РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

Справа №668/2411/15-ц

Пров. №2/668/974/15

20.04.2015

Суворовський районний суд м. Херсона у складі:

головуючого судді Гаврилова Д.В.,

при секретарі Підгрушко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору: Відділ державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні, про визнання договору дійсним, визнання права власності на майно та звільнення майна з під арешту,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив визнати дійсним договір купівлі продажу автомобілю Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1, визнати за ним право власності на вказаний автомобіль та виключити його з акту опису і арешту.

Позові вимоги мотивовані тим, що в листопаді 2011 року на підставі укладеної усної попередньої домовленості позивач придбав у ОСОБА_2 автомобіль Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1, на підтвердження цього відповідачем написано розписку та оформлено на імя позивача довіреність. Пізніше зясувалось, що у звязку з примусовим виконанням рішення суду про стягнення заборгованості на все майно ОСОБА_2, у тому числі і на спірний автомобіль, ВДВС Суворовського РУЮ у м. Херсоні накладено арешт.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги повністю підтримав, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Відповідач та третя особа в судове засідання не зявились, про розгляд справи належним чином повідомлені, письмових заперечень проти позову не надходило.

Враховуючи те, що позивач не заперечував проти заочного розгляду, суд вирішив проводити розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення позивача, зясувавши обставини справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що власником транспортного засобу Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1, на підставі свідоцтва про реєстрацію є ОСОБА_2, яка на підставі довіреності від 18.11.2011 року надала ОСОБА_1 право експлуатувати та розпоряджатись вказаним транспортним засобом. Договір купівлі-продажу рухомого майна між ними не укладався, перереєстрація автомобілю за новим власником не проводилась.

Згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Частиною 2 ст. 220 ЦК України визначено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388 «Про затвердження порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» визначено порядок державної реєстрації автомобілів, який є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів.

Відповідно до п. 7 цього Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати транспортні засоби протягом десяти діб після їх придбання.

Пунктом 8 Порядку визначено, що державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів і таке інше.

Цим же пунктом визначено перелік документів, які підтверджують правомірність придбання транспортних засобів. Зокрема, до таких документів віднесено договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, договори купівлі-продажу транспортних засобів, оформлені в Державтоінспекції, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби.

Таким чином, права власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності у особи на транспортний засіб виникає після вчинення правочину та державної реєстрації такого транспортного засобу за цією особою. Належними документами, які підтверджують перехід права власності на автомобіль є письмові правочини, оформленні в Державтоінспекції, або засвідчені належним чином, тобто нотаріально.

Позивач стверджує, що між сторонами укладався договір купівлі-продажу автомобіля, що підтверджується наявністю розписки відповідача та довіреності на його імя. Однак усне вчинення договору купівлі-продажу автомобілю без його нотаріального посвідчення суперечить вимогам чинного законодавства, тому суд вважає цей договір купівлі-продажу нікчемним та таким, що згідно вимог ч. 1 ст. 216 ЦК України не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. До матеріалів справи не долучено жодних доказів, які б свідчили про те, що сторонами укладався договір купівлі-продажу у письмовій формі та відповідач ОСОБА_2 ухилилася від нотаріального посвідчення цього договору.

Отже, враховуючи те, що позивач не укладав з відповідачем ОСОБА_2 будь-якого письмового правочину щодо відчуження автомобілю, не проводив державної реєстрації транспортного засобу за собою, то підстави для визнання договору дійним відсутні і у позивача не виникло право власності на спірний автомобіль.

Отже, позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 216, 220, 328, 334 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 209, 213-218, 224-233 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору: Відділ державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні, про визнання договору дійсним, визнання права власності на майно та звільнення майна з під арешту відмовити

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України, згідно якого рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_3