суді, не можуть бути прийняті до уваги як такі, що не ґрунтуються на положеннях діючого законодавства.

Відповідно до ч.4 ст.122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів - є Державне агентство земельних ресурсів України, та його територіальні органи на містах.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» з 1 січня 2013 року землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими. При цьому землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Виходячи з викладеного, спірна земельна ділянка сільськогосподарського призначення, яка знаходиться за межами населеного пункту, відноситься до земель державної власності і органом уповноваженим розпоряджатися нею є головне управління Держземагенства у Запорізькій області. Тому, прокурором вірно визначений орган, уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

З цих підстав заперечення представника відповідача про відсутність доказів того, що головне управління Держземагенства у Запорізькій області є власником земельної ділянки, та у позивача відсутнє право звернення до суду з вимогою про витребування майна, не ґрунтується на законі.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Про недійсність пунктів 5,6,8,9 розпорядження голови Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області № 910 від 04.12.2009р. "Про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки та затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку" та в зв'язку з цим про відсутність правових підстав перебування земельної ділянки у власності відповідача стало відомо після прийняття 09 квітня 2014 року Донецьким апеляційним господарським судом постанови у справі № 908/2284/13, яка набрала законної сили.

Таким чином, перебіг позовної давності щодо вимог про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки як похідних починається від дня коли стало відомо про недійсність підстави для отримання державного акта та передачі земельної ділянки у власність 09.04.2014 року.

З огляду на викладене, доводи відповідача про сплив позовної давності у даному випадку не можуть бути прийняті до уваги.

Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За таких обставин вимога про витребування у відповідача земельної ділянки підлягає задоволенню.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати, що складаються з судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57-61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов прокурора Приазовського району Запорізької області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Запорізькій області до ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки задовольнити.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 297034 виданий ОСОБА_2 10 грудня 2009 року.

Витребувати у ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) земельну ділянку площею 0,1200 га, вартістю 3725,18 гривень, розташовану на території Ботіївської сільської ради Приазовського району Запорізької області, за межами населеного пункту (кадастровий номер :02:004:0363), на користь Головного управління Держземагенства у Запорізькій області ().

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок на рахунок № 0250 (отримувач: УДКСУ у Приазовського району, 22030001, код за , МФО 813015).

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Приазовський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Г.О. Діоба