МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"04" березня 2015 р. Справа № 1016/2109/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Устимчук М.Ю., при секретарях Лизі Л.М., Захарченко Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Макарові Київської області цивільну справу за позовом Прокурора Макарівського району Київської області в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

в с т а н о в и в:

Прокурор Макарівського району Київської області в інтересах ОСОБА_1, 18 серпня 2012 року звернувся до Макарівського районного суду із вказаним позовом посилаючись на те, що рішенням апеляційного суду Київської області від 05.04.2012 року позовні вимоги ОСОБА_1, в частині визнання договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, укладений між позивачем ОСОБА_1 від імені якої діяв громадянин ОСОБА_5, та відповідачем ОСОБА_4, на підставі якого останній набув право власності на спірне домоволодіння - задоволено. Визнано недійсним вказаний договір купівлі-продажу. Таким чином, на момент відчуження ОСОБА_4, спірного домовлодіння відпала правова підстава набуття ним прав на вказаний будинок. Крім того, на момент відчуження ОСОБА_4, спірного домоволодіння була чинна заборона на його відчуження, накладена судом як заходи забезпечення позову, а тому просив визнати недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України договір купівлі-продажу домоволодіння по АДРЕСА_1 , укладений між відповідачами ОСОБА_4, з однієї сторони та ОСОБА_2, та ОСОБА_3, з іншої, посилаючись на невідповідність змісту угоди вимогам закону. Також прокурор та позивач просили зобов'язати ОСОБА_2, та ОСОБА_3, звільнити спірний будинок та повернути позивачу документацію на будинок, а саме технічний паспорт та домову книгу.

Заочним рішенням Макарівського районного суду Київської області від 11 березня 2013 року позовні вимоги прокурора Макарівського району було задоволено частково, а саме суд задоволив позовні вимоги в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу домоволодіння по АДРЕСА_1 , укладений 16.10.2009 року між відповідачами ОСОБА_4, з однієї сторони та ОСОБА_2, та ОСОБА_3, з іншої, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за №2795.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25 червня 2013 року апеляційна скарга ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 була відхилена, а заочне рішення Макарівського районного суду від 11.03.2013 року залишено без змін. ( а.с. 113-115 том 1 )

Ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.10.2013 року касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було задоволено частково. Заочне рішення Макарівського районного суду Київської області від 11 березня 2013 року та Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 25 червня 2013 року було скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

( а.с. 165-166 том 1 )

У своїй Ухвалі колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначили, що суд першої інстанції розглядаючи спір та визнаючи недійсним спірний договір купівлі-продажу не звернув увагу на те, що позивачем у даному випадку обрано неналежний спосіб захисту порушеного права. Відповідно до п.10 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» та частини 5 ст.12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, а права особи, яка вважає себе власником майна не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача про визнання недійсними наступних право чинів щодо відчуження спірного майна, які були вчинені після недійсності правочину, з використанням правового механізму, встановленого статтями 215, 216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення індикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 338 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

Відповідно до вимог статті 31 ЦПК України сторони мають рівні процесуальні права і обов'язки. Крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач -пред"явити зустрічний позов.

05 грудня 2013 року у судовому засіданні прокурор Малашич Ю.Ю. подала заяву про уточнення позовних вимог, де посилаючись на вимоги ст. 388 ЦК України, не змінюючи предмету чи підстави заявленого раніше позову відповідно до ст. 31 ЦПК України, прокурор змінив позовні вимоги та просив суд визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння в АДРЕСА_1 та витребувати домоволодіння з володіння добросовісних набувачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

В судовому засіданні прокурор Малашич Ю.Ю. та позивач вимоги підтримали, просили їх задовольнити із зазначених вище підстав. Позивач ОСОБА_1 подала письмові пояснення, які приєднанні до матеріалів справи.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх представник ОСОБА_7 позовні вимоги не визнали подали письмові заперечення на заяву про уточнення позовних вимог, а також заявили письмове клопотання про призначення та проведення по справі судової будівельної експертизи .

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги заперечив.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали судом було встановлено наступне.

16.10.2009 року між відповідачем ОСОБА_4, як продавцем з однієї сторони та ОСОБА_2, та ОСОБА_3, (в рівних частинах по ? кожна) як покупцями з іншої сторони було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 Київської області. ( а.с. 6-9 том 1 )

Згідно п. 1.3 договору від 16.10.2009 року до складу вказаного домоволодіння входить: житловий будинок «А» загальною площею 76,6 кв.м., житловою 40,2 кв.м., сарай «Б», уборна «В», погріб «Г», огорожа «1-5», скважина «6».

Домоволодіння, що відчужується, належало продавцю на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, 27.08.2008 року за реєстровим № 1137, зареєстрованого в державному реєстрі правочинів за № 3101593, право власності за яким зареєстровано КП КОР «Макарівське БТІ» 14.10.2008 року в книзі 16, номер запису 481, реєстраційним номер 7247666, що підтверджується витягом 20573899.

Як передбачено п. 1.6 договору, продавець стверджує, що відчужуване за цим договором майно під арештом, забороною не перебуває.

Продаж майна вчинено за 70746 грн., які продавець отримав від покупців до підписання договору (п. 2.1 договору від 16.10.2009 року).

Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за № 2795.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 05.04.2012 року позовні вимоги ОСОБА_1, в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1, від імені якої діяв ОСОБА_5, та ОСОБА_4, на підставі якого останній набув право власності на спірний будинок - задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_1, від імені якої діяв ОСОБА_9, та ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, 27.08.2008 року за реєстровим № 1137, зареєстрованого в державному реєстрі правочинів за № 3101593. ( а.с.10-15 том 1 )

Відповідно до ухвали Макарівського районного суду Київської області від 12.03.2009 року, яка була чинною до 18.01.2012 року (ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18.01.2012 року зазначена ухвала суду першої інстанції скасована), було накладено арешт на спірне домоволодіння за заявою ОСОБА_1, про забезпечення позову. ( а.с. 58 том 1)

У судовому засіданні 04 березня 2015 року, позивач ОСОБА_1 подала суду Рішення Апеляційного суду Київської області від 13 травня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_10, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Вказаним рішенням Апеляційний суд Київської області рішення Макарівського районного суду від 10.06.2011 року, додаткове рішення Макарівського районного суду від 15 грудня 2011 року та рішення колегії суддів апеляційного суду Київської області від 05 квітня 2012 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_10, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання договору купівлі продажу домоволодіння недійсним, відмолено.

Представником відповідачів адвокатом ОСОБА_7 у судовому засіданні 04.03.2015 року було подано копію Ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2014 року та копію рішення Апеляційного суду Київської області від 13 травня 2014 року.

Як слідує з позовної заяви прокурора Макарівського району Київської області поданої 17.08.2012 року , та в подальшому уточненої заявою від 05.12.2013 року підставою для звернення до Макарівського районного суду з позовом в інтересах громадянки ОСОБА_1 було рішення Апеляційного суду Київської області від 05.04.2012 року. Прокурор вказав на вимоги ст.61 ч.3 ЦПК України відповідно до якої обставини встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ у яких беруть учать ті самі особи, або особа щодо якої встановлені ці обставини.

04 березня 2015 року суд надав можливість прокурору та позивачу прийняти рішення щодо продовження судового розгляду спору з заявленими раніше вимогами , враховуючи рішення Апеляційного суду Київської області від 13 травня 2014 року, яке набрало законної сили, проте прокурор та позивачка підтримали позовні вимоги подані раніше.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України суд не може проігнорувати рішення Апеляційного суду Київської області від 13 травня 2014 року , яким рішення Макарівського районного суду від 10.06.2011 року, додаткове рішення Макарівського районного суду від 15 грудня 2011 року та рішення колегії суддів апеляційного суду Київської області від 05 квітня 2012 року скасовані та у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_10, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання договору купівлі продажу домоволодіння недійсним, відмолено.

Як передбачено ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Стаття 61 ЦПК України передбачає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки договір купівлі-продажу спірного домоволодіння від 27.08.2008 року, на підставі якого ОСОБА_4, набув право власності на домоволодіння в АДРЕСА_1 є чинним відповідно до рішення Апеляційного суду Київської області від 13.05.2014 року , дане рішення суду набрало законної сили, а обставини, встановлені ним не підлягають доказуванню, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову Прокурора Макарівського району Київської області заявленого в інтересах ОСОБА_1, слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 15, 60, 79, 88, 207, 212-215, 223-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги прокурора Макарівського району Київської області в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу домоволодіння, залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Київської області через Макарівський районний суд протягом 10 днів з часу його проголошення.

Рішення набирає чинності відповідно до ст. 223 ЦПК України.

Суддя М. Ю. Устимчук