Справа № 562/2164/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" березня 2015 р. Здолбунівський районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого судді Мички І. М.

при секретарі Прадош О. М.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Здолбунів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним,-

в с т а н о в и в:

У поданій до суду заяві позивач просить визнати недійсним заповіт, складений 18 вересня 2012 року, зареєстрований в реєстрі за №119, від імені ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_3.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що 5 грудня 1973 року у Мізоцькій селищній раді був зареєстрований шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, а/з №29.

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. Після його смерті дружина ОСОБА_6 звернулася у нотаріальну контору для прийняття спадщини, де їй було повідомлено про наявність заповіту від імені чоловіка в кінці грудня 2012 року на користь його племінниці ОСОБА_3.

Вважає вказаний заповіт незаконним і недійсним , оскільки відповідач скориставшись безпорадним станом ОСОБА_5 зробила заповіт від його імені на свою користь.

Пояснює, що при житті ОСОБА_5 довгий час хворів, являвся інвалідом війни ІІ групи, з 1976 року перебував на постійному обліку у Мізоцькій районній лікарні з приводу цілого ряду захворювань, мав серйозне поранення голови, був сліпий на обидва ока. Приблизно з вересня 2012 року стан його здоров'я значно погіршився, він був майже без свідомості.

Вважає, що у ОСОБА_5 не було жодних підстав, причин, мотивів чи внутрішніх переконань складати заповіт на користь ОСОБА_3, а тому останній в момент вчинення правочину не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними та діяв під впливом тиску на нього з боку відповідача.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовільнити, скасуватим заповіт, який оформлений під впливом та тиском, особою , яка не усвідомлювала значення своїх дій.

Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, просили у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Вважають, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, оскільки при посвідченні заповіту було дотримано усі вимоги чинного законодавства.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити з наступних підстав.

18 вересня 2012 року ОСОБА_5 склав заповіт, який зареєстрований в реєстрі Мізоцької селищної ради Здолбунівського району Рівненської області за № 119 та посвідчений секретарем селищної ради Кондратюк О.В., згідно якого все його майно рухоме і нерухоме, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, і взагалі те, що на день його смерті буде йому належати, і на що він за законом матиме право заповів своїй племінниці ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 23 квітня 2013 року.

Відповідно до вимог ст.1233, ст.1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно із ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом зацікавленої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 23 вересня 2013р. по справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу.

З акту судово-психіатричної експертизи КЗ "Рівненський обласний центр психічного здоров'я населення " Рівненської обласної ради №107/14 від 19 березня 2013 року вбачається, що зробити висновок про те, чи міг ОСОБА_5 на момент складання заповіту станом на 18 вересня 2012 року усвідомлювати свої дії та керувати ними, не вбачається можливим.

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 01 липня 2014 року призначено у справі повторну посмертну судово-психіатричну експертизу.

З акту судово-психіатричної експертизи Комунального закладу "Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня " №649 від 26 вересня 2014 року вбачається, що ОСОБА_5 станом на 18 вересня 2012 року страждав стійким хронічним психічним розладом у виді органічного недоумства змішаного (травматичного та судинного) генезу, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показано свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається відповідач, не знайшли свого підтвердження, а в свою чергу позивач обґрунтував свої вимоги, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі, ст.ст. 203, 215, 225, 1233, 1234, 1247, 1251, 1257 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», керуючись ст.ст. 1, 10, 57, 60, 147, 208, 212-215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним - задовільнити.

Визнати недійсним заповіт, складений 18 вересня 2012 року, зареєстрований в реєстрі за №119, від імені ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається через Здолбунівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: