22-ц/775/173/2015(м)
Категорія 59 Головуючий у 1 інстанції Шатілова Л.Г.
Доповідач Ігнатоля Т.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого - Ігнатоля Т.Г.,

суддів - Попової С.А., Кочегарової Л.М.,

при секретарі - Грішко С.В.,

за участю прокурора Овчаренка О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємця ОСОБА_2 про встановлення факту перебування у трудових відносинах та зобов»язання видати довідку про заробітну плату

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 22 грудня 2014 року ,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача про встановлення факту перебування у трудових відносинах з приватним підприємцем ОСОБА_2 з липня 2004 року по 23 квітня 2013 року на посаді касира - адміністратора та про зобов»язання відповідача видати довідку про заробітну плату за цей період. Посилалася на те, що у зазначений період вона працювала у належному відповідачу підприємстві «Шиномонтаж « 5доріг» та отримувала заробітну плату у розмірі 7 % від доходів підприємства. В день звільнення отримала трудову книжку без записів про роботу. На вимогу видати довідку про заробітну плату отримала усну відмову.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 22 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позов у повному обсязі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухваленого рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, посилається на те, що суд безпідставно не взяв до уваги надані нею письмові докази перебування її у трудових відносинах з відповідачем та пояснення свідків; суд послався на пояснення свідка ОСОБА_3, яка є зацікавленою особою; суд не прийняв до уваги та не вирішив її вимоги за уточнюючою позовною заявою про зобов»язання фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 сплатити Жовтневому відділенню ПФУ України м. Маріуполя страхові внески за неї з 2004 року по 23 квітня 2013 року .

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_4, які підтримали доводи скарги та просили її задовольнити, заперечення представника відповідача - ОСОБА_5, яка просила скаргу відхилити, а рішення суду залишити без зміни, прокурора Овчаренка О.С., який просив вирішити справу у відповідності з вимогами закону, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без зміни з таких підстав.

У відповідності зі ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК У країни апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає , що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 з 1 листопада 2000 року є фізичною особою - підприємцем без створення юридичної особи з правом найму працівників (а.с.20). Згідно зі свідоцтвом платника єдиного податку, видом господарської діяльності ФОП ОСОБА_2 є: овочівництво, декоративне садівництво та вирощування продукції розсадників; технічне обслуговування та ремонт автомобілів, який здійснюється у нежитловому приміщенні, розташованому по АДРЕСА_1. ( а.с. 21).

15 грудня 2008 року між ОСОБА_2, з однієї сторони, та ОСОБА_6 і ОСОБА_7, з другої сторони, були укладені трудові договори на виконання обов»язків шиномонтажника у нежитловому приміщенні по АДРЕСА_1, які отримують заробітну плату на підставі розрахунково - платіжних відомостей. Трудові договори зареєстровані в Маріупольському центрі зайнятості ( а.с. 180 -183). Згідно довідки Жовтневої ОДПІ м. Маріуполя ГУ Міндоходів та зборів у Донецькій області проведена перевірка фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 за період з 01.01.2013 по 30.09. 2013 року. За результатами перевірки порушень не встановлено ( а.с. 184).

Відповідно до договору суборенди від 3 січня 2013 року ОСОБА_2 передав вищевказане нежитлове приміщення в оренду ОСОБА_8 (а.с. 185-186).

Згідно з копією трудової книжки ОСОБА_1 з 1984 року по 25 грудня 1992 року вона працювала буфетницею та поваром в Азовському морському пароплавстві. З 24 грудня 1996 року отримувала допомогу по безробіттю. З 1999 року по 2000 рік навчалася у ПТУ №64 м. Маріуполя за спеціальністю «Перукар». ( а.с. 10-17).

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову, суд виходив з того, що факт роботи позивачки у відповідача є недоведеним.

Колегія суддів не може не погодитися з висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно зі ст.21 КЗп України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов»язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов»зується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 24 цього Кодексу трудовий договір укладається, як правило, у письмовій формі. Додержання письмової форми є обов»язковим при укладенні трудового доовору з фізичною особою.

Згідно з ч.3 цієї статті укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого органу про зарахування працівника на роботу.

Положеннями ст. 24 -1 цього Кодексу передбачено, що у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем проживання у порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики.

Порядком реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 8 червня 2001 року №260 встановлено, що укладений у письмовій формі трудовий договір між працівником і фізичною особою фізична особа повинна подати на реєстрацію до державної служби зайнятості за місцем проживання у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи. Відповідальна особа центру зайнятості в день подання фізичною особою трудового договору реєструє його у книзі реєстрації трудових договорів за формою, що додається. Трудовому договору присвоюється номер, за яким він зареєстрований у книзі і ставиться дата його реєстрації. Записи про реєстрацію та зняття з реєстрації трудового договору дають право фізичній особі внести записи до трудової книжки працівника про прийняття та звільнення його з роботи. Посадова особа центру зайнятості підтверджує особистим підписом записи, внесені фізичною особою до трудової книжки працівника і засвідчує їх печаткою.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з пояснень позивачки ОСОБА_1 в судовому засідання апеляційного суду, трудовий договір у письмовій формі між сторонами не укладався, заяви про прийняття на роботу ОСОБА_1 ОСОБА_2 не писала, розпорядження або наказу про прийняття її на роботу не видавалося, графік роботи та умови оплати праці не визначалися; посади адміністратора - касира у фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 при здійсненні підприємницької діяльності не має.

Відповідно до положень статті 10,60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 57 цього Кодексу передбачено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.58,59 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи спір, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, оцінив представлені сторонами матеріали за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному і безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; оцінив належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв»язок доказів у їх сукупності і дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, оскільки наявність між позивачкою та відповідачем трудових відносин не підтверджено.

З пояснень допитаних в суді першої інстанції свідків ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_8 вбачається, що позивачка періодично виконувала різну роботу у приміщенні шиномонтажу та автомийки, за виконання якої отримувала одноразову плату, але постійним працівником не була. Факт виконання разових доручень за плату колишньої дружини відповідача - ОСОБА_3 у приміщенні шиномонтажу та автомийки - продаж гарбузів в літній період та ялинок ОСОБА_1 не заперечувала.

Посилання позивачки в скарзі на те, що суд безпідставно не взяв до уваги пояснення свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10, є неспроможними, оскільки в суді першої інстанції вказані свідки пояснювали, що їм достовірно не відомо на якій посаді та з якого часу працювала ОСОБА_1 у ОСОБА_2 Суд, згідно з вимогами ст.212 ЦПК України, дав відповідну оцінку поясненням зазначених свідків. З пояснень позивачки в судовому засіданні апеляційного суду вбачається, що вказані свідки не є працівниками ФОП ОСОБА_2, вони працювали у продовольчому кіоску, розташованому навпроти «Шиномонтаж « 5 доріг», що належить ОСОБА_2, і вона з ними часто спілкувалася.

Доводи ОСОБА_1 в скарзі про те, що суд необгрунтовано не взяв до уваги акти, складені контролерами КП «МПУ Водопровідно - каналізаційне господарство», щодо фіксування показників водоміру, реєстри вручення рахунків за користування послугами водопостачання та водовідведення, квитанції щодо оплати послуг шиномонтажу ( а.с. 34-39,53-55, 62-63,89-106), в яких є її підписи та які, на думку позивачки, свідчать про виконання нею роботи касира - адміністратора, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зазначені документи підписані не тільки позивачкою, а й іншими особами: ОСОБА_8, ОСОБА_2 , ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_11 Копії квитанцій та реєстрів належним чином не завірені. Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив обгрунтований висновок про те, що ці докази не є належними та допустимими на підтвердження факту перебування позивачки у трудових відносинах з відповідачем.

Доводи позивачки про те, що судом не вирішені її вимоги щодо зобов»язання ОСОБА_2 сплатити Жовтневому відділенню ПФУ України в м. Маріуполі страхові внески за неї за період її роботи з 2004 по 2013 роки, є безпідставними, оскільки такий факт судом не встановлений і, крім того, позивачка не має повноважень представляти інтереси цієї установи в суді.

Інші доводи апелянта є відображенням правової позиції позивачки, висновків суду вони не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Ніяких нових доказів чи обставин, які не були предметом розгляду суду першої інстанції та могли вплинути на рішення суду апеляційному суду не надано.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм процесуального права, у відповідності з нормами матеріального права, в ньому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, тому, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду немає.

Керуючись ст.ст.307,308,313-315 ЦПК України. колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 грудня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Г. Ігнатоля

Судді Л.М. Кочегарова

С.А. Попова