АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2015 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В.,

при секретарі Прохоровій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та договору дарування, встановлення фактів, що мають юридичне значення та продовження строку на прийняття спадщини,

за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року,

встановила:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року у задоволенні названого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та процесуального права.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримав.

ОСОБА_3 та її представник проти апеляційних скарг заперечили.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач у суді не довела обставин, які свідчили б про поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини за законом.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

З матеріалів справи вбачається, що батько позивача, ОСОБА_6, помер ІНФОРМАЦІЯ_1, часом відкриття спадщини є день його смерті.

Спадкове майно складалося із Ѕ частини квартири АДРЕСА_1.

Спадщину фактично прийняли дружина померлого ОСОБА_2 та його син ОСОБА_7

Після смерті ОСОБА_6, 22 лютого 2005 року до Першої Київської державної нотаріальної контори звернулись ОСОБА_2 та ОСОБА_7 із заявами про прийняття спадщини (Том 1, а.с. 111-112).

Державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого по ј частини квартири АДРЕСА_1 переходить у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (Том 1, а.с. 13).

Згідно договору від 06 квітня 2005 року ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_7 ѕ частини квартири АДРЕСА_1 (Том 1, а.с. 14).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер (Том 1, а.с. 49).

Звертаючись до суду з даним позовом, донька померлого ОСОБА_6 ОСОБА_1 просила визнати свідоцтва про право на спадщину за законом недійсними, встановити факт відмови від прийняття спадщини за законом ОСОБА_7, визнати недійсним договір дарування, визнати причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними та продовжити строк, визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину спірної квартири.

Зазначала, що причинами пропуску строку для прийняття спадщини після смерті батька, є необізнаність щодо наявності спадкового майна, оскільки мати ОСОБА_2 та брат ОСОБА_7 ввели її в оману, повідомивши про відсутність спадщини.

Спірні правовідносини між сторонами регулюються ЦК УРСР 1963 року.

Так, частиною 1 ст. 550 ЦК Української РСР 1963 року передбачено право спадкоємця на продовження строку на прийняття спадщини. Строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції відповідно до приписів ст. 212 ЦПК України, виходив із того, що наведені позивачем обставини не свідчать про поважність причин пропущення нею строку для прийняття спадщини.

Висновки суду з цього приводу ґрунтуються на встановлених обставинах та відповідають вимогам закону.

Таким чином, оскільки у позивача відсутнє право на спірне спадкове майно, суд першої інстанції правильно вважав, що прийняття ОСОБА_2 та ОСОБА_7 спадщини, отримання ними відповідних свідоцтв, укладення угод щодо спадкового майна, - не порушують права позивача.

При вирішенні спору, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано норми матеріального права, що їх регулюють, та надано належну оцінку усім доказам, зібраним у справі.

Доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 12 листопада 2014 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Болотов Є.В.

Судді: Білич І.М.

Поліщук Н.В.