Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/2137/15 Головуючий у 1 інстанції: Пантилус О.П.
Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

" 18" березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4

на рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 20 січня 2015 року по справі

за позовом ОСОБА_3 до Степанівської Першої сільської ради Приазовського району Запорізької області, треті особи: ОСОБА_5, Державна Азовська морська екологічна інспекція, про визнання недійсним рішення Степанівської Першої сільської ради №9 від 18 грудня 2013 року, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який уточнив, до Степанівської Першої сільської ради Приазовського району Запорізької області, треті особи: ОСОБА_5, Державна Азовська морська екологічна інспекція, про визнання недійсним рішення Степанівської Першої сільської ради №9 від 18 грудня 2013 року.

В обґрунтування вимог зазначив, що він є власником двох земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, розміром по 0,12 га кожна, з кадастровими номерами: 040260015:3:01 та 040260016:3:01 відповідно, з цільовим призначенням - для ведення індивідуального садівництва.

З відповіді Степанівської Першої сільської ради Приазовського району Запорізької області від 14.04.2014 р. №02/02-01-21 йому стало відомо, що рішенням Степанівської Першої сільської ради №9 від 18.12.2013 року було дано дозвіл ОСОБА_6 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для забудови та обслуговування житлового будинку та прилеглих господарчих будівель та споруд загальною площею 0,25 га в межах АДРЕСА_1.

Як вбачається зі Схеми прив'язки межових знаків до об'єктів і контурів місцевості, яка була додана до відповіді від 14.04.2014р., спірна земельна ділянка по АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :04:026:0052) знаходиться впритул перед його земельними ділянками прямо на кручі висотою 7-8 метрів з обривом та в прибережній зоні Азовського моря.

Вважає рішення Степанівської Першої сільської ради Приазовського району Запорізької області №9 від 18.12.2013 року незаконним, виходячи з наступного.

Відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення та наданні дозволу на розробку проекту землеустрою на спірну земельну ділянку, яка знаходиться в прибережній захисній смузі від моря (приблизно 40 метрів від Азовського моря) порушив вимоги ст. 58 ЗК України та ст.60 ЗК України.

Оскаржуваним рішенням відповідач надав дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність розміром 0,25 га з цільовим призначенням для забудови та обслуговування житлового будинку та прилеглих господарчих споруд, хоча як вбачається з оскаржуваного рішення зазначена земля відноситься до земель - пасовищ, що є землями сільськогосподарського призначення. Рішенням сільської ради зміна цільового призначення спірної земельної ділянки з сільськогосподарського призначення на цільове призначення для забудови не здійснювалась.

Крім того, відповідачем порушено ст. 47 Закону України "Про охорону земель" та ст. 189 ЗК України, оскільки спірна земельна ділянка знаходиться в небезпечній зоні - на обриві берегової лінії, яка має схил під кутом 90 градусів. Будівництво житлового будинку на спірній земельній ділянці загрожує обвалу берегової лінії в сторону моря і є вірогідність, що спірна земельна ділянка може обвалитися в бік Азовського моря разом з його земельними ділянками, що загрожує його безпеці та безпеці його сім'ї, а також інших громадян, які можуть опинитися під загрозою обвалу.

На підставі зазначеного просив визнати недійсним та скасувати рішення Степанівської Першої сільської ради Приазовського району Запорізької області №9 від 18.12.2013 року "Про дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для забудови та обслуговування житлового будинку та прилеглих господарчих будівель та споруд".

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 20 січня 2015 року відмовлено в задоволенні позову.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За змістом ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні і суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як правило, особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права.

Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні правовідносини.

Способи захисту прав на земельні ділянки визначено статтею 152 Земельного кодексу України.

Із наведених норм випливає, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері земельних правовідносин.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Вирішуючи спір, суд встановив, що оскаржуваним актом права позивача не порушені.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду є неприйнятними, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами.

Згідно з пунктами "а", "б", "в", "г" статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Статтею 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно зі ст. 155 Земельного Кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно із частиною 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

За статтею 2 Земельного кодексу України земельними відносинами є суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, суб'єктами в яких виступають громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади, а об'єктами - землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні паї (частки).

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з вимогами частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 ЗК України).

Частиною 8 ст. 118 ЗК України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК органи приймають одне з відповідних рішень.

Таким чином, оскаржуване рішення сільської ради про надання ОСОБА_5 дозволу на розробку проекту землеустрою не може порушувати права позивача у момент його прийняття, оскільки ним не вирішувалось питання про передачу земельної ділянки ОСОБА_5 у власність чи користування.

Доводи апеляційної скарги про безпідставну відмову суду у призначенні експертизи для визначення зміни цільового призначення земельної ділянки та розташування земельної ділянки в прибережній захисній смузі уздовж моря, екологічних ризиків у разі відведення земельної ділянки для будівництва жилого будинку, є неприйнятними.

Експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмета доказування, Проте, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення (частини перша, друга статті 20 ЗК України).

Щодо розміру та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лимані, то вони встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації (частина 3 статті 60 ЗК України).Крім того, за положеннями частини четвертої статті 88 ВК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися.

Згідно із пунктом 2.9. Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження, шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 року N 486 "Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них", з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час встановлення водоохоронної зони. Порядок та умови виготовлення проектів землеустрою, в тому числі й щодо прибережних смуг, визначаються статтями 50 - 54 Законом України "Про землеустрій".

У свою чергу проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК. Зазначена норма визначає повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки і процедуру перевірки відповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою, а ст. 9 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" визначає випадки проведення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації.

Отже, надання ОСОБА_5 оскаржуваним рішенням сільської ради дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, що фактично вказує про відсутність порушення прав ОСОБА_3

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_3 на цій стадії не можуть бути задоволені, оскільки на цей момент відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод в розумінні вимог ст. 3 ЦПК щодо права особи для звернення до суду за захистом.

Доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 20 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: