АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/3457/13-ц Номер провадження 22-ц/786/526/15Головуючий у 1-й інстанції Кононенко С. Д. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Буленка О.О., Дорош А.І.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

за участю адвоката - Крекотень О.А.

представника позивача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 22 грудня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про виділ в натурі частки в будинковолодінні та виділення частки земельної ділянки.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року позивач ОСОБА_6 звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_5 В позовній заяві вказував, що йому на праві спільної часткової власності належить 1/4 частка житлового будинку з частиною надвірних споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, яку він отримав у спадщину після свого батька ОСОБА_7. Іншим співвласником вищевказаного житлового будинку є відповідач - ОСОБА_5, якому на праві спільної часткової власності належить 3/4 частки даного житлового будинку. Посилаючись на те, що протягом тривалого часу між ним та відповідачем існує спір стосовно користування вищевказаним житловим будинком та виділення у натурі його частки із спільного будинковолодіння, просив виділити в натурі та визнати за ним право власності на 1/4 частку в домооволодінні з господарськими будівлями, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, та виділити її в окремий об"єкт нерухомості. Також просив визначити порядок користування земельною ділянкою, виділивши йому частину земельної ділянки, яка знаходиться за вищевказаною адресою, після проведення експертизи відповідно до одного з варіантів, запропонованих експертом.

У жовтні 2013 року, в свою чергу, ОСОБА_5, звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_6, в якій посилаючись на обставини, аналогічні вище-наведеним, та вказуючи, що між ним та ОСОБА_6 до цього часу не досягнуто згоди щодо порядку користування земельною ділянкою в даному домоволодінні і реального розпо-ділу належного їм на праві спільної часткової власності спадкового майна, яке становить по 1/4 частині домоволодіння кожному, просив розділити дане спадкове домоволодіння, що розташоване за адресою АДРЕСА_1, відповідно до першого чи другого варіантау розподілу згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №86 від 25 липня 2012 року та встановити порядок користування спадковою земельною ділянкою у відповідності з першим або другим варіантом додаткового висновку судової будівельно-технічної експертизи №86-1 від 08 серпня 2012 року /а. с. 71-73/.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 06 листопада 2013 року позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_5 об'єднані в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_6 /а. с. 138 т. 1/.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 22 грудня 2014 року позов ОСОБА_6 - задоволено частково.

Ухвалено: виділити в натурі та визнати за ОСОБА_8 право власності на частку в будинковолодінні що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складаєть-ся: в основній частині житлового будинку літ. «А-1»: з приміщень кухні 2-1 площею 12.9 м2, кімнати 1-4 площею 16.5 м2; в прибудові літ. «а» з приміщень: частина сіней ІV площею 8.5м2; а також тамбуру літ. «а1»; вбиральні літ. «Е»; сараю літ. «Ж»; сараю літ. «З»; погрібу літ. «ж»; літнього душу літ. «Л»; колонки питної №5 ; хвіртки №6 на загальну суму примі-щень 63 545 грн., та виділити її в окремий об'єкт нерухомості.

Зобов'язано ОСОБА_6 виконати наступні переобладнання в житловому будинку:

- улаштувати перегородку з дверним отвором в сінях ІV площею 11.4 м2, розділивши дане приміщення на два площею 8.5 м2 та 2.9 м2. Частину сіней ІV площею 8.5 м2 переобладнати під кухню, а частину сіней ІV площею 2.9 м2 використовувати як комору;

- закласти дверний отвір із сіней ІV площею 11.4 м2 в кухню 2-1 площею 12.9 м2;

- улаштувати дверний отвір із кухні 2-1 площею 12.9 м2 в кімнату 1-4 площею 16,50м2. Вжити при цьому заходи з переопирання перекриття;

- улаштувати дверний отвір на місці віконного отвору із сіней ІV площею 11.4 м2 в кухню 2-1 площею 12.9 м2;

- закласти дверні отвори із кухні 2-1 площею 12.9 м2 в кімнату 2-2 площею 6.3 м2 та із кімнати 1-4 площею 16.5 м2 в коридор 1-6 площею 2.6 м2;

- улаштувати дверний отвір із кімнати 2-2 площею 6.3 м2 в кімнату 2-3 площею 5.8 м2 та із сіней ІІ площею 6.6 м2 в частину сіней ІV площею 2.9 м2, що передбачається використовувати як комору;

- улаштувати перегородку з дверним отвором в кухні 2-1 площею 12.9 м2, розділивши дане приміщення на два площею 4,6 м2 та 8,30 м2. Частину приміщення площею 8,3 м2 використовувати як коридор, а частину площею 4,60 м2 використовувати як суміщений санвузол; - зовні системи електроосвітлення і газопостачання залишити в загальному користуванні.

Для урівняння часток у своїй вартості стягнути зі ОСОБА_6на користь ОСОБА_5 3385 грн., що складають грошову різницю часток при такому виділі будівель та споруд. Скасовано право спільної часткової власності ОСОБА_6 на 1/4 частку в будинковолодінні що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Виділено у користування ОСОБА_6 земельну ділянку площею 1011 м2 (на плані зафарбовано в червоний колір), яка розташована за адресою АДРЕСА_1 і описується наступними межами: з боку земельної ділянки міської ради (АДРЕСА_1) довжина межової лінії складає: 1.43м.; з боку земельної ділянки другого співвласника довжина межової лінії складає: 9.19м., 1.00м., 6.47м, 4.80м., 1.00м., 6.34м., 6.91м., 1.00м., 4.32м., 1.91м., 1.50м., 2.49м., 0.37м., 3.60м., 0.26м., 5.06м., 1.00м., 10.37м., 10.10м., 61.69м.; з боку земельної ділянки міської ради довжина межової лінії складає: 13.07м.; з боку земельної ділянки АДРЕСА_2 довжина межової лінії складає: 25.54м., 18.13м., 39.33м.

В решті позовних вимог ОСОБА_6 - відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 - відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з даним рішенням місцевого суду, представник ОСОБА_5 - ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповід-ність висновків суду обставинам справи, не-повне з"ясування обставин, що мають значення для справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив скасувати оскаржуване ним судове рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його зустрічні позовні вимоги.

На апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 надав заперечення представник позивача за первісним позовом ОСОБА_6 - адвокат Крекотень О.А., в якому спростовуючи доводи апелянта, просив апеляційну скаргу - відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Ухвалаю апеляційного суду Полтавської області від 14 квітня 2015 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 - частково задоволено.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 22 грудня 2014 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про розподіл домоволодіння, яке знаходиться у спільній частковій власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою - скасовано. Провадження у справі в цій частині позовних вимог закрити з підстав, передбачених ч. 1 ст. 310 ЦПК України.

Таким чином, в апеляційному порядку розглядається апеляційна скарга ОСОБА_5 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 22 грудня 2014 року в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про виділ у натурі частки в будинковолодінні та виділення частки земельної ділянки.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість в цій частині рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_6 належить на праві спільної часткової власності 1/4 частка житлового будинку з частиною надвірних споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, яку він отримав у спадщину після смерті свого батька ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Третьої Полтавської державної нотаріальної контори Корневим В.В від 03 липня 1998 року № 2-1214. Іншим співвласником вищевказаного житлового будинку є відповідач ОСОБА_5, якому на праві спільної часткової власності належить 3/4 частки данного домоволодіння /а. с. 10-11; 80 т. 1/.

Згідно технічного паспорта на домоволодіння АДРЕСА_1, виготовленого станом на 31 серпня 2012 року, та відповідно до кадастрового плану земельної ділянки, дане будинковолодіння розташоване на земельній ділянці загальною площею 2143 кв.м.

При цьому судом встановлено, що в користування співвласника ОСОБА_5 виділялась земельна ділянка площею 0,8 га, яка відповідно до довідки Виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради зареєстрована за ним згідно запису ЗШК п.1883 стор. 53 /а. с. 26 т. 1/.

За змістом довідки Виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради від 20 червня 2013 року та довідки Полтавського міського управління земельних ресурсів та зе-мельного кадастру від 07 листопада 2011 року, за ОСОБА_7 (спадкодавцем) зареєстрована земельна ділянка площею 0,15 га за зазначеною адресою, яка згідно з рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради № 321 від 22 жовтня 1997 року передавалась йому у власність, проте державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_7 - не отримував /а. с. 27 т. 1/.

Також судом встановлено, що після смерті спадкодавця ОСОБА_7, ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_5 прийняли спадщину на вищевказану земельну ділянку розміром 1500 кв.м. в рівних частках по 1/2 частці кожному співвласнику, що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за законом, однак сторони не зареєстрували своє право власності та не отримували державних актів на право власності на вказану земельну ділянку /а.с.25, 81 т. 1/.

За нормами ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до роз'яснень, наведених в пунктах 6, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, є можливим, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом. Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та пере-планування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої Ради.

Задовольняючи позов в частині виділу в натурі частки в будинковолодінні, місцевий суд виходив з того, що домоволодіння належить сторонам на праві спільної часткової власності і є технічна можливість поділу будинку згідно варіанту №2 висновку №177 будівельно-технічної експертизи від 27 березня 2014 року, який є наближеним до розміру часток співвласників.

Між тим, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він не відповідає нормам матеріального права.

За змістом ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Виділ також можливий при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири, з самостійними виходами, які відповідають їх часткам в спільній частковій власності.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, пославшись на висновок експерта, поділив будинок між сторонами, зобов'язавши сторін здійснити відповідні вищезазначені переобладнання. При цьому, не врахував вимог ст. 358 ЦК України та ст. 152 ЖК України / в редакції, чинній на час вирішення даного спору,/ про те, що коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться за наявності дозволу на це виконавчого комітету місцевої ради та інших компетентних органів.

Крім того, у порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не роз'яснив сторонам їх прав, зокрема, права щодо узгодження перепланування з відповідними компетентними органами, таким чином, не дослідив тих обставин, чи є технічна можливість поділу будинку.

Таким чином, за відсутності дозволу виконавчого комітету місцевої ради на здійснення переобладнань та попередніх погоджень з компетентними органами, місцевий суд ухвалив передчасне рішення про задоволення позову з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Усуваючи зазначені недоліки, апеляційний суд роз'яснив сторонам необхідність узгод-ження з відповідними компетентними органами переобладнання, визначеного у висновку судової будівельно-технічної експертизи №177 від 27 березня 2014 року, проте стороною позивача такі погодження до суду апеляційної інстанції в ході розгляду справи - не надано, клопотання про направлення з цією метою судом запитів до відповідних органів - не заявлялось.

В свою чергу, відповідач ОСОБА_5 обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, посилається зокрема на те, що розподіл будинку за варіантом №2 включає необхідність знесення основних несучих стін, що може призвести до руйнування будинку, що, зокрема, узгоджується із застереженнями експерта щодо необхідності при виконанні відповідних переобладнань в житловому будинку, вжити заходів з переопирання перекриття /а.с. 195/.

За наведених обставин, зважаючи, що виконання робіт з переобладнання передбачають втручання в несучі конструкції будинку, колегія суддів, вважає, що норми ст. 152 ЖК України, в редакції Закону №191-УІІІ від 12 лютого 2015 року, яка на даний час набрала законної сили, не звільняють сторін від необхідності узгодження з відповідними компетентними органами переобладнання, визначеного у висновку судової будівельно-технічної експертизи №177, за відсутності якого покладення за рішенням суду на власників обов"язку по виконанню робіт з переобладнання жилого будинку є неможливим.

Виходячи з наведеного, відсутні підстави для задоволення уточнених 27 жовтня 2014 року ОСОБА_6 позовних вимог щодо виділення йому в натурі та визнання за ним права власності на частку в будинковолодінні за вищевказаною адресою та зобов"язання його до виконання відповідних переобладнань в даному житловому будинку /а.с.13-15 т. 2/.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_6 в частині встановлення порядку корис-тування земельною ділянкою, суд виходив з того, що дана земельна ділянка знаходиться у спільному користуванні сторін.

Відповідно п. 4 ст. 88 ЗК України, учасники спільної часткової власності на земельну ділянку мають право на отримання в його володіння, користування частину спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Виділяючи у користування ОСОБА_6 земельну ділянку площею 1011 м кв. згідно варіанту №4 судової земельно-технічної експертизи, суд керувався тим, що на час вирішення спору у фактичному користуванні ОСОБА_6 перебуває частина спірної земельної ділянки площею 1080 кв.м., яка на плані розподілу земельної ділянки позначена червоним кольором, а у фактичному користуванні ОСОБА_5 перебуває частина земельної ділянки площею 1063 кв.м., яка на плані розподілу позначена зеленим кольором. При цьому суд вважав встановленим, що між позивачем та відповідачем не досягнуто угоди про порядок користування земельною ділянкою, але сформувався порядок фактичного користування земельною ділянкою, як вказано у варіанті №4 судової земельно-технічної експертизи. Однак з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки він зроблений без дотримання вимог ч. 4 ст. 120 ЗК України, згідно яких, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. В той же час, як встановлено місцевим судом та підтверджується наявними у справі доказами, позивачу належить на праві спільної часткової власності 1/4 частка житлового будинку з частиною надвірних споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, яку він отримав у спадщину після смерті свого батька ОСОБА_7 Також встановлено, що за спадкодавцем ОСОБА_7 зареєстрована земельна ділянка площею 0,15 га за зазначеною адресою, яка згідно рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради № 321 від 22 жовтня 1997 року передавалась йому у власність.

Після смерті спадкодавця ОСОБА_7, сторони: позивач ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_5 прийняли спадщину на вищевказану земельну ділянку розміром 1500кв.м. в рівних частках по 1/2 частці кожному співвласнику, що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за законом, однак сторони не зареєстрували своє право власності та не отримували державних актів на право власності на вказану земельну ділянку /а.с.25, 81/. Таким чином виділення судом в користування позивачеві ОСОБА_6 земельної ділянки площею 1011 м кв. згідно варіанту №4 судової земельно-технічної експертизи, не відповідає його ідеальній частці /7150 м кв./ та порушує права відповідача ОСОБА_5, на що останній посилається в своїй апеляційній скарзі. Окрім того, як зазначено у висновку №177 судової земельно-технічної експертизи, встановлення порядку користування земельною ділянкою за варіантом №4 можливий лише за згодою сторін, однак такої згоди сторонами не досягнуто /а. с. 197 т. 1/.

На вказані вище обставини суд належної уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

З урахуванням вищевикладеного, рішення суду першої інстанції, як таке що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду обставинам справи, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ч.1 ст. 310, ст. ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 22 грудня 2014 року в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про виділ в натурі частки в будинковолодінні та виділення частки земельної ділянки - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про виділ в натурі частки в будинковолодінні та виділення частки земельної ділянки - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: