Справа № 667/9076/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2015 р. Комсомольський районний суд м.Херсон у складі:

головуючого-судді: Майдан С.І.

при секретарі: Скоробогатовій Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог виконавчий комітет Комсомольської районної у м.Херсоні ради про визначення місця проживання дитини,

встановив:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила суд визначити місце проживання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з нею.

Від позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 вивозити за межі України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, без супроводу матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Представник позивача в судовому засідання підтримала зазначену заяву, просила задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся за місцем реєстрації.

Представник третьої особи не заперечував проти задоволення клопотання.

Суд, розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову,яку підтримав представник позивача, вислухавши думку представника третьої особи, а вважає необхідним зазначити наступне.

У відповідності до ст.ст.122, 151 ЦПК України та п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 р. "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку ч.4 ст.151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд вживає лише ті заходи забезпечення позову, які передбачені цим Кодексом.

Частина 1 ст. 152 ЦПК України містить перелік засобів забезпечення позову. Згідно ч. 2 цієї статті у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду осіб, які не досягли шістнадцятирічного віку за кордон, передбачено законодавчими та нормативно-правовими актами України.

Так, ст. 313 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (з на ступними змінами), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі предявлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері).

ЦПК України не має правової норми, яка б надавала суду повноваження застосувати в порядку, передбаченому статтями 151-153 цього Кодексу, тимчасове обмеження у виїзді, в якому проживає особа чи за межі України у зв'язку з розглядом у суді цивільної справи, це ж стосується і заборони вчиняти будь-які юридичні дії відносно дитини до досягнення нею 16 річного віку, а відтак суд не вправі застосовувати такі способи забезпечення позову.

Суд приходить до висновку, що порядок перетинання державного кордону громадянами України визначений законодавчо. Зазначеним порядком встановлена можливість виїзду з України громадян, які не досягли 16-річного віку, не тільки за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків, а й без такої згоди. Дотримання зазначеного порядку покладено, зокрема, на Державну прикордонну службу України підчас пропуску громадян через державний кордон.

Суд приходить до висновку, що забезпечення позовних вимог зазначеним позивачем шляхом фактично дублюватиме визначений нормативно-правовим актом порядок перетинання державного кордону громадянами України. Крім цього, заявником не зазначено докази в підтвердження обставини, що відповідач має намір виїзду за кордон разом з малолітньою дитиною.

Будь-яких інших доказів про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду по даній справі, суду не надано.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 151-154, 208-210, 293 Цивільного процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог виконавчий комітет Комсомольської районної у м.Херсоні ради про визначення місця проживання дитини шляхом заборони ОСОБА_2 вивозити за межі України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, без супроводу матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: С.І. Майдан