РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 грудня 2015 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Шалагінової А.В.,

при секретарі Гончаренко М.А.,

за участю:

відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, цивільну справу за позовом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1, третя особа Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, про відшкодування до Державного бюджету витрат, повязаних з навчанням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ, у розмірі 24 710,30 гривень,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 р. Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1, третя особа Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, про відшкодування витрат, повязаних з навчанням.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідач проходив службу в органах внутрішніх справ України з 01.09.2007 року по 29.11.2011 року.

Відповідно до Законів України „Про освіту", „Про вищу освіту", „Про міліцію", Указу Президента України від 23.01.1996 року №77„Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів", Постанови КМУ від 22.08.1996 року №992 „Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням", 01.09.2007 року та 01.09.2009 року між курсантом ОСОБА_1, ГУМВС України в Запорізькій області та ДДУВС укладено договори про підготовку фахівця у ДДУВС.

Згідно з наказом ректора ДДУВС №256 від 29.07.2006 року відповідач зарахований курсантом на навчання до ДДУВС.

Згідно з наказом ректора ДДУВС №239 від 26.07.2010 року відповідач отримав вищу юридичну освіту освітньо-кваліфікаційного рівня „спеціаліст" та отримав відповідний диплом, після чого був направлений до ОВС.

Згідно з наказом ГУМВС України в Запорізькій області №239/с від 26.07.2010 року відповідач призначений на посаду слідчого СВ Орджонікідзевського РВ ЗМУ.

Згідно з наказом ГУМВС України в Запорізькій області №408о/с дск від 29.11.2011 року відповідач звільнений з займаної посади відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України в запас Збройних сил України за п. 64 „ж" (за власним бажанням).

Звільнення з ОВС після закінчення навчання до встановленого трирічного терміну є однією з підстав відшкодування особами витрат пов'язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі МВС України.

Розділи 3 та 4 договору передбачають підстави, розмір та порядок відшкодування вартості навчання в разі дострокового розірвання договору.

Пунктом 2.3.6 вказаного договору також передбачено, що в разі звільнення з ОВС по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав, зазначених у п.3 договору, відповідач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі згідно з затвердженим розрахунком.

Відповідно до ст. 18 Закону України „Про міліцію", особи начальницького складу ОВС, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманні у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому КМУ. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Згідно з розрахунком витрат, здійсненим відповідно до Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом МВС України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 17.07.2007 року, відповідач повинен відшкодувати витрати, пов'язані з його утриманням у ДДУВС в розмірі 24 710 грн. 03 коп..

Відповідно до п. 2.1 цього Порядку відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у ВНЗ, а саме витрат на: грошове, продовольче, речове, медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Відповідно до п.п. 2.1.1 цього Порядку витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання.

Таким чином, відповідач звільнившись з ОВС за власним бажанням, порушив вимоги п. 2.3 договорів, укладених 01.09.2007 року та 01.09.2009 року, тому він зобов'язаний відшкодувати витрати пов'язані з його утриманням в ДДУВС.

На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на користь Державного бюджету на рахунок Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ витрати, пов'язані з навчанням у розмірі 24 710 грн. 39 коп. та судовий збір в розмірі 247 грн. 10 коп. (арк. справи 25).

Ухвалою від 9 грудня 2013 р. провадження у даній справі було відкрито (арк. справи 30).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2014 р. у задоволенні позовних вимог Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ було відмовлено (арк. справи 105).

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 9 липня 2014 р. рішення суду першої інстанції було залишено без змін (арк. справи 148151).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 р. рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12 березня 2014 р. та ухвала Апеляційного суду Запорізької області від 9 липня 2014 р. скасовані, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції (арк. справи 183-186).

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2015 р. справа була прийнята до провадження та призначена до судового розгляду у відкритому судовому засіданні (арк. справи 190).

У звязку із перебуванням відповідача у тривалих відрядженнях в зоні АТО провадження у справі зупинялося ухвалами суду від 4 червня 2015 р., 1 липня 2015 р., 21 серпня 2015 р. на час відряджень відповідача.

Представник позивача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд вважав за таких обставин можливим розглянути справу за відсутності представника позивача з урахуванням наявних у справі доказів, а також письмових пояснень з приводу заперечень відповідача (арк. справи 7174).

У судовому засіданні, яке відбулось 2 грудня 2015 р., відповідач позовні вимоги не визнав з тих підстав, що вважає договори, укладені із позивачем та третьою особою від 01.09.2007 р. та 01.09.2009 р., такими, що порушують його конституційне право на освіту. Зазначив, що він дійсно звільнився з органів МВС за власним бажанням, до закінчення трирічного терміну, обумовленому цими договорами (в ОВС він пропрацював трохи менше трьох років), оскільки заробітна плата, яку він отримував була замала. Він пішов працювати до податкових органів, тобто залишився на державній службі в правоохоронній системі. Крім того, вважав необґрунтованими розрахунки витрат на навчання, надані позивачем в обґрунтування розміру позовних вимог. Також, в матеріалах справи наявні письмові заперечення відповідача проти позову (арк. справи 4454), в яких він обґрунтував свою позицію посиланнями на норми чинного на той час законодавства.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про що в матеріалах справи наявні рекомендовані поштові повідомлення про вручення судових повісток. Суд вважав за таких обставин можливим розглянути справу за відсутності представника третьої особи з урахуванням наявних у справі доказів

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.

Відповідно до Законів України „Про освіту", „Про вищу освіту", „Про міліцію", Указу Президента України від 23.01.1996 року №77 „Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів", Постанови КМУ від 22.08.1996 року №992 „Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням" (в редакції, чинній на час укладання договорів), 01.09.2007 року та 01.09.2009 року між курсантом ОСОБА_1, ГУМВС України в Запорізькій області та ДДУВС укладено договори про підготовку фахівця у ДДУВС (арк. справи 6, 7).

Згідно з наказом ректора ДДУВС № 256 від 29.07.2006 року відповідач зарахований курсантом на навчання до ДДУВС (арк. справи 16).

Згідно з наказом ректора ДДУВС № 234 від 26.06.2010 року відповідач отримав вищу юридичну освіту освітньо-кваліфікаційного рівня „спеціаліст" та отримав відповідний диплом, після чого був направлений до ОВС (арк. справи 15).

Згідно з наказом ГУМВС України в Запорізькій області №239 о/с від 26.07.2010 року відповідач призначений на посаду слідчого СВ Орджонікідзевського РВ ЗМУ(арк. справи 13).

Згідно з наказом ГУМВС України в Запорізькій області №408 о/с дск від 29.11.2011 року відповідач звільнений з займаної посади відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України в запас Збройних сил України за п. 64 „ж" (за власним бажанням) (арк. справи 14).

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про освіту» випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 64 Закону України «Про вищу освіту» фінансування за рахунок видатків Державного бюджету України підготовки фахівців з вищою освітою за напрямами і спеціальностями відповідних освітньо-кваліфікаційних рівнів у вищих навчальних закладах державної форми власності здійснюється в обсягах, необхідних для забезпечення на кожні десять тисяч населення навчання не менше як ста студентів у вищих навчальних закладах першого і другого рівнів акредитації та ста вісімдесяти студентів у вищих навчальних закладах третього і четвертого рівнів акредитації.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про міліцію» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням.

За умовами укладених договорів від 01.09.2007 року та 01.09.2009 року було визначено обов'язки сторін, згідно яких ДДУВС (виконавець) зобов'язався забезпечити теоретичну та практичну підготовку, видати документ про освіту тощо, ГУ МВС в Запорізькій області (замовник) зобов'язувався забезпечити проходження практики та стажування, призначити випускника на посаду, інформувати ДДУВС про звільнення особи протягом трьох років після закінчення навчання тощо, а особа (відповідач) зобов'язувалася виконувати в повному обсязі навчальну програму, сумлінно ставитися до навчання, після закінчення навчання прибути до місця призначення, приступити до виконання службових обов'язків, відпрацювати не менше три роки.

Відповідно до положень п. 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 992 від 22 серпня 1996 року (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Також згідно з умовами п. 2.3.6 договорів відповідач зобов'язувався у разі звільнення з органів внутрішніх справ до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п. 3 договору, відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Як передбачено частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з вимогами пункту 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Згідно з п. 2.1 договорів відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, а саме: витрат на грошове, продовольче, речове, медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Відповідно до п. 2.1.1 договору витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання.

Відповідно до умов п. 4.3 договорів, сума відшкодованих витрат зараховується до державного бюджету і використовується в порядку, визначеному чинним законодавством. У разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх суми відбувається в судовому порядку.

Обов'язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання також встановлений ст. 2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» (далі - Указ Президента), відповідно до якої особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації відпрацювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до Державного бюджету повну вартість навчання.

Згідно з п. п. 8, 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992 (далі - Порядок), випускник вищого навчального закладу зобов'язаний відпрацювати за місцем призначення не менш трьох років, а в разі неприбуття за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням звільнення його за ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до Державного бюджету вартість навчання.

Відповідно до п. 3 ст. 1 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 березня 2007 р. № 313 цей Порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС (далі - особи), витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі: звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.

Так, ОСОБА_1 прослужив в органах внутрішніх справ після закінчення навчального закладу менше трьох років (був зарахований на службу в ОВС з 28 липня 2010 р. та звільнений з 29 листопада 2011 р.) і був звільнений за власним бажанням, тому на підставі умов договору та приведених вимог законодавства зобовязаний відшкодувати витрати, повязані з його навчанням.

Згідно із розрахунком витрат, здійсненим відповідно до вказаного Порядку витрати, пов'язані з утриманням ОСОБА_1 в Дніпропетровському ДУВС, складають 24 710 грн. 03 коп. (арк. справи 1724).

Відповідачем не наведено обставин за наявності яких він звільняється від відповідальності по відшкодуванню фактичних витрат пов'язаних з його утриманням в університеті. Також, відповідач відповідно ст. 60 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів того, що позивач у період навчання відповідача не здійснював належним чином його утримання, продовольче, речове та грошове забезпечення, не ніс витрат за теплоенергію, з водопостачання та водовідведення, електропостачання, та забезпечення медикаментами.

Також, суд звертає увагу на ту обставину, що відповідач знав, що під час його навчання університетом здійснюються певні витрати, проте не скористався своїм правом та не звертався до університету із відповідними заявами щодо розяснення йому підстав та розміру понесених витрат, з приводу їх оскарження або відмови від отримання певних послуг, за які були понесені витрати. Відповідач не скористався і правом на розірвання договорів відповідно до умов пункту 5.2 цих договорів у разі неналежного їх виконання.

Крім того, зазначаючи про неконституційність, на його думку, укладених договорів, позивач не скористався правом на звернення до суду з вимогами про визнання цих договорів недійсними як під час навчання, так і після його закінчення.

Суд зазначає, що умови договору є такими, що витрати на навчання стягуються тільки у випадку невідпрацювання трирічного строку. Тобто, якщо б відповідач відпрацював трирічний строк в міліції, то навчання для нього було б безоплатним. Оскільки він не виконав взятого на себе зобов'язання, то підлягає застосуванню відповідальність, яка передбачена договором та нормативними актами.

Підсумовуючи вищевикладене, суд задовольняє позов у повному обсязі.

На підставі статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету на рахунок Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ: ГУДКСУ у Дніпропетровській області м. Дніпропетровськ, МФО 805012, , р/р 0008, витрати, повязані з навчанням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ у розмірі 24 710 (двадцять чотири тисячі сімсот десять) гривень 39 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 247 (двісті сорок сім) гривень 10 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Вступна та резолютивна частини рішення ухвалені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 2 грудня 2015 року.

Повний текст рішення виготовлено 7 грудня 2015 року.

Суддя А.В. Шалагінова