печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2015 року Печерський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді - Батрин О.В.,

при секретарі - Лимар А. О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Хитрової Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» про захист порушених прав споживача та визнання окремого положення договору банківського дебетового карткового рахунку недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2014 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ПАТ «ПриватБанк» про захист порушених прав споживача та визнання окремого положення договору банківського дебетового карткового рахунку недійсним, а саме п. 6.9 Умов та правил надання банківських послуг, що є невід'ємною частиною договору банківського дебетового карткового рахунку, укладеного 23 січня 2009 року між сторонами - з моменту укладення договору. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі договору банківського дебетового карткового рахунку, укладеного сторонами 23 січня 2009 року позивачу було видано пластикову картку № НОМЕР_1. В період з січня-лютого 2009 року позивачем здійснено ряд транзакцій - на дебетову картку покладено певну суму коштів та на території Грузії знято її за місцевим курсом валют. Згодом за рішенням відповідача було змінено курс валюти, за яким знімались кошти з картки, у зв'язку з чим виникла заборгованість. Умовами та правилами надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною укладеного договору, до основних обов'язків позивача віднесено п. 6.9, за умовами котрого, у разі виникнення заборгованості держателя по картрахунку в результаті курсової різниці, технічних помилок в роботі техніки та в інших випадках, клієнт зобов'язується погашати заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення. Як наслідок, у позивача виник несанкціонований овердрафт на суму 59 693 грн. 44 коп.

Позивач положення п. 6.9 Умов та правил надання банківських послуг вважає несправедливими, оскільки вони фактично передбачають перекладання майнової відповідальності за недоліки в роботі ПАТ «ПриватБанк» на позивача, що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивачу. Крім того, положення пункту викладені нечітко, двозначно, що дозволяє в будь-який час та будь-які недоліки в роботі відповідача знову перекласти на позивача, існує можливість шахрайського маніпулювання валютно-обмінними курсами навіть через значний проміжок часу після здійснення банківських операцій. Вважає, що п. 6.9 умов суперечить нормам законодавства України та порушує права позивача.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив поновити строк позовної давності, оскільки про порушення свого права позивач дізналась у листопаді 2014 року, отримавши рішення у подібній справі № 759/11636/13-ц за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист порушених прав та визнання окремого положення договору банківського дебетового карткового рахунку недійсним з моменту укладення.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала, надала письмові заперечення. Зазначила, що позивач була добре обізнаною з умовами договору, про що свідчить її підпис на заяві про відкриття банківського дебетового карткового рахунку. Крім того, положення п. 6.9 Умов та правил надання банківських послуг відповідають положенням ст. 627 ЦК України (свобода договору), а тому підстав для визнання вказаних положень недійсними немає. На даний час є рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2010 року у справі № 2-8791/2010 про стягнення з ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитної заборгованості за договором банківського дебетового карткового рахунку, укладеного 23 січня 2009 року між сторонами ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, внаслідок чого позивачу було видано пластикову картку № НОМЕР_1, та вказане рішення суду залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 жовтня 2010 року. Також відповідач зазначила, що позивачем пропущений строк позовної давності та просила застосувати наслідки його пропуску.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Судом встановлено, що 23 січня 2009 року між сторонами ОСОБА_3 та ПАТ «ПриватБанк» укладено договір банківського дебетового карткового рахунку.

Факт укладення вказаного договору підтверджується заявою про відкриття банківського дебетового карткового рахунку від позивача ОСОБА_3, на підставі котрої позивачу видано пластикову картку № НОМЕР_1, та відповідно до котрої Умови та правила надання банківських послуг є невід'ємною частиною договору.

Пунктом 6.9 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що у випадку виникнення заборгованості держателя по картрахунку в результаті курсової різниці, технічних помилок в роботі техніки, інших випадках, клієнт зобов'язується погашати заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення.

У січні-лютому 2009 року позивач розмістив на платіжній картці грошові кошти у розмірі 88 301 грн.

12 лютого 2009 року позивач, перебуваючи в Грузії через банкомат здійснила зняття місцевої валюти (ларі) за курсом UAH/GEL 3,4722 грн., після чого на платіжній картці була відсутня кредитна заборгованість, що стверджується випискою по особовому рахунку.

Разом з тим, 16 листопада 2009 року банком здійснено конвертацію вказаних коштів по курсу UAH/GEL 4,44 грн., у результаті чого на картці позивача утворився овердрафт у розмірі 59 693 грн. 44 коп.

Конвертація коштів по курсу UAH/GEL 4,44 грн. була здійснена у зв'язку зі збоєм програмного забезпечення, що здійснювало процедуру перевірки курсів, що підтверджується Висновком службового розслідування по факту утворення несанкціонованого овердрафту по карткам ПриватБанку «Миттєва» через курсову різницю по банкоматних операціях в Грузії від 30.04.2009 року. У вказаному висновку зазначено, що підставою виникнення несанкціонованого овердрафту став збій програмного забезпечення, що здійснювало процедуру перевірки курсів (а. с. 22-24).

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Умови договору, які можуть бути визначені як несправедливі визначені у ч. 3 ст. 18 цього Закону.

Вказаний пункт Умов та правил надання банківських послуг не містить несправедливі положення, оскільки не порушує принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), не призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, не завдає шкоди споживачеві.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу (ч. 1 ст. 1069 ЦК України).

Відповідно до п. 1.5 Постанови Національного банку України № 137 від 19 квітня 2005 року «Про затвердження Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосування», котра була чинною на час укладення сторонами договору та конвертації, визначено поняття терміну овердрафт - короткочасний кредит, який надається банком клієнту в разі перевищення суми операції за платіжною карткою залишку коштів на його картковому рахунку або встановленого ліміту кредитування.

Перед укладенням договору емітент зобов'язаний ознайомити клієнта з умовами одержання платіжної картки, переліком необхідних документів, тарифами на обслуговування та правилами користування платіжною карткою. Ця інформація має бути викладена в доступній формі та розміщуватись у доступному для клієнтів місці, а також видаватися в письмовій або електронній формі клієнтам та їх довіреним особам на їх вимогу (п. 2.5 вказаної Постанови).

Згідно з п. 3.2 Постанови Національного банку України № 137 незалежно від платіжної схеми та типу (виду) платіжних карток на картрахунку може виникнути заборгованість держателя платіжної картки перед банком-емітентом, що не була обумовлена договором і не є прогнозованою в розмірі та за часом виникнення. Ця заборгованість може виникати, зокрема, в разі: зміни курсів валют і надходження до клірингу інформації про операцію в іноземній валюті в сумі більшій, ніж та, яку еквайр (платіжна система) попередньо надіслав емітенту в платіжному повідомленні і яку було блоковано на картрахунку клієнта для забезпечення його зобов'язання за здійсненою операцією; виникнення технічних помилок у роботі обладнання емітента; еквайра або процесингового центру; в інших випадках. Емітент в договорі з клієнтом повинні передбачати порядок і строки погашення такої заборгованості.

Отже, положення п. 6.2 Умов та правил надання банківських послуг повністю відповідає положенням Постанови Національного банку України № 137, чинній на час укладення договору та здійснення конвертації. А тому, позовні вимоги про визнання вказаного положення недійсним з підстав їх несправедливості задоволенню не підлягають.

При цьому, суд приймає, що вказані обставини вже були предметом розгляду у Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська, рішенням котрого від 16 липня 2010 року у справі № 2-8791/2010 стягнуто з ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитну заборгованість за договором банківського дебетового карткового рахунку, укладеного 23 січня 2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, внаслідок чого ОСОБА_3 було видано пластикову картку № НОМЕР_1 (а.с. 15-17), та вказане рішення суду залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 жовтня 2010 року (а.с. 79).

Крім того, суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення позивачу строку позовної давності, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( ст. 257 ЦК).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у позивача виникло право на позов з часу укладення договору банківського дебетового карткового рахунку, тобто з 23 січня 2009 року, оскільки при укладенні вказаного договору позивач була добре обізнана з умовами договору, про що свідчить її підпис на заяві про відкриття банківського дебетового карткового рахунку, невід'ємною частиною котрої є Умови та правила надання банківських послуг.

Тому, доводи позивача про те, що пропуск позовної давності з поважних причин (наявність судового рішення у подібній справі) не є поважною причиною пропущення позовної давності.

Відповдіно до ч. 4 ст. 267 КПК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Представником відповідача заявлено про сплив позовної давності.

З урахуванням наведеного, відсутності правових підстав для задоволення позову, спливу позовної давності звернення до суду з позовом та відсутності поважних причин пропущення строку позовної давності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 217, 1166, 1169, 256, 267 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст.ст. 10, 57, 60, 209, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» про захист порушених прав споживача та визнання окремого положення договору банківського дебетового карткового рахунку недійсним - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Батрин О.В.