10 грудня 2015 року м.Люботин
Люботинський міський суд Харківської області у складі головуючого Зінченка О.В., за участю секретаря судового засідання Тімченко Ю.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Люботин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи друга державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області, ОСОБА_3, про визнання права власності за заповітом,
Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на 1/4 частину квартири № 1, яка знаходиться в м. Люботин, Харківської області, вул. Чудновського, буд. № 5, яка складається з однієї кімнати, має житлову площу 14,10 кв.м, загальною площею 38,80 кв.м, закріплено комору площею 4,50 кв.м, сарай площею 7,70 кв.м після смерті ОСОБА_4.
Позов обґрунтований тим, що померлий заповідав вказану квартиру позивачу, яка прийняла спадщину. Однак, на момент відкриття спадщини існував ще один спадкоємець донька померлого ОСОБА_5, яка мала право на обовязкову частку у спадщині та подала до нотаріальної контори заяву про її прийняття. Разом із тим, як зясувалось пізніше ОСОБА_5 була народження не у шлюбі, тому не може вважатись донькою померлого ОСОБА_6, виходячи із положень Указу Президії Верховної Ради СРСР від 08.07.1944р. «Про збільшення державної допомоги вагітним жінкам, багатодітним і одиноким матерям, посилення охорони материнства і дитинства і заснування ордена «Материнська слава» і медалі «Медаль Материнства». Виходячи з викладеного, позивач вважає, що ОСОБА_5 не мала права на спадкування після смерті ОСОБА_6, тому звернулась до суду із даним позовом.
Позивач в судове засідання не зявилась, подала заяву, в якій поданий позов підтримала, просила його задовольнити.
Судом встановлено, що первісний відповідач ОСОБА_5 померла 05.09.2013р., в звязку з чим до участі у справі було залучено її правонаступника ОСОБА_2.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, про дату та час судового розгляду повідомлялась судом завчасно та належним чином за адресою, повідомленою Гайсинською державною нотаріальною конторою Вінницької області, однак всі конверти повернулись до суду не врученими, в звязку з чим, а також з урахуванням положень ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд розглядає справу в заочному порядку.
Представник третьої особи Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області, подав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі.
Судове доручення про вручення процесуальних документів, у тому числі і виклику в судове засідання, ОСОБА_3, яка мешкає в Російській Федерації, залишилось не виконаним в звязку з відсутністю адресата за вказаною судом адресою.
Під час судового розгляду судом встановлено наступне.
ОСОБА_4 помер 29 січня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ № 303964 від 03.02.2011р. (а.с. 10).
За життя померлий склав заповіт, згідно якого він заповідав все належне йому майно ОСОБА_1, позивачу по справі (а.с. 9).
ОСОБА_1 Другою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області було видано свідоцтво про право на спадщину, яка складається з 3/4 частин квартири № 1, яка знаходиться в м. Люботин, Харківської області, вул. Чудновського, буд. № 5 (а.с. 13).
У видачі свідоцтва про право на 1/4 частину спадщини, що залишилась, позивачу було відмовлено (а.с. 8), оскільки до нотаріальної контори звернувся інший спадкоємець померлого, а саме ОСОБА_5, яка має право на обовязкову частку у спадщині. Копія заяви ОСОБА_5 про прийняття спадщини міститься в матеріалах справи (а.с. 12).
Позивач стверджує, що ОСОБА_5 не мала права спадкувати після смерті ОСОБА_6, оскільки була народжена поза шлюбом.
Разом із тим, даний факт спростовується матеріалами справи.
Так, згідно актового запису № 4 від 24.01.1945р. ОСОБА_7 народилась 24 січня 1945 року, її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_8 (а.с. 73-75).
Відповідно до актового запису про шлюб № 31 ОСОБА_4 та ОСОБА_9 уклали шлюб 31 грудня 1951 року, прізвища після укладення шлюбу «Магазинський» та «Магазинська» (а.с. 116-118).
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_5 народилась до реєстрації шлюбуМагазинським ОСОБА_5 та ОСОБА_10.
Відповідно до ст.. 104, ч. 2 ст. 105 Кодексу законів про сімю, опіку, шлюб та акти цивільного стану Української РСР (1926 року) в УРСР визнається тільки громадянський шлюб. Тільки зареєстрований шлюб породжує права та обовязки подружжя, передбачені цим Кодексом та іншими законами.
Разом із тим, згідно ст.. 105-1 Кодексу законів про сімю, опіку, шлюб та акти цивільного стану Української РСР (1926 року) особи, які перебували у фактичних шлюбних відносинах на день 08 липня 1944 року, можуть оформити ці відносини шляхом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану із зазначенням строку фактичного спільного проживання, за умови, що жодна з цих осіб не перебуває у зареєстрованому шлюбі, та зі відсутності інших підстав, які перешкоджають укладенню шлюбу, відповідно до ст..ст. 108-112 цього Кодексу. Оформлення фактичних шлюбних відносин здійснюється органами РАГС на підставі спільної заяви подружжя та наданих ними паспортів або інших відповідних паспорту документів. Після оформлення фактичних шлюбних відносин подружжя набуває відносно один одного всі права та обовязки, що витікають із зареєстрованого шлюбу, з дня їх фактичного спільного проживання, вказаного при оформленні їх стосунків в органах реєстрації актів громадянського стану.
З актового запису про шлюб № 31 ОСОБА_4 та ОСОБА_9, укладеного 31 грудня 1951 року, суд вбачає, що фактичне спільне проживання даних осіб триває з 01.03.1944 року.
Тобто, реєстрація шлюбу здійснена ними у відповідності до ст.. 105-1 Кодексу законів про сімю, опіку, шлюб та акти цивільного стану Української РСР (1926 року), а тому права та обовязки подружжя виникли між ними з 01.03.1944р., тобто з дня початку фактичного спільного проживання.
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_5 є донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_8, на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 була непрацездатною, а тому має право на обовязкову частку у спадщині.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 88, 208, 209, 213-215, 223-226, 233 294, 296 ЦПК України, суд
Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи друга державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області, ОСОБА_3, про визнання права власності за заповітом.
На заочне рішення відповідачем протягом 10 днів, з моменту отримання копії рішення, до Люботинського міського суду Харківської області може бути подана письмова заява про його перегляд.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Люботинський міський суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_11