12 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Горелкіної Н.А., Євтушенко О.І., Журавель В.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом комунальної установи «Центральний міський стадіон» до ОСОБА_4, третя особа - контрольно-ревізійне управління в Миколаївській області, про відшкодування збитків,
за касаційною скаргою Комунальної установи «Центральний міський стадіон», подану представником - Кузнецовим Володимиром Олексійовичем, на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 27 жовтня
в с т а н о в и л а:
У травні 2011 року комунальна установа «Центральний міський стадіон» звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4, третя особа - контрольно-ревізійне управління в Миколаївській області, про відшкодування збитків.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що відповідач з
13 березня 2003 року по 28 лютого 2011 року працював на підприємстві позивача головним інженером і з ним було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Проведеною в січні-лютому 2011 року ревізією підзвітних відповідачеві товарно-матеріальних цінностей виявлено недостачу металобрухту в кількості 13,96 т від демонтажу колишніх щоглів освітлення на суму 36 742 грн 72 коп. та необґрунтованого списання 1 030 л пального на суму 4 819 грн 55 коп., Тому позивач просив стягнути з відповідача завдану майнову шкоду та судові витрати.
Справа розглядалась судами неодноразово.
Останнім рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від
2 липня 2014 року в задоволенні позовних вимог комунальної установи «Центральний міський стадіон» до ОСОБА_4, третя особа - контрольно-ревізійне управління в Миколаївській області, про відшкодування збитків відмовлено.
Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 27 жовтня

2014 року рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 2 липня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги комунальної установи «Центральний міський стадіон» до ОСОБА_4, третя особа - контрольно-ревізійне управління в Миколаївській області, про відшкодування збитків задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь комунальної установи «Центральний міський стадіон» в рахунок погашення збитків 1 638 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник комунальної установи «Центральний міський стадіон» - Кузнецов В.О. просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині стягнення з відповідача завданих збитків та судових витрат та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити або направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах касаційної скарги правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що за шкоду заподіяну підприємству, внаслідок порушення трудових обовʼязків, відповідач, з вини якого заподіяно шкоду, повинен був нести обмежену майнову відповідальність у розмірі свого середньомісячного заробітку, яка за наказом керівника підприємства в рахунок погашення заподіяної шкоди була відрахована.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 неналежно здійснював свої обовʼязки по контролю за витрачанням матеріальних цінностей підприємства.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Пленум Верховного Суду України в п. 8 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» № 14 від 29 грудня 1992 року (зі змінами, внесеними постановами від 28 березня 1997 року № 3 та від 3 грудня 1997 року № 12) роз'яснив, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП України), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір.

Суд апеляційної інстанції задовольняючи позовні вимоги частково, на підставі належно оцінених доказів поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_4 неналежно здійснював свої обовʼязки по контролю за матеріальними цінностями підприємства, чим було спричинено збитки останньому, врахувавши при цьому вже відраховану підприємством з відповідача завдану майнову шкоду в розмірі середньомісячної заробітної плати.

Враховував, що відповідачем компенсовано заподіяну майнову шкоду в розмірі середньомісячної заробітної плати, а доводи позивача про те, що відповідачем укладено договір про матеріальну відповідальність, а тому він несе повну матеріальну відповідальність в розмірі заподіяної шкоди, є безпідставними, оскільки посада останнього не відноситься до категорії працівників, з якими може бути укладено договір про повну матеріальну відповідальність.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов до висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Миколаївської області від 27 жовтня 2014 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Комунальної установи «Центральний міський стадіон», подану представником - Кузнецовим Володимиром Олексійовичем, відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 27 жовтня

2014 року в справі за позовом комунальної установи «Центральний міський стадіон» до ОСОБА_4, третя особа - контрольно-ревізійне управління в Миколаївській області, про відшкодування збитків залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Н.А. Горелкіна О.І. Євтушенко В.І. Журавель