Справа № 740/5472/14 Провадження № 22-ц/795/749/2015 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Марченко М. М. Доповідач - Бечко Є. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБечка Є.М.,
суддів:Хромець Н.С., Острянського В.І.,
при секретарі:Мартиновій А.В.,
за участю:позивача ОСОБА_5,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі при звільненні,

в с т а н о в и в:

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 лютого 2015 року задоволено позов ОСОБА_5, стягнуто з ФОП ОСОБА_6 заборгованість по заробітній платі за жовтень 2014 року в сумі 361 грн. 23 коп., стягнуто компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 969 грн. 50 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі при звільненні за період з 01 листопада 2014 року по 18 грудня 2014 року включно в сумі 2411 грн. 75 коп., з утриманням при виплаті податку та інших обов'язкових платежів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ФОП ОСОБА_6 звернувся до суду з апеляційною скаргою та просив скасувати рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 лютого 2015 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі при звільненні за період з 01 листопада 2014 року по 18 грудня 2014 року включно в сумі 2411 грн. 75 коп. та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що затримка розрахунку по заробітній платі при звільненні ОСОБА_7 відбулася не з вини відповідача, а з вини самого позивача, оскільки ФОП ОСОБА_6 неодноразово телефонував позивачу з приводу отримання розрахунку та надіслав телеграму з повідомленням на адресу позивача з проханням з'явитися і отримати нараховані йому грошові кошти. Також апелянт зазначає, що судом було порушено норми процесуального права, не взято до уваги його пояснення, свідчення та докази про направлення позивачу телеграми.

В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржене.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі при звільненні ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні 31 жовтня 2014 року відповідачем не було виплачено ОСОБА_5 коштів в розмірі 1330 грн. 73 коп. (заробітна плата за жовтень 2014 року в сумі 361 грн.23 коп. та компенсація за невикористану відпустку 969 грн. 50 коп.), про що відповідач 31 грудня 2014 року надав суду довідку, спір про розмір вказаної суми відсутній, тому відповідач ФОП ОСОБА_6 повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, але позивач ставить вимогу про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку не по день фактичного розрахунку, а за період з 01 листопада 2014 року по 18 грудня 2014 року включно.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вина власника не виключається при фінансових труднощах підприємства чи відсутності грошей на розрахунковому рахунку.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_8 перебував у трудових відносинах з відповідачем ФОП ОСОБА_6 на підставі трудового договору від 09 жовтня 2013 року і 31 жовтня 2014 року був звільнений з роботи з посади менеджера з продаж за власним бажанням за ст.38 КЗпП України і договір між сторонами розірвано 31 жовтня 2014 року, що підтверджується копією трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю і копією трудової книжки позивача ОСОБА_5 (а.с.6, 7-8).

Відповідно до довідки від 31 грудня 2014 року № 7 зазначено, що у фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 існує заборгованість станом на 31 грудня 2014 року з виплати коштів працівнику ОСОБА_5, а саме не виплачена заробітна плата за жовтень 2014 року в розмірі 361 грн. 23 коп. та компенсація за невикористану відпустку за період з 09 жовтня 2013 року по 31 жовтня 2014 року в розмірі 969 грн. 50 коп.

Доводи апеляційної скарги, щодо повідомлення ОСОБА_5 про необхідність отримати розрахунок в телефонному режимі та телефонограмою не знайшли свого підтвердження, оскільки з наданої ФОП ОСОБА_6 копії телеграми з повідомленням та копія квитанції Укрпошта не вбачається, що саме відповідач направляв позивачу та коли саме дане повідомлення було отримано. Номер квитанції Укрпошти не відповідає номеру по ЦВД електронного повідомлення про вручення (а.с.41-42). Крім того, з пояснень позивача в апеляційному суді вбачається, що відповідач не повідомляв його про суму розрахунку, за отриманням якої він повинен був з'явитись, а отже, телеграма, на яку посилається відповідач в апеляційній скарзі, могла бути складеною «про людське око», тобто без наміру виплатити суму заборгованості.

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними.

Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які надані суду сторонами, і постановив законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Порушень матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення не допущено, тому підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: