Справа № 458/32/15 Головуючий у 1 інстанції: Строна Т.Г.
Провадження № 22-ц/783/2719/15 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Глинський О.А.,

за участі представника відповідача Турківської РДА ЛО - Галича М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Турківської районної державної адміністрації Львівської області на рішення Турківського районного суду Львівської області від 11 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Турківської районної державної адміністрації Львівської області, Управління державної казначейської служби України у Турківському районі Львівської області про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Турківського районного суду Львівської області від 11 лютого 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто із держаного бюджету Турківської районної державної адміністрації Львівської області на користь ОСОБА_4 1000грн. відшкодування спричиненої йому моральної шкоди. Вирішено питання судових витрат.

Вказане рішення оскаржила Турківська РДА Львівської області.

В своїй апеляційній скарзі просять рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Вважають, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Зазначає, що суд не звернув уваги на те, що в матеріалах справи не міститься жодного доказу, який би підтверджував неприємні почуття позивача, а саме занепокоєння, нервозності, страху, відчаю, приниження, також доказів про те, що позивач став менше уваги приділяти сім'ї. Судом не наведено жодних необхідних мотивів, з яких він виходив під час розрахунку розміру моральної шкоди в розмірі 1000 грн., не встановлено глибини, обсягу фізичних та душевних страждань позивача, жодними доказами не встановлено причинного зв'язку між неправомірними діями відповідача і занепокоєнням позивача, його нервозності, сорому, страху, відчаю, приниження, не встановлений причинний зв'язок із погіршенням відносин позивача із сім'єю. Тобто фактично не доведено спричинення позивачу відповідачем моральної шкоди.

Позивач та представник відповідача УДКС України у Турківському районі Львівської області у судове засідання не з'явилися. Від позивача до суду надійшла заява з проханням про розгляд справи у його відсутності, відповідач причин неявки свого представника не повідомив.

Колегія суддів вважала за можливе проводити розгляд справи у відсутності вказаних осіб, що беруть участь у справі (їх представників) та у судове засідання не з'явились, зважаючи на те, що такі особи повідомлялись про час та місце розгляду справи належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України та заяву позивача про розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача Турківської районної державної адміністрації на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги виходив з того, що неправомірними діями відповідача Турківської РДА позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що внаслідок неправомірних дій РДА (надання відповіді на його запит не у повній мірі) позивач переніс неприємні почуття приниження, хвилювання, занепокоєння, страху, знервованості, відчаю. Також, захищаючи своє право змушений був звертатися до адвоката, суду, витрачати свій вільний час, кошти на відвідини адвоката та участь у судовому засіданні, став менше приділяти уваги сім'ї. Вказане супроводжувалось для нього стресовими ситуаціями, коли суд першої інстанції відмовив йому у задоволенні позову. Така ситуація продовжувалась тривалий термін з квітня 2014 року по лютий 2015 року. Крім цього, і на час ухвалення даного рішення - рішення адміністративного суду, яким позов ОСОБА_4 задоволено - вказаним відповідачем не виконано. Суд вважав, що між діями відповідача та заподіяною шкодою позивачу існує причинний зв'язок та вина відповідача у заподіянні такої. Вказані висновки суд обґрунтовував постановами адміністративних судів, показаннями свідків: позивача та його представника ОСОБА_5, а також фактом звернення позивача із заявою про видачу йому виконавчого листа для виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції безпідставними, такими, що суперечать обставинам справи та вимогам закону, доводи ж апеляційної скарги - обґрунтованими.

Так, як вбачається із матеріалів даної справи, справи №813/3631/14 Львівського Окружного адміністративного суду та сторонами не оспорювалось, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 5.11.2014 року дійсно було апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 5.06.2014 року та частково задоволено позов ОСОБА_4 Визнано частково протиправною бездіяльність Турківської районної державної адміністрації Львівської області в задоволенні запиту ОСОБА_4 від 11.04.2014 року. Зобов'язано Турківську районну державну адміністрацію Львівської області задовольнити запит ОСОБА_4 від 11.04.2014 року в повному обсязі та надати на даний запит повну і достовірну інформацію.

Однак, відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Крім цього, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди у даному випадку підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Крім цього, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У справах про дискримінацію позивач зобов'язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. У справах щодо звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності чи застосування до працівника з боку керівника або роботодавця заходів впливу (переведення, атестація, зміна умов праці тощо) у зв'язку з повідомленням таким працівником про порушення вимог Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" іншою особою обов'язок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на наведене при вирішенні спору про стягнення моральної шкоди суду слід встановити: 1. наявність заподіяної позивачу шкоди; 2. протиправність діяння відповідача; 3. наявність причинного зв'язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача.

При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Як вбачається із матеріалів справи та змісту рішення, суд першої інстанції цих вимог закону не дотримав.

Дійсно, згаданим судовим рішенням адміністративного суду, встановлено протиправність бездіяльності відповідача Турківської РДА щодо надання позивачу у повній мірі відповіді на поданий ним запит.

Однак належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння позивачу моральної шкоди та того, що така була спричинена позивачу саме вказаною протиправною бездіяльністю відповідача позивачем не подано та судом відповідно не здобуто.

Згідно змісту п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Жодних доказів на підтвердження тих негативних наслідків про які стверджує суд першої інстанції, як про заподіяну позивачу моральну шкоду (почуття приниження, хвилювання, занепокоєння, страху, знервованості, відчаю, необхідність звертатися до адвоката та суду для захисту своїх прав, витрати свого вільного часу, коштів на відвідини адвоката та участь у судовому засіданні, зменшення уваги до сім'ї), - немає.

Пояснення позивача та адвоката ОСОБА_5 (який не був представником позивача у згаданій адміністративній справі та у такій взагалі участі не брав), на думку колегії суддів, не слід вважати належними та допустимими доказами на підтвердження спричинення позивачу саме таких негативних наслідків.

Так, пояснення самого позивача, допитаного як свідка, не слід брати до уваги без будь-яких інших доказів, які могли б бути представленими на підтвердження його доводів та стверджували б певні об'єктивні дані, оскільки він є заінтересованою особою у справі та його покази повинні бути підтверджені додатково. Крім цього, пояснення позивача з приводу заподіяння йому моральних страждань, а конкретно їх негативних наслідків не деталізовані та не конкретизовані: про період (періоди) коли такі негативні наслідки мали місце, при яких обставинах, в чому конкретно полягали, тощо. Покази адвоката ОСОБА_5 щодо цих же негативних наслідків базуються на поясненнях самого позивача, що є заінтересованою особою та не підтверджуються жодними іншими об'єктивними даними.

Крім цього, факт звернення до суду позивача за захистом своїх прав не слід взагалі вважати негативними наслідками та спричиненою шкодою.

Жодних інших доказів на підтвердження спричинення позивачу шкоди ним не представлено та судом не здобуто, а тому факт заподіяння такої не слід вважати доведеним.

Зважаючи на вказане сам факт встановлення протиправності бездіяльності відповідача не може бути підставною для стягнення не спричиненої шкоди саме цією бездіяльністю.

Тому висновки суду першої інстанції не слід вважати підставними, а рішення таким, що відповідає обставинам справи та вимогам закону, доводи ж апеляційної скарги - обґрунтованими.

Враховуючи наведене рішення суду слід скасувати з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог. Вказаним слід задовольнити апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 303, 305, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.2-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу Турківської районної державної адміністрації Львівської області - задовольнити.

Рішення Турківського районного суду Львівської області від 11 лютого 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до Турківської районної державної адміністрації Львівської області, Управління державної казначейської служби України у Турківському районі Львівської області про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: В.Я. Бакус

Т.А. Гірник