АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/4160/2015 Головуючий у першій інстанції - Бобровник О.В.
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Оніщука М.І.,

суддів Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц В.О.,

за участю:

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_6,

представників відповідача МайбородиВ.Л., Мазурок І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 12 січня 2015 року про відмову у забезпеченні позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Приватного акціонерного товариства «УКРАТОМЕНЕРГОБУД» про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 12.01.2015 відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову. Вважає, що висновок суду про відсутність підстав для забезпечення позову не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону, оскільки в даному випадку невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В судовому засіданні представники позивача підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували за її безпідставністю та необґрунтованістю і просили ухвалу суду залишити без змін, оскільки вона постановлена судом з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у лютому 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ПрАТ «УКРАТОМЕНЕРГОБУД» про стягнення заборгованості.

Під час розгляду справи позивачка звернулась до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно та грошові кошти відповідача в межах заявлених вимог, обґрунтовуючи заяву розміром заявлених позовних вимог та можливістю того, що відповідач може відчужити майно або перерахувати грошові кошти з метою ухилення виконання рішення суду.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що заявником не обґрунтовано причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, необхідність застосування саме такого виду забезпечення позову як накладення арешту на все майно та грошові кошти, а також що застосування таких видів забезпечення позову може призвести до порушення прав третіх осіб.

Вказані висновки суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог частин 2, 3 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пункт 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Крім того, ч. 3 ст. 152 ЦПК України імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 4 Постанови Пленуму від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Позивач просив накласти арешт на все майно та грошові кошти відповідача, який є юридичною особою і здійснює господарську діяльність, а отже, на переконання колегії суддів забезпечення позову у обраний позивачем спосіб, може призвести до зупинення діяльності підприємства, а також порушення прав інших осіб, зокрема працівників.

Таким чином, вивчивши матеріали справи в їх сукупності та проаналізувавши відповідні норми процесуального права, а також врахувавши зміст позовних вимог, суд першої інстанції цілком правомірно дійшов висновку, що позивачем необґрунтовано та не наведено достатніх обставин та підстав для накладення арешту на все майно та грошові кошти відповідача, необхідності вжиття судом саме такого заходу, та наявності дійсних підстав вважати, що невжиття таких заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому, також слід наголосити, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 15.01.2015 розглянуто справу по суті та ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_5 Вказане рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18.03.2015 та набрало законної сили.

Таким чином, підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на законність і обґрунтованість постановленої ухвали не впливають.

Відповідно до п. 1 ст. 312 ЦПК України, підставами для відхилення скарги на ухвалу суду першої інстанції і залишення ухвали без змін є постановлення судом першої інстанції ухвали з додержанням вимог закону.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 12 січня 2015 року про відмову у забезпеченні позову - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді