АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/7703/15 Головуючий 1-ї інстанції Вікторов В.В.
Справа № 642/4818/15-ц Доповідач Колтунова А.І.
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«03» грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Гальянової І.Г., Костенко Т.М.,

при секретарі: Щербань Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2015 року за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про зняття з реєстрації місця проживання і виселення та за самостійним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про зняття з реєстраційного обліку, виселення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:
04 червня 2015 року представник Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про зняття з реєстрації місця проживання і виселення.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 03 липня 2007 року № 430 квартира АДРЕСА_1 , включена до службових житлових приміщень (далі квартира АДРЕСА_2 ).

Відповідно до рішення засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 26 лютого 2007 року зазначену квартиру надано у користування ОСОБА_3 на сім`ю із трьох осіб: він, дружина ОСОБА_1 та донька ОСОБА_4 , яких на підставі ордеру № 264 від 20 вересня 2007 року, виданого на ім`я ОСОБА_3 , вселено у вказану квартиру на час проходження останнім служби в Харківському гарнізоні.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 30 липня 2014 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ХМУЮ, 03 вересня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб.

В зазначеному шлюбі народився ОСОБА_6 .

Відповідно до довідки Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Лугопарк-2009» від 28 квітня 2015 року № 23 за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Таким чином, в зазначеній квартирі зареєстровані та проживають дві родини.

Відповідно до довідки Обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» № 2/13091 ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_3 від 23 листопада 2004 року, виданого Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради, є співвласником квартири АДРЕСА_4 (далі квартира АДРЕСА_5 ).

З січня 2014 року по червень 2014 року ОСОБА_1 разом з донькою ОСОБА_4 проживала у АДРЕСА_5 за вказаною адресою. ОСОБА_4 в цей період навчалась в загальноосвітній школі № 17 м. Львова.

Протоколом засідання житлової комісії Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку від 07 травня 2015 року в облікову справу щодо складу сім`ї ОСОБА_3 внесено зміни, а саме зазначено, що голова сім`ї ОСОБА_3 , дружина ОСОБА_5 та син ОСОБА_6 .

Данні щодо володіння на праві приватної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 будь-яким нерухомим майном відсутні.

Відповідно до Наказу Міністерства оборони України № 737 від 30 листопада 2011 року підлягають виселенню зі службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення колишні члени сім`ї військовослужбовця, які проживають у ньому після розірвання шлюбу, у двомісячний строк після розірвання шлюбу.

Утримання ОСОБА_1 спірного житла, а саме службової квартири, спричиняє шкоду економічним інтересам держави, зважаючи на що, позивач просив суд зняти з реєстрації місця проживання та виселити ОСОБА_1 з службової квартири АДРЕСА_1 .

25 червня 2015 року представником ОСОБА_1 ОСОБА_2 подано до суду заперечення на позовну заяву, в якому він зазначив, що позовна заява задоволенню не підлягає зважаючи на наступне. Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова не є належним позивачем, оскільки на вказану установу покладено лише обов`язок ведення оперативного обліку службового житла, доказів того, що позивач є балансоутримувачем квартири АДРЕСА_2 не надано. Вимоги щодо виселення та зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 з залишенням проживати за даним місцем її малолітньої доньки є перевищенням позивачем влади та посадових обов`язків. Норми вищевказаного Наказу Міністра оборони України № 737 від 30 листопада 2011 року на ОСОБА_1 не поширюються, оскільки вона не є військовослужбовцем. Наявність у останньої на праві власності частки іншого об`єкта нерухомості (квартири) не є правовою підставою для її виселення з службового житлового приміщення. Посилання позивача щодо проживання у 2014 році ОСОБА_1 у м. Львові не відповідають дійсності. ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в службовій квартирі не проживають. Про факт реєстрації місце проживання останніх в квартирі АДРЕСА_2 відповідачу стало відомо після звернення позивача до суду.

07 серпня 2015 року ОСОБА_3 , як третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету позову, подано до суду позовну заяву до ОСОБА_1 , треті особи: Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про зняття з реєстраційного обліку, виселення та зобов`язання вчинити певні дії, в якій просить зняти з реєстрації місця проживання та виселити ОСОБА_1 з службової квартири АДРЕСА_1 , зобов`язати останню не чинити ОСОБА_3 та його родині перешкоди у користуванні службовою квартирою.

В обґрунтування позову зазначив, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 30 липня 2014 року шлюб між ним та ОСОБА_1 розірвано. В лютому 2014 року остання з їх спільною донькою переїхала до м. Львова, після цього в службовій квартирі АДРЕСА_2 він почав проживати з ОСОБА_5 . В липні 2014 року ОСОБА_1 повідомила, що на час здачі сесії повертається до м. Харкова та просила надати їй для тимчасового проживання службову квартиру АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 та його дружиною ОСОБА_5 на вказаний період було надано ОСОБА_1 для проживання службову квартиру АДРЕСА_2 . Проте, станом на час розгляду справи, ОСОБА_1 у добровільному порядку виселитися з квартири АДРЕСА_2 відмовилась та своїми умисними діями перешкоджає йому та його сім`ї користуватися службовим приміщенням. На час подання позову ОСОБА_1 не є членом родини військовослужбовця, не перебуває в трудових відносинах з Міністерством оборони України, зважаючи на що, вона втратила право користування службовою квартирою АДРЕСА_2 та зобов`язана її звільнити.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2015 року позов Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про зняття з реєстрації місця проживання і виселення задоволено. Знято з реєстрації місця проживання та виселено ОСОБА_1 з службової квартири АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення від Міністерства Оборони України. Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про зняття з реєстраційного обліку, виселення та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод у користуванні службовою квартирою АДРЕСА_2 ОСОБА_3 та його родині ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Не погодившись з рішенням суду представником ОСОБА_1 ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовів відмовити. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом неповно з`ясовані обставини по справі, висновки не відповідають фактичним обставинам. При ухваленні рішення судом першої інстанції не було взято до уваги того факту, що донька ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрована та проживає у вищевказаній службовій квартирі АДРЕСА_2 , оскільки вимогу щодо визначення місця проживання дитини заявлено не було, зняття з реєстрації та виселення ОСОБА_1 порушує права дитини. Проте, задовольняючи позовні вимоги суду першої інстанції фактично вирішено питання про місце проживання малолітньої дитини разом з батьком. Крім цього, судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення щодо виселення відповідача з службової квартири без надання іншого жилого приміщення не було взято до уваги тієї обставини, що ОСОБА_1 є одинокою особою з неповнолітньою дитиною. Доводи суду першої інстанції щодо наявності у відповідача на праві приватної власності частки квартири, що розташована у м. Львові не є правовою підставою для задоволення позовних вимог та порушує право останньої на вільний вибір місця проживання. Також, судом першої інстанції не було взято до уваги того факту, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова не є належним позивачем по справі, не доведено які саме економічні інтереси держави, про захист яких посилається позивач, порушено.

В суді апеляційної інстанції позивач та його представник апеляційну скаргу підтримували.

Представник Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова та ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова про зняття ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання і виселення з службової квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не є членом родини військовослужбовця, не перебуває на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та забезпечена житлом у м. Львові. Крім того, відповідач ніколи не перебувала у трудових відносинах з Міністерством оборони України, якому належить зазначене службове житло, у зв`язку з чим правові підстави для користування ОСОБА_1 спірною квартирою АДРЕСА_2 відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Рішенням засідання житлової комісії Харківського зонального відділу ВСП Кожин О.І. зі складом сім`ї із трьох осіб: він, дружина ОСОБА_1 та донька ОСОБА_4 , були зараховані на квартирний облік з 01 травня 2005 року, з урахуванням попереднього перебування на квартирному обліку (а.с. 13).

Рішенням Виконавчого комітету Ленінської районної ради у м. Харкові від 03 липня 2007 року № 430 двокімнатна квартира АДРЕСА_6 , була включена до числа службових квартир (а.с. 5).

Відповідно до протоколу № 2 засідання житлової комісії військової частини № НОМЕР_1 від 26 лютого 2007 року зазначену квартиру було виділено ОСОБА_3 на сім`ю із трьох осіб: він, дружина ОСОБА_1 та донька ОСОБА_4 , без зняття військовослужбовця з квартирного обліку (а.с. 7).

Відповідно до ордеру № 264 серії 07 від 20 вересня 2007 року ОСОБА_3 та його сім`ї: дружині ОСОБА_1 та доньці ОСОБА_4 надано право проживання в квартирі АДРЕСА_2 (а.с. 8).

Відповідно до ч.1 ст. 122 ЖК України на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач ОСОБА_1 у встановленому законом порядку вселилася як член сім`ї наймача службового приміщення в квартиру АДРЕСА_2 та набула рівне з ним право користування цією квартирою.

Після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 , тобто з 30 липня 2014 року, ОСОБА_1 набула правовий статус колишнього члена сім`ї наймача.

Відповідно до ч.2 ст. 123 ЖК України до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу.
За змісту ч.3 ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Таким чином, право користування ОСОБА_1 після розірвання шлюбу зазначеним житловим приміщенням не втрачено, оскільки воно є похідним від права наймача на це житлове приміщення.
Зважаючи на те, що колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що ОСОБА_1 , втративши статус члена сім`ї наймача, також втратила право користування зазначеним житлом та підлягає виселенню з нього.
Посилання позивача на п. 3.16 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затверджену наказом Міністерства оборони України № 737 від 30 листопада 2011 року, якою встановлено, що підлягають виселенню зі службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення колишні члени сім`ї військовослужбовця, які проживають у ньому після розірвання шлюбу, у двомісячний строк з дня розірвання шлюбу, є необґрунтованими, оскільки наказ Міністерства оборони України є підзаконним нормативним актом, його зміст суперечить вимогам ч.3 ст. 64 ЖК України.
Суд першої інстанції також безпідставно посилався на факт наявності у ОСОБА_1 на праві власності ? частини квартири АДРЕСА_4 , як на підставу її виселення, оскільки ОСОБА_1 з донькою постійно проживає в м. Харкові, з 02 серпня 2014 року працює на посаді фармацевта аптеки, на підставі наказу № 283-К від 01 вересня 2014 року переведена на посаду провізора-інтерна з 02 березня 2015 року, навчається на 4 курсі заочного відділення в Національному фармацевтичному університеті (а.с. 108, 109).

З 26 серпня 2014 року до теперішнього часу донька сторін - ОСОБА_4 навчається в Харківській загальноосвітній школі II-III ступенів № 69 Харківської міської ради Харківської області. Раніше вона навчалась в школі № 171 м.Харкові з 01 вересня 2010 року по 05 лютого 2014 року (а.с. 74, 107).

Факт того, що в період з лютого 2014 року по червень 2014 року ОСОБА_1 з донькою проживали в м. Львові, не є правовою підставою для виселення відповідача з службової квартири.

Вибуття наймача та членів його сім`ї до іншого постійного місця проживання або відсутність його без поважних причин в житловому приміщенні, понад шість місяців, в тому числі й службовому, відповідно до вимог ст.ст. 71, 107 ЖК України є правовою підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Проте, такі позовні вимоги до ОСОБА_1 пред`явлені не були в період відсутності її в спірному житловому приміщенні (а.с. 1-4).

Крім того, на час звернення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова та ОСОБА_3 з позовами до суду, а саме на 04 червня 2015 року та на 07 серпня 2015 року (а.с. 1, 70), ОСОБА_1 з донькою постійно проживали в квартирі АДРЕСА_2 , де вони поселилися у встановленому законом порядку.

Таким чином, вищевикладені обставини не є підставою для виселення відповідача з службової квартири АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-115цс13, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла (ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Судом має надаватися адекватне обґрунтування для відхилення аргументів заявників стосовно застосування відповідного законодавства та надаватись оцінка виселенню в контексті пропорційності застосування такого закону.

Судом першої інстанції зазначена правова позиція врахована не була. Рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права та відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню.

Колегія суддів ухвалює нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова про виселення ОСОБА_1 та зняття з реєстрації із квартири відмовляє.

Що ж стосується рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог третьої особи, яка звернулася до суду з самостійними позовними вимогами про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкод йому ОСОБА_3 та його родині: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у користуванні службовою квартирою АДРЕСА_2 , то колегія суддів вважає, що рішення суду в частині зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди у користуванні зазначеною квартирою ОСОБА_3 та його малолітньому сину ОСОБА_6 є законним та обґрунтованим, а рішення суду в частині зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_5 у користуванні зазначеного майна , підлягає скасуванню виходячи, з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що в спірній квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 19, 20).

Реєстрація місця проживання членів сім`ї ОСОБА_3 : дружини - ОСОБА_5 та сина - ОСОБА_6 , на час ухвалення рішення суду першої інстанції в установленому законом порядку не оспорена (а.с. 24, 76, 77).

В суд апеляційної інстанції представник позивача надав постанову Ленінського районного суду міста Харкова від 30 вересня 2015 року, якою були визнані протиправними дії Ленінського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про реєстрацію місця проживання ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_1 , та зобов`язання скасувати її реєстрацію та зняти її з реєстраційного обліку за вказаною адресою (а.с. 181-185).

Дане рішення суду не набрало законної сили.

Згідно з ч.1 ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Зібрані по справі докази безспірно свідчать про те, що ОСОБА_1 згоди на вселення в спірну квартиру ОСОБА_5 не давала.

ОСОБА_3 та його малолітній син ОСОБА_6 , на вселення якого в квартиру, наймачем якого є його батько, згоди інших осіб, які мешкають в даній квартирі, не потрібно, мають право користування спірною житловою площею і суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку поклавши на ОСОБА_1 зобов`язання не перешкоджати їм в користуванні квартирою.

Разом з тим, колегія суддів приходить до висновку, що у суду першої інстанції були відсутні правові підстави покладати на ОСОБА_1 зобов`язання не перешкоджати користуванню вказаною квартирою ОСОБА_5 оскільки її реєстрація на даній житловій площі була здійснена без дотримання норм ч.1 ст. 65 ЖК України п.2.2. Порядку реєстрації місця проживання (перебування) особи.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів в даній частині рішення суду першої інстанції скасовує і ухвалює нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в цій частині відмовляє.

Керуючись ч.3 ст. 64, ч.1 ст. 65 ЖК України, ст. ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст.309, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст. 316, ст. 317, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2015 року в частині задоволення позову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про виселення, зняття з реєстраційного обліку та в частині задоволення самостійного позову третьої особи ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи :Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкод у користуванні службовою квартирою дружині позивача - ОСОБА_5 скасувати.

У задоволенні позову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про виселення та зняття з реєстраційного обліку відмовити.

У задоволенні самостійного позову третьої особи ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради щодо зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкод у користуванні службовою квартирою АДРЕСА_1 дружині позивача - ОСОБА_5 відмовити.

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2015 року залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:
Судді: