Машівський районний суд Полтавської області
Справа № 540/54/15-ц
Номер провадження 2/540/48/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2015 року. Машівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Кравець С.В.

за участю: секретаря Мотріченко О.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Машівської центральної районної лікарні, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про визнання недійсним договору про право тимчасового проживання в гуртожитку, визнання незаконним наказу головного лікаря, визнання за позивачем права користування житловим приміщенням та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

відповідно до ч.3 ст.209 ЦПК України в судовому засіданні 24 березня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частину Рішення, -

в с т а н о в и в :

в січні 2015 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона була направлена на роботу до Машівської центральної районної лікарні як молодий фахівець згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 992 від 22.08.1996 та відповідно до п.32 вказаної постанови забезпечена житлом в гуртожитку в смт Машівка, вул. Леніна,112, кімнати № 3,4 за ордерами № 2 від 08.11.2012 та № 3 від 01.03.2013, договорами про право тимчасового проживання в гуртожитку від 01.01.2013, 01.01.2014.

12.01.2015 на засіданні трудового колективу Машівської ЦРЛ було прийнято рішення про надання кімнати № 3 для проживання ОСОБА_4 лікарю-терапевту, яка є особою, переміщеною з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. Того ж дня головним лікарем видано відповідний наказ. Про зазначені рішення та необхідність виселитися з кімнати № 3, де вона фактично проживає, їй повідомили в усній формі, погрожуючи, що в противному випадку її буде виселено примусово. Вона вважає рішення незаконними, оскільки займає кімнати в гуртожитку законно на підставі ордерів, які є єдиною підставою для вселення, а відтак укладення Машівською ЦРЛ строкового договору про право тимчасового проживання є незаконним. Також зазначає, що на сьогодні вона зареєстрована та фактично проживає в кімнатах № № 3,4 разом з сімєю: чоловіком та дитиною, вагітна другою дитиною. Позбавлення її кімнати № 3 унеможливить виконання нею материнського обовязку забезпечити старшу дитину віком 8 років нормального сну та режиму дня, адже вона змушена буде проживати в одній кімнаті з новонародженою дитиною. Неправомірними діями відповідача їй було завдано моральної шкоди загроза безпідставного позбавлення її з дитиною права на проживання зумовила хвилювання про те, як вона буде виховувати дітей в ситуації суттєвого погіршення житлових умов, що призвело до погіршення сну та працездатності, в звязку з чим вона зверталася до лікаря. Також направляючись до м. Полтава за правовою допомогою вона застудилася та змушена була вживати лікарські засоби.

У звязку з наведеним позивач просить визнати за нею право користування кімнатами № 3 та 4 за адресою: смт Машівка, вул. Леніна, 112 безстроково, визнати незаконним наказ № 38 від 12 січня 2015 року про надання кімнати у гуртожитку, визнати недійсними договори про право тимчасового проживання в гуртожитку від 01.01.2013 та 01.01.2014, стягнути на її користь матеріальну шкоду в розмірі 1525 грн та моральну в розмірі 6000 грн, компенсувати судові витрати.

Відповідач направив до суду заперечення в якому просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що згідно рішення шостого скликання вісімнадцятої позачергової сесії Машівської районної ради № 222 від 25.12.2012 прийнято з постановкою на баланс основних засобів Машівською ЦРЛ частину приміщення в смт Машівка, вул. Леніна, 112-б, як гуртожиток для медичних працівників. Згідно заяви ОСОБА_5 від 15.10.2012 та протоколу засідання трудового колективу ЦРЛ від 01.11.2012 позивачці було надано кімнату № 4 в гуртожитку в звязку з розподілом та направленням на роботу в іншу місцевість. Потім згідно заяви останньої від 20.02.2013 та протоколу засідання трудового колективу від 01.03.2013 їй було надано ще одну кімнату № 3 для поліпшення житлових умов на час доки кімната не знадобиться для заселення іншим працівником та в разі такої необхідності ОСОБА_5 зобовязана звільнити кімнату в 10-денний термін. На даний час виникла необхідність в наданні житла лікарю-терапевту ОСОБА_4, від якої є заява про надання житла, мається протокол № 1 засідання трудового колективу ЦРЛ від 12.01.2015 та наказ № 38 від 12.01.2015. З ОСОБА_3 укладено договір на право тимчасового проживання в гуртожитку на період з 01.01. по 31.12.2014, на 2015 рік договір не укладено, а тому проживати в гуртожитку позивачка не може. Відповідно до п.23 розділу VІ Положення про гуртожиток для медичних працівників Машівської ЦРЛ від 01.11.2012 працівники ЦРЛ, які поселилися в гуртожиток, можуть бути виселені без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину, а також особи, які припинили роботу в ЦРЛ з інших підстав. З 31.12.2012 позивачка в Машівській центральній районній лікарні не працює.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та наполягає на їх задоволенні з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача позов не визнав з підстав викладених у запереченні.

Третя особа ОСОБА_4 у вирішенні даного питання покладається на розсуд суду та зазначила, що в даний час вона тимчасово переселилася з с. Попасного, працює лікарем-терапевтом у Машівській ЦРЛ і тимчасово зареєстрована на території Машівського району. В даний час змушена винаймати будинок у чужих людей, який невдовзі повинна звільнити, оскільки розпочинається дачний сезон і звичайно було б краще якби вона була забезпечена житлом.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку.

Судом установлено, що ОСОБА_3 в 2012 році закінчила ВДНЗУ Українська медична стоматологічна академія та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 № 992 Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням направлена на роботу до Машівської центральної районної лікарні (а.с.5, 68).

Із витягу з наказу № 190-к від 28.12.2012 по Машівській ЦРЛ вбачається, що вона була працевлаштована лікарем-педіатром і з 31 грудня 2012 року звільнена з займаної посади по переводу до Машівського Центру первинної медико-санітарної допомоги згідно п.5 ст. 36 КЗпП (а.с. 77).

На час розгляду справи, позивач має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12, 36).

01 листопада 2012 року головним лікарем Машівської ЦРЛ затверджено Положення про гуртожиток для медичних працівників Машівської ЦРЛ (а.с.26-29), а 08.11.2012 позивачці видано ордер № 2 про вселення в кімнату № 4 гуртожитку (а.с. 66).

Як убачається з довідки Машівського РС УДМС № 417 від 01.03.2015 ОСОБА_3 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_3, з 23.11.2012 року (а.с. 76).

Після видачі позивачу ордера на вселення та її реєстрації, на підставі рішення шостого скликання вісімнадцятої позачергової сесії Машівської районної ради № 222 від 25.12.2012 наказом № 2/1 від 02.01.2013 по Машівській центральній районній лікарні прийнято з постановкою на баланс основних засобів Машівської ЦРЛ частину приміщення в смт Машівка, вул. Леніна, 112-б, як гуртожиток для медичних працівників (а.с.21, 64).

За заявою позивачки від 20.02.2013 та протоколу засідання трудового колективу від 01.03.2013 їй було надано ще одну кімнату № 3 для поліпшення житлових умов до настання необхідності заселення в дану кімнату працівника Машівської ЦРЛ в разі чого Гехт зобовязана звільнити кімнату упродовж 10 днів, про що 01 березня 2013 року видано ордер № 3 про вселення в кімнату № 3 (а.с. 22-23, 67).

01.03.2013 та 01.01.2014 між Машівською ЦРЛ та ОСОБА_5 укладено договори на право тимчасового проживання в гуртожитку для медичних працівників Машівської ЦРЛ на період з 01.03. по 31.12.2013 та з 01.01. по 31.12.2014, відповідно, за якими позивачці передано на період тимчасового проживання дві кімнати в гуртожитку - № № 3, 4 (а.с. 24,25).

Підставою для визнання вказаних договорів недійсними позивач зазначає відсутність такого виду договорів у Примірному положенні про гуртожитки, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 № 208.

Разом з тим, враховуючи те, що термін дії вказаних договір закінчився 31.12.2013 та 31.12.2014, відповідно, ще до подачі позивачем позову до суду, вони втратили чинність та на сьогоднішній день ніяким чином не порушують права позивача, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити за безпідставністю.

Щодо доводів позивача про визнання за нею права користування житловим приміщення № 4, суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 128, ст. 129 ЖК Української РСР, жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Отже, законом установлено, що єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного з профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі в гуртожитку.

08.11.2012 позивачці видано ордер № 2 про вселення в кімнату № 4 гуртожитку (а.с. 66).

Відповідно до п.23 розділу VІ Положення про гуртожиток для медичних працівників Машівської ЦРЛ від 01.11.2012 працівники ЦРЛ, які поселилися в гуртожиток, можуть бути виселені без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину, а також особи, які припинили роботу в ЦРЛ з інших підстав.

Разом з тим, згідно із ч ч. 2, 3 ст. 132 ЖК Української РСР працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у ст. 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Таким чином, враховуючи те, що позивач поселилася в гуртожиток у звязку з призначенням на посаду лікаря в Машівській ЦРЛ, але в послідуючому була переведена на роботу згідно п.5 ст. 36 КЗпП до Машівського Центру первинної медико-санітарної допомоги, тобто у звязку з реорганізацією лікарні, що не є звільненням за власним бажанням, а тому з цих підстав вона не втратила право користування гуртожитком.

12.01.2015 головним лікарем Машівської ЦРЛ видано наказ № 38 про видачу ОСОБА_3 ордера на право зайняття кімнати № 4 (а.с.31).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Виходячи з викладеного суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права користування кімнатою № 4 безстроково слід відмовити, оскільки це її право відповідачем не оспорюється, хоча вона і має заборгованість за комунальні послуги та їй направлялася претензія (а.с. 32-33), а видача головним лікарем наказу № 38 від 12.01.2015 про видачу їй ордера на зайняття цієї кімнати навпаки свідчить про закріплення за нею вказаного права.

Стосовно визнання за позивачем права на кімнату № 3 та визнання незаконним наказу головного лікаря № 38 від 12.01.2015, суд вважає слід зазначити таке.

Так, 12.01.2015 на засіданні трудового колективу Машівської ЦРЛ було прийнято рішення про надання кімнати № 3 для проживання ОСОБА_4 лікарю-терапевту, яка є особою, переміщеною з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, ордера №3 від 01.03.2013 та №2 від 08.11.2012 визнано недійсними, вирішено видати ордер ОСОБА_4 на право зайняття кімнати №3, ОСОБА_3 на право зайняття кімнати №4, про що складено протокол №1 (а.с.30).

12.01.2015 головним лікарем видано відповідний наказ № 38 про надання кімнати у гуртожитку для медичних працівників Машівської ЦРЛ ОСОБА_4 лікарю-терапевту, визнано недійсними вказані ордера та вирішено видати ордер ОСОБА_4 на зайняття кімнати № 3, а ОСОБА_3 № 4 (а.с.31).

Відповідно до п.23 розділу VІ Положення про гуртожиток для медичних працівників Машівської ЦРЛ особи, які припинили роботу в ЦРЛ з інших підстав, можуть бути виселені без надання іншого жилого приміщення (а.с. 28).

З матеріалів справи вбачається, що кімната № 3 була надана позивачу 01.03.2013 тимчасово і в той час вона вже не була працівником Машівської ЦРЛ, хоча згідно вищевказаного Положення гуртожиток надається виключно своїм працівникам.

Крім цього, при розгляді заяви позивачки від 20.02.2013, трудовий колектив Машівської ЦРЛ прийняв рішення про задоволення її заяви, але до того часу доки не зявиться необхідність заселення працівника Машівської ЦРЛ (а.с. 22-23).

Таким чином, суд вважає, що видача 12.01.2015 головним лікарем Машівської ЦРЛ наказу № 38 з урахуванням рішення трудового колективу про надання кімнати № 3 у гуртожитку для медичних працівників Машівської ЦРЛ ОСОБА_4 лікарю-терапевту, як особі, переміщеної з тимчасово окупованої території є правомірним, відповідає п.5 Положення про гуртожиток для медичних працівників, а тому підстав для зайняття позивачкою кімнати № 3 та визнання наказу недійсним не вбачає, а відтак у позові в цій частині слід відмовити.

Щодо вимог позивача про спричинення їй матеріальної та моральної шкоди, суд зазначає наступне.

За змістом ч.1 ст. 1166 та ч.1 ст. 1167 ЦК України, майнова та моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала за наявності її вини.

Натомість доводи позивача про те, що дії відповідача призвели до її хвилювань, порушення сну, вона застудилася у дорозі до м. Полтави, куди направлялася за правовою допомогою і змушена була лікуватися не знаходяться жодному причинному звязку з її вищевикладеними позовними вимогами, ґрунтуються виключно на припущеннях, судом не встановлено порушення відповідачем її прав, а тому у задоволенні позову в цій частині також слід відмовити за безпідставністю.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено, а тому судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 128, 129, 132 ЖК УРСР, ст. ст. 10, 11, 15, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України,

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_3 до Машівської центральної районної лікарні, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про визнання недійсним договору про право тимчасового проживання в гуртожитку, визнання незаконним наказу головного лікаря, визнання за позивачем права користування житловим приміщенням та відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Машівський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особою, яка не була присутньою під час проголошення рішення в той же строк з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у випадку його оскарження, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст Рішення виготовлено та підписано 25 березня 2015 року

Суддя: