Провадження № 22-ц/780/2007/15 Доповідач у 2 інстанції Сушко
Категорія 26 02.04.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

02 квітня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Поліщука М.А., Кулішенка Ю.М.

при секретарі: Лопатюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовуючи його тим, що 29 липня 2013 року, між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів в сумі 6400 доларів США, на підтвердження чого позичальником, як то передбачено ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України було представлено розписку. Грошові кошти відповідач взяв в борг строком на 1 рік. Однак у вказаний строк, тобто до 29.07.2014 р., відповідач не виконав свої зобов'язання і грошові кошти не повернув.У зв'язку з цим та з урахуванням збільшення розміру позовних вимог просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договором позики в сумі 100905,96 грн., проценти в сумі 7550,77 грн., 3 % річних в сумі 1277,83 грн., витрати на надання праововї допомоги в сумі 7000 грн. та судовий збір в сумі 1167,34 грн..

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 лютого 2015 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в розмірі 51200,00 грн., 3 % річних в розмірі 64,80 грн., проценти за користування позикою в розмірі 3830,87 грн. та судовий збір 550,95 грн. в іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 100905,96 грн., проценти в сумі 7550,77 грн., 3 % річних в сумі 1277,83 грн., витрати на надання правової допомоги в сумі 7000 грн. та судовий збір в сумі 1167,34 грн., посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку стосовно того, що він передав кошти відповідачу у борг в гривнях. Крім того, вважає, що суд відмовляючи у задоволені позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу не звернув увагу на акт №1 приймання-передачі виконаних робіт та наданих послуг згідно Договору про надання юридичних послуг від 05.12.2014 року в якому чітко було зазначено скільки часу було потрачено представником для надання йому правової допомоги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що відповідачем було взято в борг у позивача кошти в національній валюті України - гривні, які зазначено в розписці, з зазначенням їх курсу в доларах США що зазначене в лапках. Відповідач взятих на себе зобов'язань не виконав, кошти не повернув, у зв'язку з чим позивач має право вимагати повернення боргу з відповідача в розмірі 51200 грн.. Та відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України та ст.625 ЦК України позивач має право на стягнення процентів від суми позики на рівні облікової ставки НБУ та 3% річних у зв'язку з порушенням строку виконання зобов'язання, які повинні нараховуватись з суми 51200 грн..

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Крім того, суд першої інстанції відмовив у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 7000,00грн., обґрунтовуючи свої висновки ти, що позивач не надав суду погодинні розрахунки наданих юридичних послуг, а також те що з квитанції до прибуткового касового ордеру № 1 від 28.01.2015 р. на суму 7000,00 грн. не можливо ідентифікувати за що саме позивачем сплачувалися кошти фахівцю згідно із договором про надання юридичних послуг від 05.12.2014 р. і чи пов'язані ці сплати із наданням правової допомоги у даній справі.

Однак, такий висновк суду не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що відповідно до розписки 29.07.2013 р. ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_1 строком на один рік 51200 гривень в дужках розписки зазначена сума 6400,00 доларів, які зобов'язався повернути в строк.

У визначений договором строк повернення коштів, відповідач свої зобов'язання не виконав, чим порушив права позивача і які підлягають захисту в судовому порядку.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного суду України від 2 липня 2014 року по справі № 6-79 цс 14, вбачається, що аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України.

Розрахунок процентів за користування коштами та розрахунок 3 % річних має здійснюватись із основної суми боргу в 51200 грн., а не із 6400 дол. США як це здійснено позивачем. Отже три відсотки річних буде складати 64,80 грн.. Розмір процентів за період користування коштами буде складати наступні суми: за період з 29.07.2013 р. по 12.08.2013 р. - 147,28 грн., з 13.08.2013 р. по 14.04.2014 р. - 2 233,86 грн., з 15.04.2014 р. по 16.07.2014 р. - 1 239,32 грн., з 17.07.2014 р. по 28.07.2014 р. - 210,41 грн., а всього 3 830,87 гривень.

Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративним справах» від 20.12.2011р. розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

05.12.2014року ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_1 уклали договір про надання юридичних послуг. ОСОБА_4 є фахівцем в галузі права, що підтверджується дипломом про вищу освіту. Згідно вище зазначеного договору між сторонами було підписано акт приймання -передачі виконаних робіт та надання послуг від 28.01.20015року в якому зазначено наданий перелік робіт та послуг у відповідності до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративним справах».

28 січня 2015року позивачем оплачено 7000,00грн. відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру, підстава платежу договір від 05.12.2014року, акт від 28.01.2015року.

Тобто при вирішенні питання стягнення судових витрат щодо компенсації витрат на правову допомогу, суд першої інстанції не звернув увагу, що в матеріалах справи міститься акт приймання -передачі виконаних робіт та надання послуг від 28.01.20015року в якому зазначено наданий перелік робіт та послуг, а також зазначена їх вартість.

Крім того суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що з квитанції до прибуткового касового ордеру № 1 від 28.01.2015 р. на суму 7000,00 грн. не можливо ідентифікувати за що саме позивачем сплачувалися кошти, оскільки зазначена квитанція відповідає вимогам фінансового документу, в ній зазначена підстава платежу з посиланням на договір.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у стягненні витрат на оплату правової допомоги, оскільки позивачем надані всі відповідні докази на підтвердження понесених витрат по оплаті правової допомоги.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду в частині відмови в стягнення витрат на правову допомогу не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції в цій частині ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вимог відповідно до ст. 309 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач передавав відповідачу кошти в доларах в сумі 6400,00, а також те що зазначена обставина підтверджується поясненнями свідка, а суд не взяв цей доказ до уваги, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки в тексті розписки зазначено, що відповідач позичив гривні, а в дужках написано 6400,00 доларів. Належним та допустимим доказом у боргових зобов'язаннях є розписка, в зазначеній розписці в дужках є посилання на долари, разом з цим в світовому обігу валют наявні долари США, долари Австралійські, долари Сінгапурський та інші, в борговій розписці не зазначено яку саме валюту відповідач зазначив в лапках. Крім того пояснення письмові та усні свідка в боргових зобов'язання, щодо обставин укладання угоди не є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 57,60 КПК України.

Судовий збір в сумі 584,00 грн. сплачений позивачем за подання позовної заяви підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 лютого 2015 року в частині відмови в задоволені позовних вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу та стягнення судового збору скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 (інд. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (інд. НОМЕР_2) витрати на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн. та 584,00 грн. судових витрат.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий:

Судді: