Номер провадження: 22-ц/785/2671/15
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: судді Парапана В.Ф.

Суддів: Панасенкова В.О., Громіка Р.Д.

При секретарі: Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2014 року у справі за позовом управління архітектури та містобудування Одеської міської ради до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за участю третіх осіб: ОСОБА_4 та виконкому Одеської міської ради, про знесення об'єкту самочинного будівництва, та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги - ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа: Одеська міська рада, про знесення об'єкту самочинного будівництва, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2007р. позивач - Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, (далі - Управління) - звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення позову просив зобов'язати ОСОБА_3, ОСОБА_2 за власний рахунок привести в попередній стан належну їм частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 згідно технічного паспорту від 02.06.2006р., виданого КП "ОМБТІ та РОН" шляхом знесення самовільно збудованого житлового будинку під літ. "С", сараїв літ. "Т", "У".

Позов мотивував тим, що 7.12.2010р. було винесене заочне рішення у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за участю третьої особи: Одеської міської ради, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою й ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зобов'язано усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_4 земельної ділянки загального користування площею 64 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення за рахунок відповідачів об'єкту самочинного будівництва - прибудови "а6", розташованої за вказаної адресою.

В рамках розгляду зазначеної цивільної справи Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз була проведена судово будівельно - технічна експертиза №4288 від 27.10.2014р. У висновку експерта, окрім прибудови "а6", серед іншого зазначено, що житловий будинок під літ. "С", сараї під літ. "Т", "У" не відповідають будівельним нормам, перешкоджають ОСОБА_4 експлуатувати належну йому частину домоволодіння за цією ж адресою, проектна документація відсутня та підлягають знесенню.

У зв'язку із відсутності у ОСОБА_3 погодженого проекту, проведення перебудови у відповідності до нього є неможливим.

У вересні 2008р. ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом та після уточнення своїх вимог просив зобов'язати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за власний рахунок знести об'єкт самочинного будівництва-незавершений будівництвом житловий будинок літ. "С" та прибудови літ. "Т", "У", розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначав, що він та відповідачі є співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1, йому належать 37/50 частин домоволодіння, а ОСОБА_3 та ОСОБА_2-

13/50 частин будинку.

Це домоволодіння знаходиться на земельній ділянці площею 549 кв.м., яка знаходиться у їх спільному користуванні.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2, без належних дозволів, проектів та узгодження з ним, без визначення та встановлення порядку користування земельною ділянкою, на якій знаходиться їх спільне домоволодіння, здійснили самочинне будівництво: житлового будинку літера "С" загальною площею 46.1 кв.м., сараїв літ. "Т", "У", згідно наданому ними технічного паспорту від 06.02.2007р.

Вчиненим самовільним будівництвом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 грубо порушили його права як співвласника будинку, що призвело його будинок у аварійній та практично непридатний для проживання стан. Знаходження в умовах, що створені самовільним будівництвом відповідачів, є шкідливим для здоров'я: сирість, пліснява, руйнується стеля та стіни, штукатурка падає на голову. Це самочинне будівництво створює перешкоди в освітленні його частини будинку, що спричиняє надміру вологість та сирість, стіни, меблі та книги вкрилися цвіллю, він змушений на протязі світлового дня використовувати штучне освітлення та опалення своєї оселі.

Він мешкає у цьому будинку з 1957р., а відповідач, одержавши 16.03.2006р. за договором дарування свою часку домоволодіння, без узгодження з ним, а також з усіма компетентними службами, збудував новий двоповерховий будинок та одноповерхову прибудову (сараї), чим частково перекрив єдиний прохід від його будинку на вулицю, яким він та його родина користувався з 1957р.

Зазначене свідчить про порушення ОСОБА_3 основних норм і правил, державних стандартів будівництва, а також вимог пожежної безпеки та санітарних норм. Своїми діями відповідачі не дотримуються будь-яких норм та правил, перешкоджають йому в користуванні майном та належної йому частини земельної ділянки, чим порушуються його конституційні права.

Відповідач ОСОБА_3 позови не визнав, просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22.12. 2014р., позови Управління та ОСОБА_4 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за власний рахунок привести в попередній стан належну їм частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 згідно технічного паспорту від 26.03.2009р. шляхом знесення самовільно збудованих житлового будинку під літ."С", сараїв під літ. "Т", "У".

ОСОБА_3 та ОСОБА_2, не погоджуючись з даним рішенням суду першої інстанції, подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять його скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи вимоги позовів про зобов'язання знести самочинне будівництво виходив з того, що ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 э співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1. На спільній земельній ділянці, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 самовільно, без згоди ОСОБА_4, без проекту та відповідних дозвільних документів, здійснила будівництво житлового будинку під літ. "С" та сараїв під літ. "Т", "У". Згідно висновку експертного дослідження №4288 від 27.102014р. , будівництво зазначених споруд проведено без проектної та дозвільної документації, з порушенням будівельних, пожежних і санітарних норм, негативно впливають на інсоляцію житлових і підсобних приміщень ОСОБА_4, перешкоджають останньому експлуатувати свою частину будинку та підлягають зносу. Враховуючи наведене та посилаючись на п.7 ст. 376 ЦК України суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для знесення самочинно зведеної відповідачем споруд.

З такими висновками суду першої інстанцій погодитися не можна, оскільки вони зроблені судом без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, оцінки наданих ними доказів, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються ; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції з'ясовує таки обставини: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Колегія суддів встановила, що вказаним нормам рішення суду першої інстанцій не відповідає.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно із ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Отже, чинне законодавство не визнає самочинне будівництво об'єктом правового захисту, крім передбаченого ч. 3 ст. 376 ЦК України випадку, а тому правовими наслідками самочинного будівництва в разі звернення до суду з позовом відповідного органу є або знесення такого будівництва або проведення відповідної його перебудови. Право на звернення до суду з таким позовом закон надає, зокрема, і відповідному органу державної влади або органу місцевого самоврядування.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що знесення нерухомості, побудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечать суспільним інтересам або порушують права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил (у тому числі при відсутності проекту) можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм та правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або, якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді коли використані усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення до відповідальності.

Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна.

Таким чином, згідно з вимогами ст. ст. 212-214 ЦПК України та у зв'язку з наведеними вище нормами матеріального права, вирішуючи справи щодо самочинного будівництва, суди повинні перевіряти загальні умови, дотримання яких вимагається при будівництві або реконструкції будь-якого об'єкта нерухомості, а також наявність права на земельну ділянку, на якому ведеться нове будівництво, або дозвіл власника цієї ділянки, або власника вже існуючої будівлі на будівництво, реконструкцію; дотримання цільового призначення та дозволеного використання земельної ділянки, а також червоних ліній, встановлених проектами планування; наявність затвердженої у встановленому порядку проектної документації, яка є підставою для видачі дозволу на будівництво; дозвіл на будівництво, а саме документ, виданий замовнику (забудовнику) органами місцевого самоврядування, що посвідчує право власника, володільця, орендатора або користувача об'єкта нерухомості здійснити забудову земельної ділянки, будівництво, реконструкцію будівлі, споруди, спорудження; дотримання містобудівних регламентів, будівельних, екологічних, санітарно-гігієнічних, протипожежних та інших правил, нормативів; дотримання прав і законних інтересів власників, землеволодільців, землекористувачів та орендарів.

В порушення вимог ст. 212-214 ЦПК України, суд першої інстанції вказаних обставин не з`ясував.

Так, матеріалами справи встановлено і це зазначено в ухвалі Верховного Суду України від 20.06.2012р., що 05.11.1957р. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 придбали в рівних частках будинок АДРЕСА_1, що складається з одного кам'яного жилого одноповерхового флігеля з надвірними побудовами та розміщений на земельній ділянці площею 549 кв.м.

На підставі рішень виконавчого комітету Малиновської районної ради народних депутатів від 7.09.1984р. №685 і від 04.09.1987р. №692а узаконено самочинно збудовані ОСОБА_6 прибудову "а5", сарай "Л", літню кухню "Р", веранду "ІІ" та гараж "Н".

Рішенням виконкому Малиновської районної ради народних депутатів від 08.05.1987р. №328 узаконено самочинно збудовані ОСОБА_7 коридор площею 10.0 кв.м., комору площею 4,7 кв.м., кімнату площею 9,7 кв.м., сарай "Ж", літню кухню "Е" та навіс "З".

16.03.2006р. ОСОБА_7 подарувала ? частину зазначеного будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у рівних частках.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.

ОСОБА_4 звернувся до КП "ОМБТІ та РОН" із заявою про перерахування ідеальних часток. Листом від 08.06.2006р. повідомлено, що відповідно до архівних даних проведено розрахунок часток, унаслідок чого ідеальна частка ОСОБА_6, яка раніше володіла ? частиною, склала 37/50, а ідеальна частка ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які володіють ? частиною, склала 13/50.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01.02.2007р. визнано за ОСОБА_4 право власності на 37/50 частин будинку в порядку спадкування за законом після смерті його матері - ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1

Верховний Суд Україні у своєї ухвалі зазначив, що спільна часткова власність на спірний будинок виникла в 1957р. між співвласниками ОСОБА_6 і ОСОБА_7 в рівних частках.

Згідно ст. 31 ЗК УРСР особи, яким належить будинок на праві спільної сумісної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок.

Наступні зміни в розмірі часток у спільній власності на будинок, які сталися у зв'язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін встановленого порядку користування ділянкою.

В результаті перевірки інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю м. Одеси було встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без дозволу на виконання будівельних робіт та погодженої у встановленому законом порядку проектно-правової документації здійснюється самочинне будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, про що цієї ж інспекцією 10.02.2007р. було складено припис та запропоновано надати інспекції правову документацію на проведення будівельних робіт, (т.1, а/с.9).

Згідно протоколу інспекції ДАБК м. Одеси від 04.05.2006р. та постанови №83 цієї ж установи від 05.05.2006р. ОСОБА_3 на підставі ст.97 КУпАП за самовільне будівництво житлового будинку за зазначеною адресою піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу на суму 170 грн, (т.1, а/с54-56).

З технічних паспортів від 06.02.2007р. та від 26.03.2009р. також убачається, що відповідачами за зазначеною адресою самочинно збудовані : двоповерховий житловий будинок літ. "С", загальною площею 86,7 кв.м., прибудова літ. "а6" та сараї літ. "Т", "У", (т.1, а/с. 49-53, т.2 а/с.141-145)

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07.12.2010р.у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за участю третьої особи: Одеської міської ради, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зобов'язано усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_4 земельної ділянки загального користування площею 64 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення за рахунок відповідачів об'єкту самочинного будівництва - прибудови "а6", розташованої за вказаної адресою.

Задовольняючи позовні вимоги суд керувався висновком експертного дослідження №4288 від 27.10.2014р., що будівництво зазначених споруд проведено без проектної та дозвільної документації, з порушенням будівельних, пожежних і санітарних норм, що ці споруди негативно впливають на інсоляцію житлових і підсобних приміщень ОСОБА_4, перешкоджають останньому експлуатувати свою частину будинку та підлягають зносу.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 23 постанови №6 від 30.03.2012р. "Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовій режим самочинного будівництва)" роз'яснив, що при вирішенні питання про те чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з'ясувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

У необхідних випадках для з'ясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу, згідно з вимогами ст. 143 ЦПК.

Відсутність відповідної експертизи у разі необхідності її проведення може бути підставою для відмови в позові, при цьому факт відхилення від проекту та порушення будівельних норм і правил має довести особа, яка пред'явила позов про знесення самочинного будівництва (ч.7 ст. 376 ЦК України, ч.1 ст. 60 ЦПК України).

Як убачається з матеріалів справи суд за клопотанням сторін двічі: 02.04.2013р. та 05.07.2013р. призначав судові будівельно-технічні експертизи для визначення вищевикладених обставин, проте ці експертизи не були проведені у зв'язку із ненаданням експертам технічного паспорту на зазначене домоволодіння на теперішній час, проекту на будівництво спірних споруд та довідки СЕС про зміну рівня природного освітлення та розрахунок інсоляції приміщень ОСОБА_4, виконаний ліцензійною організацією, в результаті будівництва вказаних споруд.

В процесі розгляду справи, 30.10.2014р. ОСОБА_4 надав суду висновок експертного дослідження №4288 від 27.10.2014р., проведеного Одеським науково-дослідницьким інститутом судових експертиз за його заявою.

Відповідач ОСОБА_3 у своїх письмових поясненнях від 17.12.2014р. заперечував проти позову, оскільки висновок експертного дослідження №4288 від 27.10.2014р. не є експертизою, проведеною з дотриманням законодавства та є завідомо неправдивим, що порушує його права та не підлягає прийняттю судом до уваги, (т.2 а/с167-168).

Колегія суддів вважає, зазначені докази не доводять вищевказані факти, а висновок експертного дослідження №4288 від 27.10.2014р. не є експертизою, проведеної з дотриманням вимог ст. 144 ЦПК України, ЗУ "Про судову експертизу" й Інструкції про призначення і проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказам Міністерства юстиції України 08.10. 1998р. №53/5, зареєстрованим і Міністерстві юстиції України 3.11.1998р. за №705/3145. Крім того, висновок цього експертного дослідження зроблено без довідки СЕС про зміну рівня природного освітлення та розрахунок інсоляції приміщень ОСОБА_4, виконаний ліцензійною організацією та суперечать положенням процесуального законодавства

У відповідності до вимог ч.2 ст. 59 ЦПК України експертне дослідження №4288 від 27.10.2014р. не є допустимим доказом.

Позивачі Управління та ОСОБА_4 не довели своїх вимог, що є їх обов'язком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України. При цьому суд створив всі умови для змагальності процесу, роз'яснював позивачам їх права та обов'язки.

Ураховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що матеріалами справи не встановлено фактів самочинного будівництва спірних споруд з порушенням будівельних, пожежних і санітарних норм, що ці споруди негативно впливають на інсоляцію житлових і підсобних приміщень ОСОБА_4, що перешкоджають останньому експлуатувати свою частину будинку та що підлягають зносу.

Рішення суду на підставі п.п. 1, 4 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовів.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313 - 314, 316- 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2014 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову управління архітектури та містобудування Одеської міської ради до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за участю третіх осіб: ОСОБА_4 та виконкому Одеської міської ради, про знесення об'єкту самочинного будівництва, та у позові третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги - ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа: Одеська міська рада, про знесення об'єкту самочинного будівництва - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді Апеляційного суду Одеської області В.Ф.Парапан

В.О.Панасенков

Р.Д.Громік