Справа № 307/3689/13-ц
У Х В А Л А

Іменем України

23 листопада 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Панька В.Ф.

суддів Куштана Б.П., Мацунича М.В.

при секретарі Дашковській С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який представляє інтереси ОСОБА_2 на рішення Тячівського районного суду від 05 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Управління Держземагенства у Тячівському районі, Державна інспекція сільського господарства Закарпатської області про встановлення земельного сервітуту,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка ОСОБА_2 разом з ОСОБА_4 придбали житловий будинок по вул. Лазівській № 10 в м. Тячів. В подальшому вул. Лазівська переіменована на вул. Метелови. З 1990 року затверджено передачу в експлуатацію будинку № 7 по вул. Метилова, який межує з будинком № 5, земельна ділянка якого належить ОСОБА_3 Стверджує, що підїзд до будинку № 7 по вул. Метилова позивачка може здійснити тільки через земельну ділянку відповідачки ОСОБА_3 Дану обставину підтверджує лист Управління Держемагенства у Тячівському районі від 18.06.2013 року, де зазначено, що земельна ділянка ОСОБА_3 знаходиться на тому самому місці, де до будинку позивачки зазначена підїзна дорога. Просила встановити земельний сервітут щодо земельної ділянки ОСОБА_3 для визначення права проїзду.

Рішенням Тячівського районного суду від 05.05.2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, де треті особи: Тячівська міська рада, Управління Держземагенства у Тячівському районі, Державна інспекція сільського господарства у Закарпатській області, про встановлення земельного сервітуту відмовлено. Судові витрати покладено на позивачку.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. Апеляційна скарга мотивована порушенням норм матеріального та процесуального права, так як суд не зясував всі обставини, які мають істотне значення для справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до тверджень апелянта про відсутність в матеріалах справи технічної документації, в тому числі схеми розпаювання земель КСП «Тячівське», що свідчить про неналежне виконання службовою особою Держземагенства у Тячівському районі своїх службових обовязків, що заподіяло істотну шкоду правам та інтересам громадян, що призвело до неповного зясування справи та зробило неможливим роботу експерта без повного зясування обставин. Просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення яким, позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Крім того, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу просив відхилити та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Разом з тим ч.1 ст. 401 ЦК право користування чужим майном ( сервітут ) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Згідно з ст. 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, звязку і трубопроводів, забезпечення водопостачання меліорації, тощо. Особа має право вимагати від власника ( володільця ) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності від власника ( володільця ) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно договору купівлі-продажу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 придбали житловий будинок № 10 по вул. Лазівська у ОСОБА_5, ОСОБА_6 ( а.с. 11-12). Вказаний будинок 30.10.1967 року зареєстрований в Хустському міжміському бюро технічної інвентаризації по ? частині за ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.13). ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом ВМА №298459 успадкувала ? частину житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться в м. Тячів, по вул. Лазівська, буд. № 5(бувший 12), Закарпатської області, який належав померлому ОСОБА_7 на підставі : свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого Тячівським міським відділом комунального господарства за № 633 від 14.03.1963 року, зареєстрований в Тячівському міському бюро технічної інвентаризації за номером № 119 в реєстраційній книзі № 5.(а.с. 33).

З матеріалів справи вбачається, що висновком комісії Тячівської міської ради з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів, розвитку міста та села, екології, охорони навколишнього природного середовища та раціонального використання природних ресурсів по розгляду звернення гр. ОСОБА_8, щодо спірного питання на місцевості, про визначення підїзної дороги до власного дворогосподарства в м. Тячів по вул. Метелови, 7а виявила: будинок у якому проживає заявниця ОСОБА_8 належить її матері ОСОБА_2 На земельній ділянці, де розташований даний будинок, норму межі не встановлено та не виготовлено Державний акт, який посвідчує право власності. ОСОБА_8 отримала рішення Тячівської міської ради за № 200 від 23.11.1982 р. на виділення земельної ділянки 0,07 га для будівництва житлового будинку ( рішення дійсне 3 роки згідно норм забудови) . За період 1982 р. по 2011 р. будівництво на даній земельній ділянці не розпочато. ОСОБА_8 самовільно захопила та загородила земельну ділянку орієнтовною площею 0,50 га. Зробити підїзну дорогу до земельних ділянок вище вказаних громадян неможливо. Комісія запропонувала користуватися дорогою, яка нанесена на карті земель загального користування в ур. «Метелови», а міська рада взмозі надати технічну допомогу для впорядкування даної підїзної дороги.

Статтею 100 ЗК України та ч. 1 ст. 402 ЦК України, встановлено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Згідно ч.ч.2,3 ст. 402 ЦК України земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

На підставі ст. 403 ЦК України, сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобовязана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Згідно ч. 1 ст. 404 ЦК України, ст. 99 ЗК України, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, тощо.

На встановлення земельного сервітуту має право власник або законний користувач земельної ділянки для реалізації в повному обсязі права власності або права користування земельною ділянкою. Умовою для встановлення земельного сервітуту є необхідність використання чужої земельної ділянки для обслуговування своєї ділянки. Підставою для встановлення земельного сервітуту є: домовленість між власником сусідніх земельних ділянок, зафіксована відповідним договором; а у випадку відсутності домовленості рішення суду.

Таким чином, чинне законодавство передбачає, що земельний сервітут встановлюється по домовленості сторін, а якщо домовленість відсутня за рішенням суду. Закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що використання своєї земельної ділянки для проходу чи проїзду не можливе іншим способом, окрім, як шляхом обтяження земельної ділянки відповідача ОСОБА_3 земельним сервітутом.

Разом з тим, висновок експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № СЕ-1-1-262/14 від 19.12.2014 р. не містить висновків про неможливість іншого способу забезпечення підїзду до домоволодіння позивачки іншим шляхом як встановлення земельного сервітуту.

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що земельний сервітут не може бути встановлений згідно висновку судової земельно-технічної експертизи № СЕ-1-1-262/14 від 19.12.2014 р., оскільки вказаний висновок є неповний та не містить висновків про неможливість іншого способу забезпечення підїзду до домоволодіння окрім, як встановлення земельного сервітуту, а позивач ОСОБА_2 відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не довела необхідність встановити земельний сервітут на земельній ділянці відповідачки ОСОБА_3

Зважаючи на наведене, колегія суддів апеляційного суду Закарпатської області вважає, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 слід відхилити як необгрунтовану та безпідставну й залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 98, 99, 100 ЗК України, ч.1 ст. 401 ЦК України, ч.2,3 ст. 402 ЦК України, ст.ст. 403, 404 ЦК України, ст.ст.10, 60, 303, 307, 308, 314 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Тячівського районного суду від 05 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді :