РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/15655/15-ц

пр. № 2/759/6504/15

30 листопада 2015 року Святошинський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Кириленко Т.В.

при секретарі Вольф Т.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 27 500 доларів США, що на момент звернення до суду становить 577500грн., посилаючись на те, що 20.06.2001р. між нею та ОСОБА_3 був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_3 дав її в борг 55 000доларів США. З 3.08.2001р. по 19.12.2007р. вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем і вказані кошти були використані на сумісні потреби: частина коштів пішла на весілля, а значна частина - на інвестування квартири АДРЕСА_1 та паркомісця в цьому ж будинку. В 2009р. ОСОБА_3 звернувся з позовом до суду і рішенням Печерського районного суду м. Києва від 3.07.2009р. його позов був задоволений та з неї стягнуто 420 112грн., що еквівалентно 55 000доларів США. Після винесення рішення вона в повному обсязі розрахувалась з ОСОБА_3 Оскільки вказані кошти були використані в інтересах сім'ї, зокрема, на придбання квартири АДРЕСА_1, право власності на ? частину якої визнано за відповідачем рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11.12.2013р., вважає, що відповідач повинен відшкодувати їй в порядку регресу половину вказаного боргу.

Представник відповідача проти позову заперечує, посилаючись на те, що отримані від ОСОБА_3 кошти не були використані на придбання квартири АДРЕСА_1, що зазначено в рішенні Апеляційного суду м. Києва від 11.12.2013р. Крім того, відповідачу взагалі нічого не було відомо про те, що позивачка позичала кошти у ОСОБА_3, а тому він не повинен відповідати за цей борг.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 3.08.2001р. по 19.12.2007р.

20.06.2001р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір позики, відповідно до якого позивачка позичила у ОСОБА_3 гроші в сумі, еквівалентній 55 000 доларів США /ас 7-8/.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 3.07.2009р. задоволено позов ОСОБА_3 та стягнуто з ОСОБА_1 борг в розмірі 420 112грн.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11.12.2013р. частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1. про поділ майна подружжя та визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1. квартиру АДРЕСА_1 /ас 35-36/.

Згідно ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11.12.2013р. не встановлений факт використання позичених позивачкою до укладення шлюбу коштів в розмірі 55 000 доларів США на придбання квартири АДРЕСА_1 або в інтересах сім'ї і будь-яких доказів цього суду не надано, законних підстав для задоволення позову про стягнення половини вказаного боргу з відповідача не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 57, 60, 61, 88, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя