Справа № 226/2098/15-ц
Провадження №2/226/1003/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Петуніна І.В.,

при секретарі Альберті О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Димитров справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди в обґрунтування якого вказав, що з відповідачем по справі він знаходився у трудових відносинах з 13.02.2008 року по 09.06.2015 року, працюючи у якості гірничомонтажника. У день звільнення він не працював. При звільненні йому не було виплачено заробітну плату за квітень, травень, червень на загальну суму 12259,63 грн. Оскільки він звернувся з вимогою про розрахунок 19.06.2015р., то просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку з 20.06.2015р. по 20.07.2015р. з розрахунку: 303,99 х 20 робочих днів = 6079,80 грн. Також вважає, що діями відповідача йому спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях у звязку з порушенням його законного права на вчасне отримання зароблених ним грошей та матеріальних труднощах у звязку з цим на протязі тривалого часу. Це привило до порушення його звичного життєвого устрою, він став замкнутий, малотовариський, так як був змушений неодноразово приїздити на підприємство з метою зясування строків погашення заборгованості. Причиною його моральних страждань є також протиправна діяльність відповідача у вигляді негідного, неповажного та несправедливого відношення до нього та до його прав. Все це стало приводом до негідного, неповажного та несправедливого відношення до нього та до його прав. Все це стало приводом до його психічних страждань, психічному хвилюванню та збудженню, короткочасному розладу його психічного стану у звязку з необхідністю нормального існування сімї (харчування, придбання необхідних речей), адже такими діями відповідача його було вимушено займати гроші, що в свою чергу змінило образ та спосіб його життя: втрата нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, через неможливість віддати довгий час гроші, що породжувало постійне непорозуміння з близькими для нього людьми. Все це потребує додаткових зусиль для організації свого життя. Моральну шкоду оцінює в 2000 грн., які просить стягнути з відповідача на його користь.

Позивач, представники сторін до судового засідання не зявилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. Позивач та його представник надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, на позові наполягають, представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, з позовом згоден крім моральної шкоди, у задоволенні якої просить відмовити у повному обсязі.

Судом встановлено, що позивач 09.06.2015р. був звільнений за власним бажанням за ст.38 ч.1 КЗпП України, заборгованість складає: за квітень 2015р. 1109,41 грн.; за травень 2015р. 6272,86 грн.; за червень 2015р. 4877,36 грн., що встановлено на підставі трудової книжки, довідки відповідача (а.с.2, 4).

Згідно довідки відповідача від 25.06.2015р., середньоденний заробіток позивача складає 303,99 грн. (а.с.3).

З вимогою про погашення заборгованості позивач звернувся до відповідача 19.06.2015р. (а.с.6).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 цього Кодексу.

Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільнені робітника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як встановлено судом, позивач звільнився 09.06.2015р., звернувся за розрахунком 19.06.2015р., остаточний розрахунок з позивачем не проведений.

За змістом ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Оскільки відповідачем порушені вимоги закону, у відповідності до ст.117 КЗпП України, з відповідача належить стягнути на користь позивача його середній заробіток за весь час затримки належних йому при звільненні сум по день фактичного розрахунку.

Суд вважає, що стягненню підлягає сума: 6079,80 грн. з розрахунку 303,99 грн. х 20 робочих днів за період з 21.06.2015р. по 20.07.2015р.

Згідно ч.1 ст.2371 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи вищенаведене, надані суду докази, отримання у період затримки пенсії, суд вважає, що розмір моральної шкоди складає 400 грн., що відповідає вимогам розумності та справедливості.

На підставі ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню відповідно до пропорційно задоволених вимог майнового та немайнового характеру, судовий збір у розмірі 292,32 грн.

На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.116, 117, 2371 КЗпП України, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 209, 212, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Красноармійськвугілля» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 12259 (дванадцять тисяч двісті пятдесят девять),63 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 6079 (шість тисяч сімдесят девять),80 грн. та моральну шкоду у розмірі 400 (чотириста) грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Красноармійськвугілля» на користь держави судовий збір у сумі 292,32 грн.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя