Справа №336/6582/14-ц
Пр. № 2/336/66/2015
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2015 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Наумова О.О.,
при секретарі Сергієнко С.О.,
за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ЗАПОРІЖКОКС» про поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «ЗАПОРІЖКОКС» про поновлення на роботі, в якому вказав, що 04 серпня 2014 року на підставі наказу № 476к його було звільнено з посади начальника відділу капітального будівництва ПАТ «ЗАПОРІЖКОКС». Вважає звільнення незаконним, оскільки 03 серпня 2014 року йому на адресу прийшла повістка з військкомату про те, що він має прибути 06 серпня 2014 року за адресою АДРЕСА_1 . Про вказані обставини він сповістив на роботі. Позавач зазначає, що наступного дня, коли він прийшов на робоче місце, його покликали до кервництва, де сповістили, що він звільнений, про причину звільнення його ніхто не попередив. Після отримання трудової книжки він був здивований тим, що начебто подав заяву про звільнення за власним бажанням, але ніякої заяви за власним бажанням ні 04 серпня 2014 року, ні 21 липня 2014 року не подавав. Посилаючись на законодавство, яким передбачено, що громадяни, які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, не підлягають звільненню та за ними зберігається середній заробіток на період одного року, позивач просить суд поновити його на роботі на посаді начальника відділу капітального будівництва ПАТ «ЗАПОРІЖКОКС».
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні, посилаючись на підстави, викладені в позові. Також представник позивача просив виключити заяву про звільнення ОСОБА_3 за власним бажанням з числа доказів та розглядати справу на підставі інших доказів, оскільки ОСОБА_3 під час переведення на посаду начальника відділу капітального будівництва згідно наказу № 223к надав зразок свого підпису на чистому аркуші та на даній заяві відсутня дата написання документу.
Представник відповідача у судовому засіданні просив в задоволенні позовних вимог відмовити, надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що 04.08.2014 р. ОСОБА_3 відповідно до наказу № 476к від 04.08.2014 р. було звільнено за власним бажанням з посади начальника відділу капітального будівництва ПАТ «ЗАПОРІЖКОКС» згідно ст.38 КЗпП України у зв`язку з поданою заявою про звільнення за власним бажанням, яку він подав особисто 21.07.2014 р. і яка була зареєстрована в журналі заяв поданих працівниками ПАТ «ЗАПОРІЖКОКС» 21.07.2014 р.. Позивач, подаючи заяву про звільнення з роботи за власним бажанням, пояснив працівникам підприємства, що він подає заяву про звільнення за власним бажанням і не бажає переходити працювати на іншу посаду, у тому числі і на інші посади (посада начальника служби колії і навантаження-розвантаження залізничного цеху), які йому запропонували, щоб він не звільнявся, при цьому пояснив, що запропоновані посади і робота в ПАТ «ЗАПОРІЖКОКС» його не влаштовують. 21.07.2014 р. позивач подав заяву про звільнення з роботи за власним бажанням, по ст. 38 КЗпП України, яку було зареєстровано під номером 56 в журналі вхідних заяв поданих працівниками ПАТ «ЗАПОРІЖКОКС», та направлено до розгляду керівнику, якому безпосередньо підпорядкований позивач, яким є перший заступник генерального директора з виробництва - головний інженер. Двотижневий строк попередження про звільнення за власним бажанням обчислюється з наступного дня, що слідує за днем подачі заяви. Оскільки позивач подав заяву 21.07.2014 р., то строк попередження закінчується 04.08.2014 р. Також, на підприємстві діє правило, що при звільненні працівник повинен оформити обхідний лист, в якому проставляється відмітка в підрозділах підприємства про те, що до працівника немає будь-яких майнових претензій, що пов`язані з неповерненням матеріальних цінностей.
Позивач, 04.08.2014 р. оформив обхідний лист, підтвердив відсутність майнових претензій до нього, за винятком відмітки Районного військкомату про облік, пред`явив його для розрахунку. Позивачу був здійснений повний розрахунок заробітної плати і ознайомлено з розрахунком. Позивач при ознайомленні з розрахунком, не вказував про свою незгоду, не вказував ніяких заперечень щодо звільнення і розрахунку при звільненні.
Позивач власноручно зробив запис на копії обхідного листа 04.08.2014 р., дослівно: «С расчетом на 04.08.2014 г. согласен». У відповідача у той день залишилась копія обхідного листа з записом позивача про згоду з розрахунком, а оригінал був повернений позивачу, так як він вказав, що повинен ще відвідати Шевченківський райвійськкомат для постановки на облік у зв`язку із звільненням. Позивач надав оригінал обхідного листа відповідачу після того, як відвідав і отримав відмітку обліку в Шевченківському райвійськкоматі, про що в обхідному листі проставлений штамп, в якому зазначено:«Шевченківський РВК, дата 05.08.2014 р., підпис».
Відповідач зазначає, що позивач не звертався до відповідача ні з проханням, ні з заявою про відклик своєї заяви про звільнення за власним бажанням по ст.38 КЗпП України. Позивач бажав звільнитись, наполягав на звільненні за власним бажанням, у строк 04.08.2014 р. звернувся за звільненням, був ознайомлений з наказом про звільнення під особистий підпис, і при цьому не вказав будь-яких заперечень, не вказав про незгоду із звільненням чи про будь-які зауваження. 04.08.2014 р. позивачу була видана оформлена трудова книжка і здійснений розрахунок по заробітній платі при звільненні. Позивачем, відповідно до правил, які діють на ПАТ «ЗАПОРІЖКОКС», був оформлений обхідний лист, яким передбачається відмітити дату здачі матеріальних цінностей, які були видані йому, здати виданий спецодяг, оскільки всі без винятку працівники забезпечуються безоплатно спецодягом, здати пропуск на підприємство, проставити в районному військкоматі відмітку про військовий облік, що є обов`язком кожного військовозобов`язаного, відповідно до ст.38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та ін.
Відповідач також зазначає, що позивач під час праці на ПАТ «ЗАПОРІЖКОКС» мав посвідчення НОМЕР_1 про відстрочку від призиву за мобілізацією та у воєнний час до Збройних Сил України. У тому випадку, коли б позивач одержав повістку 03.08.2014 р. про його мобілізацію, він мав би право і всі підстави для звільнення від призову на військову службу під час мобілізації на підставі посвідчення НОМЕР_1 , про відстрочку від призову за мобілізацією та у воєнний час до Збройних Сил України. Коли б позивач звернувся на підприємство пред`явивши повістку, йому б однозначно було вказано, що він не підлягає призиву за мобілізацією у зв`язку з його бронюванням на період мобілізації та на воєнний час.
Відповідач вважає, що позивача було звільнено з дотриманням вимог трудового законодавства.
Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з таких підстав.
Статтями 10, 60 ЦПК України зазначено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а обов`язок подання доказів покладено на сторін, або інших осіб, що беруть участь у справі.
Судом встановлено, що згідно трудової книжки НОМЕР_2 (а.с.9) та копії наказу (а.с.47), ОСОБА_3 працював на ПАТ «ЗАПОРІЖКОКС», 29.07.2013 року на підставі заяви від 23.07.2013 року (а.с.49) останнього призначено на посаду начальника відділу капітального будівництва ПАТ «ЗАПОРІЖКОКС» (а.с.48). 04.08.2014 р. ОСОБА_3 , відповідно до наказу № 476к від 04.08.2014 р. (а.с.51-52), було звільнено за власним бажанням з посади начальника відділу капітального будівництва ПАТ «ЗАПОРІЖКОКС» згідно ст.38 КЗпП України на підставі його заяви (а.с.50). Зазначена заява про звільнення була зареєстрована в приймальній заводоуправління в журналі реєстрації вхідної пошти заяв робітників ПАТ «ЗАПОРІЖКОКС» за № 56 21.07.2014 року (а.с.72-75), оригінал якого було оглянуто судом під час судового засідання, та підписана першим заступником генерального директора по виробництву-головним інженером ПАТ «ЗАПОРІЖКОКС» ОСОБА_4 01.08.2014 року з резолюцією «прошу уволить».
З наказом про звільнення ОСОБА_3 особисто ознайомився 04.08.2014 року, що підтверджується його підписом в наказі (а.с.52) та підписом в особовій картці підприємства Типової форми Т-2, яким також зазначив, що отримав трудову книжку 04.08.2014 року (а.с.77).
Згідно з обхідним листом, оформленим 04.08.2014 року, ОСОБА_3 був згоден з розрахунком, що підтверджується його особистим підписом в листі (а.с.69).
04.08.2014 року ПАТ «ЗАПОРІЖКОКС» було зроблено розрахунок з позивачем по заробітній платі в зв`язку з його звільненням, що підтверджується реєстром на зарахування сум зарплати за серпень 2014 року (а.с.70) та довідкою банку від 04.08.2014 року про перерахунок коштів (а.с.71).
На підставі табелю обліку використання робочого часу, останнім робочим днем позивача на підприємстві було 04 серпня 2014 року (а.с.76).
Згідно повістки, мол. сержанта ОСОБА_3 викликано до Шевченківського РВК на 08-00 годину 06 серпня 2014 року (а.с.10).
Листом Шевченківського РВК від 09.08.2014 року № 728 керівництво ПАТ «ЗАПОРІЖКОКС» повідомлено, що ОСОБА_3 призваний Шевченківським РВК м. Запоріжжя 05.08.2014 року на військову службу в Збройні Сили України, відповідно до вимог ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 «Про часткову мобілізацію» (а.с.11).
За довідкою військової частини НОМЕР_3 від 19.11.2014 року за № 1169, мол. сержант ОСОБА_3 виконує бойові завдання під час проведення Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської області з 05 листопада 2014 року (а.с.121).
Згідно даних з виписки з програмного забезпечення системи короля доступу (СКД) про вхід (вихід) на (з) ПАТ «ЗАПОРІЖКОКС» працівника підприємства, 21.07.2014 року ОСОБА_3 ввійшов до заводоуправління о 13:06:15 год. та вийшов з заводоуправління о 15:24:01 год. (а.с.146).
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що він працює на ПАТ «ЗАПОРІЖКОКС» на посаді першого заступника генерального директора по виробництву-головний інженер. 21.07.2014 року з пошти, яку йому принесла секретар ОСОБА_5 , отримав заяву ОСОБА_3 про звільнення, яку він в подальшому підписав. Вважає, що це була заява саме ОСОБА_3 , оскільки останній завжди печатав заяви і підписував.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона працює на ПАТ «ЗАПОРІЖКОКС» на посаді директора по персоналу і соціальним питанням. Їй надійшла заява від ОСОБА_3 про звільнення. 01.08.2014 року вона запросила останнього для бесіди, в ході якої пропонувала ОСОБА_3 інші посади, але той відмовився, пояснивши, що бажає звільнитися, причини не повідомив. Заяву ОСОБА_3 їй передала секретар.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона працює на ПАТ «ЗАПОРІЖКОКС» на посаді секретаря. ОСОБА_3 залишив заяву на столі та підтвердив, що це він написав заяву, яку вона потім передала до відділу кадрів. Зазначена заява була надрукована з підписом.
Згідно ч.1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.
Згідно ч.1 ст. 47 КЗпП України, п. 4.1 Розділу 4 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. №58, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесенням до неї запису про звільнення, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Пунктом 2.27 вказаної інструкції №58 зазначено, що днем звільнення вважається останній день роботи.
Згідно ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Згідно ст.119 КЗпП України, на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. За працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Посилання позивача в позовній заяві, що він отримав повістку з військкомату 03.08.2014 року, про що сповістив на роботі, після чого був запрошений до керівництва підприємства, де його повідомили про звільнення не попередивши про причину звільнення повністю спростовуються матеріалами справи.
Згідно посвідчення НОМЕР_1 про відстрочку від призову за мобілізацією та у воєнний час до Збройних Сил України виданого 14.03.2014 року, військовозобов`язаному ОСОБА_3 , 1979 р.н., що працює на ПАТ «ЗАПОРІЖКОКС» начальником відділу (ОКС) відповідно до постанови Міжвідомчої комісії з питань бронювання військовозобов`язаних за підприємствами, установами і організаціями на період мобілізації та воєнного часу (в т.ч. особисто) або переліку посад та професій від 14.01.1997 р. № 20 розділ 1, пункт 7 надано відстрочку від призову до Збройних Сил України на шість місяців з дня оголошення мобілізації, що підтверджує, що останній мав бронювання на період мобілізації та у воєнний час та не міг бути звільнений з підприємства за даною обставиною, оскільки мав би право та підстави для звільнення від призову.
Суд критично ставиться на посилання позивача щодо отримання ним повістки з військкомату 03.08.2014 року, оскільки дана обставина позивачем не підтверджена жодним доказом, крім того, в заяві про поновлення на роботі від 06.08.2014 року, останній зазначає, що повістку отримав при підписанні обхідного листа в військкоматі (а.с.12). Згідно обхідного листа, запис військкоматом зроблено 05.08.2014 року та листом Шевченківського РВК від 09.08.2014 року № 728 повідомлено, що ОСОБА_3 призваний Шевченківським РВК м. Запоріжжя 05.08.2014 року на військову службу, тобто вже після звільнення позивача з роботи.
Суд не вбачає підстав для задоволення заявленого представником позивача клопотання про виключення заяви про звільнення ОСОБА_3 з числа доказів, оскільки посилання представника про надання підпису ОСОБА_3 на чистому листі не знайшли підтвердження під час розгляду справи.
Суду не надано доказів позивачем та його представником, що позивачем не надавалась заява про звільнення, оскільки дана обставина спростовується поясненнями свідків в судовому засіданні, які підтвердили, що позивач особисто надав дану заяву секретарю та з ним проводилась бесіда щодо причин звільнення. Крім того, судом встановлено, що на підставі виписки з програмного забезпечення системи контролю доступу, саме 21.07.2014 року позивач приходив до заводоуправління, в день, коли ним було подано та зареєстровано заяву про звільнення та позивачем не спростовувався факт особистого оформлення 04.08.2014 року обхідного листа на підприємстві.
Судом встановлено, що позивач відповідно до вимог ст. 38 КЗпП України за два тижні попередив відповідача заявою про звільнення. Останнім днем роботи у разі розірвання трудового договору за власним бажанням є той же день тижня, у який працівник попередив про звільнення письмово. Твердження позивача, що він не подавав заяви про звільнення за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України, не відповідають дійсності і спростовуються доказами по даній справі. Якщо працівник подав заяву про звільнення (попередив власника письмово про розірвання трудового договору) у понеділок - 21 липня 2014 року, то останнім днем роботи є понеділок 04 серпня 2014 року. В останній день роботи працівник продовжує виконувати свої трудові обов`язки, тому позивач у день звільнення працював, що підтверджено в табелі обліку використання робочого часу, в якому проставлено 8 годин роботи.
Відповідачем був здійснений повний розрахунок по заробітній плат в день звільнення, а саме 04.08.2014 року. Позивачу 04.08.2014 р. нараховану суму заробітної плати в розмірі 36 302,12 грн. було перераховано на його особистий рахунок, який відкритий ним в ПАТ «ПУМБ».
Дії відповідача повністю відповідають вимогам ст.ст. 47, 48 КЗпП України, розділу 2, 4 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників». Відповідач виконав всі вимоги Закону щодо порядку звільнення, видав позивачу трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення, та провів з позивачем розрахунок у день звільнення. Позивач при звільненні не подавав відповідачу заяв про будь-які порушення щодо його звільнення, не вказував про заперечення чи про незгоду.
Враховуючи, що позивач був призваний на військову службу 05.08.2014 року, не будучи вже працівником Публічного акціонерного товариства «ЗАПОРІЖКОКС», підстав для поновлення на роботі позивача судом не встановлено.
Визначившись із правовідносинами, які витікають з трудового законодавства, проаналізувавши в сукупності всі докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли підтвердження в судовому засіданні.
Керуючись ст.ст.38, 47,116,119 КЗпП України, ст.10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-
В задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ЗАПОРІЖКОКС» про поновлення на роботі, - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Шевченківського районного суду
м. Запоріжжя О.О.Наумов