У х в а л а

іменем україни

18 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Парінової І.К., Попович О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми, за касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_1, на рішення апеляційного суду Харківської області від 19 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 01 березня 2011 року ОСОБА_5 взяв в борг у ОСОБА_6 27 000 доларів США, які зобов'язався повернути в термін до 01 вересня 2012 року та виплатити ОСОБА_6 компенсацію за користування грошима в розмірі 3000 доларів США.

На підтвердження своїх зобов'язань ОСОБА_5 видав ОСОБА_6 надруковану та власноручно підписану ним розписку.

За життя 13 січня 2009 року ОСОБА_6 склав заповіт, згідно з яким заповів ОСОБА_1 все своє майно.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Після смерті ОСОБА_6, ОСОБА_1 прийняла спадщину шляхом подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини після смерті спадкодавця.

Вважала, що після смерті ОСОБА_6 до неї перейшло право вимоги грошового боргу за договором позики із ОСОБА_5

Посилаючись на вказані обставини та в порядку ст. ст. 625, 1016,1047, 1049,1216, 1218, 1222, 1234 ЦК України ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_5 на її користь заборгованість за договором позики від 01 березня 2011 року в розмірі 239 790 грн.

В судовому засіданні було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер та ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2013 року в якості правонаступників було залучено до участі у розгляді справи ОСОБА_3 та ОСОБА_2, оскільки вони є спадкоємцями ОСОБА_5 за заповітом і прийняли спадщину після його смерті та отримали в нотаріальній конторі свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом, кожний на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2014 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 з кожного з них по 121095 грн. на користь ОСОБА_1

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 19 листопада 2014 року, рішення суду першої інстанції скасовано та у справі ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_1, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки обов'язок ОСОБА_5 щодо повернення суми позики і компенсації перейшов до його спадкоємців - ОСОБА_2, ОСОБА_3, то наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що оскільки позивачка, яка є кредитором спадкодавця, не пред'явила вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину у строки, встановлені ч. 2 та ч. 3 ст. 1281 ЦК України, то вона позбавляється права вимоги.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судами встановлено, що 01 березня 2011 року ОСОБА_5 взяв в борг у ОСОБА_6 27 000 доларів США, які зобов'язався повернути в термін до 01 вересня 2012 року та виплатити ОСОБА_6 компенсацію за користування грошима в розмірі 3000 доларів США.

На підтвердження своїх зобов'язань ОСОБА_5 видав ОСОБА_6 надруковану та власноручно підписану ним розписку.

За життя 13 січня 2009 року ОСОБА_6 склав заповіт, згідно з яким заповів ОСОБА_1 все своє майно.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Після смерті ОСОБА_6, ОСОБА_1 прийняла спадщину шляхом подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини після смерті спадкодавця.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер.

Спадкоємцями ОСОБА_5 за заповітом є ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які прийняли спадщину після смерті спадкодавця та отримали в нотаріальній конторі свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом, кожний на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно з ч. 2 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини, спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги щодо спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкодавців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги.

Частиною 4 ст. 1281 ЦК України передбачено, що кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Частиною 1 ст. 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 пропустила передбачені ч. ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України строки звернення до суду з вимогами до спадкоємців ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5, оскільки звернулася до суду з позовом про стягнення боргу лише 25 липня 2014 року.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_5 про стягнення боргу ще у листопаді 2012 року.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2013 року у зв'язку зі смертю відповідача ОСОБА_5 до участі у розгляді справи було залучено його правонаступників: ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

При цьому суд апеляційної інстанції належним чином не врахував, що оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були залучені до участі у розгляді справи як правонаступники, то вони набули статусу відповідачів у справі зі всіма правами та обов'язками сторін у справі, в тому числі обов'язком відповідати за вже заявленими позовними вимогами.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом при ухваленні рішення у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права належним чином не встановлені, таке рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_1, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 19 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: В.М. Коротун

О.В. Попович

І.К. Парінова

С.П. Штелик