АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/4871/14-ц Номер провадження 22-ц/786/815/15Головуючий у 1-й інстанції Потетій А. Г. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді: Дряниці Ю.В.

суддів: Карнауха П.М., Кривчун Т.О.,

при секретарі : Ткаченко Т.І.,

з участю: відповідача ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 16 січня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області Дряниці Ю.В., -

в с т а н о в и л а :

Позивач 17 грудня 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідачів, як спадкоємців боржника, про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 05.07.2006 року ОСОБА_5 отримала кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості. ІНФОРМАЦІЯ_1 року позичальник ОСОБА_5 померла, що підтверджється свідоцтвом про смерть від 07.04.2009 року. Спадкоємці не повідомити Банк про смерть боржника. Позивачем 17.07.2014 року була направлена претензія кредитора до Полтавської районної державної нотаріальної контори. 06.08.2014 року Банком було отримано відповідь з Полтавської районної державної нотаріальної контори за вих. № 02-14/2120 від 30.07.2014 року, в якій зазначалось, що спадкоємці померлої ОСОБА_5, які звернулись із заявами про прийняття спадщини є ОСОБА_2 та ОСОБА_4

06.08.2014 року до спадкоємців було направлено лист-претензію про погашення заборгованості, однак претензія залишена без задоволення. Станом на дату смерті боржника заборгованість становить 5327,18 грн., яку Банк просив стягнути на його користь із відповідачів.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 16 січня 2015 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення боргу кредитором спадкодавця - відмовлено, у зв'язку із спливом позовної давності. Судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп., сплачені позивачем при подачі позову до суду віднесені за рахунок позивача.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Посилається на те, що при ухваленні рішення судом дана неправильна оцінка встановленим обставинам справи, порушені норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно ч. 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, з'ясувавши межі апеляційного оскарження, колегія суддів приходить до необхідності часткового задоволення апеляційної скарги та ухвалення нового рішення з підстав, визначених п. 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України - невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 згідно з укладеним з ПАТ КБ «ПриватБанк» договором № б/н від 05.07.2007 року про відкриття карткового рахунку отримала кредитну карту «Універсальна» з встановленим кредитним лімітом 2500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_6 підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою і Тарифами банка складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг (а.с.7). Із заяви Клієнта від 05.07.2006 року вбачається, що номер виданої карти - НОМЕР_1, а рахунок було відкрито 19.07.2006 року. В цій же заяві позичальник зазначала, що вона вже має дебетову карту № НОМЕР_2 та надає згоду на здійснення погашення по кредитному ліміту як шляхом внесення готівки на карту, так і шляхом списання коштів з дебетової картки № НОМЕР_2.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, про що в Книзі смертей 07.04.2009 року було зроблено відповідний актовий запис за №33, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3, яке видане Щербанівською сільською радою Полтавського району Полтавської області 07.04.2009 року.

17.07.2014 року була направлена претензія кредитора до Полтавської районної державної нотаріальної контори. 06.08.2014 року позивачем було отримано відповідь Полтавської районної державної нотаріальної контори за вих. № 02-14/2120 від 30.07.2014 року, в якій зазначалось, що спадкоємці померлої ОСОБА_5, які звернулись із заявами про прийняття спадщини є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 У відповіді державного нотаріуса від 30.07.2014 року в якості додатка копія свідоцтва про смерть не надавалася.

Після смерті ОСОБА_5, відповідачі прийняли спадщину та 25.06.2010 року отримали свідоцтва про право на спадщину, що не заперечується самими відповідачами. Банком 06.08.2014 року до спадкоємців було направлено лист-претензію.

Позивач в позові вказує, що станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором №б/н від 05.07.2006 року становить - 5327,18 грн., яка складається з: - 5111,57 грн. - заборгованість за кредитом; - 215, 61 грн. - заборгованість за відсотками.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги Банку не підлягають задоволенню внаслідок пропуску строку позовної давності за вимогами до спадкоємців боржника по заборгованості за споживчим кредитом. При цьому суд посилався на те, що позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитись не може, оскільки вони не відповідають обставинам справи, суд не дав належної оцінки наданим сторонами доказам, що призвело до невірного застосування норм матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Тобто, в даному випадку мається на увазі, що строк виконання зобов'язань ще не наступив, але у з'язку з тим, що боржник вже помер, кредитор ризикує тим, що його право на задоволення вимог може бути не задоволене, тому кредитор звертається до спадкоємців боржника з вимогами виплати йому боргу.

Колегія суддів критично відноситься до висновків місцевого суду про те, що очевидним є факт того, що позивачу про смерть позичальника було відомо ще до того, як надійшла відповідь з нотаріальної контори від 30.07.2014 року, виходячи з наступного.

Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, а повинно ухвалюватися на основі повно і всебічно з'ясованих обставин та досліджених доказів, наданих сторонами на підтвердження своїх вимог чи заперечень.

Так, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що картковий рахунок, на який перераховувалася зарплата боржнику, був закритий, а зарплатна карта № НОМЕР_2 знищена із зазначенням конкретної дати вчинення Банком даної дії. Тому заперечення відповідачів в цій частині не можуть братися до уваги, оскільки не підтверджені відповідними доказами.

Натомість, апелянтом на підтвердження доводів апеляційної скарги, що спадкоємці не повідомляли Банк про смерть боржника, надано інформацію про те, що картковий рахунок № НОМЕР_2 (карта для виплат) є відкритим (а.с.56).

Також невірним є твердження суду про те, що в матеріалах справи міститься ксерокопія свідоцтва про смерть боржника із відміткою вхідного штампу банку та ідентифікаційного номеру документа в архіві банку. Так, в матеріалах справи на арк. 15 дійсно містить ксерокопія свідоцтва про смерть ОСОБА_5, що була надана позивачем в додатках до позовної заяви. Однак, на цій копії міститься відбиток штампу відділення Банку, на якому зазначено реквізити Банку. Будь-якої відмітки щодо вхідного номеру та дати цей штам та сама копія свідоцтва не містить.

Банк, як фінансова установа, самостійно не може дізнатися про смерть боржника. За обставин даної справи, матеріали справи не містять доказів, які в підтверджували той факт, що Банк був повідомлений про смерть боржника. На ці обставини лише посилаються відповідачі, при цьому не надаючи на їх підтвердження будь-яких доказів.

Якщо кредитор спадкоємця не був сповіщений спадкоємцями про смерть боржника, не мав можливості дізнатися про це з інших джерел, то він може звернутися з вимогами до спадкоємців протягом одного року від настання строку права вимоги (ч. 3 ст. 1281 ЦК України).

Апелянт в своїх доводах посилається на те, що спадкоємцями Банк не був повідомлений про настання смерті боржника, чим останніми порушено ч.1 ст. 1281 ЦК України. Однак, апелянтом не надано беззаперечних доказів того, що спадкоємці були обізнані про борги спадкодавця та навмисно не виконали свого обов'язку про повідомлення Банку про смерть боржника.

Звертаючись в липні 2014 року до нотаріальної контори за інформацією про заведення спадкової справи після померлої ОСОБА_5, Банк посилається саме на ч. 3 ст. 1281 ЦК України, яка визначає строки пред'явлення вимоги в тому разі коли кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про смерть боржника.

Таким чином, колегія суддів вважає, що виниклі спірні правовідносини між сторонами , враховуючи фактичні обставини по справі та наявні в матеріалах справи докази, регулюються ч. 3 ст. 1281 ЦК України.

А тому, колегія суддів вважає, що доводи апелянта, які ґрунтуються на тому, що Банк має право на задоволення своїх вимог за рахунок спадкоємців відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України, не підлягають задоволенню, оскільки таких висновків апелянт дійшов внаслідок невірного тлумачення закону без належного аналізу у системному зв'язку із фактичними обставинами по справі.

Згідно ч. 3 ст. 1281 ЦК України, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Твердження суду першої інстанції про те, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо строку, в який повинна була бути погашена заборгованість, не відповідають дійсності та спростовуються наявними в справі докази, які безпідставно місцевим судом не були досліджені та оцінка їм не була надана.

Колегія суддів вважає, що наявні в справі докази щодо строку дії кредитної картки, підлягають дослідженню та оцінці апеляційним судом, що не суперечить нормам ст. 303 ЦПК України.

З огляду на положення п 3.1. Умов і правил надання банківських послуг, для надання послуг Банк відкриває клієнту картрахунку, видає клієнту картки. Вид картки і строки її дії визначені у заяві і в Пам'ятці клієнта, підписом котрого клієнт і банк укладає договір про надання банківських послуг. Згідно п. 3.1.3. Після закінчення строку дії відповідна Картка продовжується Банком на новий строк (шляхом надання Клієнту карти з новим строком дії).

Відповідно до п. 5.3. Умов та правил надання банківських послуг, право зміни розміру наданого на платіжну карту Кредиту (кредитного ліміту) Банк залишає за собою в односторонньому порядку за власним рішенням Банку та без попереднього повідомлення Клієнта.

Так, відповідно до заяви ОСОБА_6 (вона ж ОСОБА_6) від 19.07.2006 року їй видана кредитна карта «Універсальна» № НОМЕР_1 з грошовим лімітом в гривнях строком дії до липня 2008 року (а.с.7). Згідно інформації по картковому рахунку № НОМЕР_1 від 12.05.2015 року (а.с.32), він відкритий 19.07.2006 року на ім'я ОСОБА_5. Номер карти НОМЕР_1, номер основної карти НОМЕР_1, тип карти «Універсальна», строк дії до липня 2012 року.

Таким чином, з наданої Банком інформації вбачається, що кредитна карта № НОМЕР_1 була перевипущена на новий строк.

Доводи апелянта про те, що припинення строку дії картки не припиняє зобов'язання, оскільки відповідно до п. 9.12. Умов та правил надання банківських послуг, договір автоматично лонгується, не беруться до уваги, оскільки не ґрунтуються на законі та суперечать правовим позиціям, які висловлені Верховним Судом України.

За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту. Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4. Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, указаного на картці.

Із п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк. В даному випадку пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений.

Однак, апелянт не врахував, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку та Клієнт зобов'язаний погасити свої зобов'язання в повному обсязі не пізніше останнього дня місяця та року вказаного на картці.

Саме така правова позиція неодноразово висловлювалася ВСУ, зокрема, в постановах: від 19.03.2014р. у справі № 6-14 цс14, від 18.06.2014р. у справі № 6-61цс14, від 17.09.2014р. у справі № 6-95цс14, від 24.09.2014р. у справі № 6-103 цс14, від 01.10.2014р. у справі № 6-134 цс14, від 22.10.2014р. у справі № 6-127 цс14, від 12.11.2014р. у справі № 6-167цс14.

Колегія суддів вважає, що матеріалами справи доведено строк дії кредитної картки № НОМЕР_1, яка була видана боржнику та в подальшому була перевипущена під цим же номером, але із встановлення нового строку її дії (до липня 2012 року), що в свою чергу відповідає Умовам та правилам надання банківських послуг, які відповідно до заяви про видачу кредитної картки є складовою частиною укладеного договору. Таким чином, строк виконання зобов'язання по кредитній картці було встановлено до липня 2012 року.

Разом з тим, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про те, що позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про дату виникнення заборгованості. Окрім того, слід звернути увагу на те, що із наданого Банком розрахунку заборгованості на загальну суму 5327,18 грн. (а.с.4-6) вбачається, що він проведений станом на 01 травня 2011 року, тобто з перевищення періоду після смерті боржника (03.04.2009р.). Однак, пред'являючи позовні вимоги в такому розмір заборгованості, Банк вказує, що вона виникла станом на дату смерті боржника. Детального розрахунку щодо руху грошових коштів по кредитній картці (зняття, погашення, нарахування відсотків) позивачем суду не надано.

Також, колегія суддів не погоджується з висновком місцевого суду про те, що Банком було пропущено строк позовної давності, виходячи з наступного.

Строк пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців не є строком позовної давності. Це строк існування самого права вимоги кредитора до спадкоємців боржника. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок спадкоємців по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Відповідно до ч. 4 ст. 1281 ЦК України, кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою (6 місяців) і третьою (1 рік) цієї статті, позбавляється права вимоги.

Колегія суддів вважає невірним посилання суду в мотивувальній частині рішення на п. 31 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012р., оскільки суд послався на цей пункт в редакції, яка втратила чинність. Зміни в постанову були внесені постановою Пленуму ВССУ № 7 від 07.02.2014р. та п. 31 викладений в новій редакції, з врахуванням правової позиції ВСУ від 20.11.2013р. у справі № 6-126цс13. Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що п. 31 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012р. (в новій редакції) стосується спорів щодо договору про споживчий кредит, а в справі яка переглядається, укладено договір про банківське обслуговування, відповідно до якого надано кредитну карту із встановленим лімітом. При цьому, будь-яких застережень про видачу споживчого кредиту, укладений договір не містить.

Оскільки річний строк, встановлений у ч. 3 ст. 1281 ЦК України не є строком позовної давності, то для застосування судом наслідків його пропуску, чинне законодавство не вимагає обов'язкового звернення сторони у справі з таким клопотанням.

Отже, колегія суддів вважає, що кредитор зобов'язаний був пред'явити позов до спадкоємців протягом одного року від настання строку вимоги, тобто з моменту закінчення строку дії кредитної картки № НОМЕР_1 - липень 2012 року, який і є строком виконання зобов'язання. Таким чином, право пред'явлення позову у кредитора існувало з 01 серпня 2012 року по 31 липня 2013 року. Однак, позовні вимоги були пред'явлені лише 17 грудня 2014 року.

Звернення до суду після спливу передбаченого частиною третьою статті 1281 ЦК України річного строку не є підставою для відмови в позові у зв'язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора спадкодавця на задоволення своїх вимог за рахунок спадкоємців.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 309 ч.1 п.3,4, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 16 січня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення боргу кредитором спадкодавця- відмовити, в зв'язку з припиненням права кредитора спадкодавця на задоволення своїх вимог за рахунок спадкоємців.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) Ю.В.Дряниця

Судді: (підпис) П.М.Карнаух

(підпис) Т.О.Кривчун

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Ю.В.Дряниця