САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/2225/14-ц
Провадження №2/726/61/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2015 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі: головуючого судді Мілінчук С. В., при секретарі Руснак Н.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Садгірського районного суду м. Чернівці цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому вказує, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1, 28.12.2007 року був укладений кредитний договір № CVX0AN02000192 за умовами якого, відповідач отримав кредит в розмірі 11739,00 доларів США з кінцевим терміном повернення коштів до 27.12.2012 року.

Окрім того, в якості забезпечення виконання зобов'язань, між банком та ОСОБА_2. було укладено договір поруки.

Позивач вказує, що відповідачем умови договору виконувались не належним чином, у зв'язку із чим, станом на 03.09.2014 року виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 26068,13 доларів США з яких:

- заборгованість за тілом кредиту - 8250,70 доларів США;

- заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 1755,06 доларів США;

- заборгованість по комісії за користування кредитом - 521,60 доларів США;

- заборгованість по пені за прострочення сплати кредиту - 14280,43 гривень;

- штраф за порушення вимог кредитного договору - 1260,34 доларів США.

У зв'язку із викладеним, просять суд стягнути солідарно з відповідачів на їхню користь заборгованість за договором кредиту в сумі 26068,13 доларів США.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила стягнути з відповідачів на їх користь вказану заборгованість.

Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та вказав, що дійсно між позивачем та ОСОБА_1 було укладено вказаний договір та останнім було придбано автомобіль. В подальшому, у зв'язку із неналежним виконанням умов договору, відповідач добровільно віддав позивачу автомобіль для його подальшої реалізації та погашення кредитної заборгованості. Зазначає про те, що сума заборгованості, на яку посилається позивач є завищеною та не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 не отримував таких грошових коштів, розмір яких визначено у позові. Просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно укладеного та в установленому порядку підписаного кредитного договору № CVX0AN02000192 від 28.12.2007 ОСОБА_1 було надано кредитні кошти в розмірі 11739,50 доларів США на споживчі та інші цілі зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,08 % на рік з кінцевим терміном повернення коштів до 27.12.2012 року. (а.с. 10-11).

Згідно ст.ст. 509, 526 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, зобов'язання має виконуватися належним чином до умов договору та вимог кодексу.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

ч. 2 ст. 1050 ЦК України вказує, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Встановлено, що 28. 12.2007 року кредитні кошти в сумі 8648,22 доларів США були видані ОСОБА_1 згідно ордеру на видачу готівки № 2 та в подальшому перераховані відповідно до платіжного доручення № 71228SB9G4(у гривневому еквіваленті на момент розрахунку, який становив 5,040 гривень за 1 долар США) на рахунок фірми Автоприват ООО в якості оплати за автомобіль DAEWOO NEXIA.

Із матеріалів справи також вбачається, що позивачем були здійснені також послуги по перерахуванню на поточні рахунки, зокрема 34 гривні (6,75 доларів США) на рахунок ДП «Інформаційний центр» за реєстрацію обтяжень нерухомого майна та 2445,72 гривень (485, 26 доларів США) на сплату страхових платежів на поточний рахунок компанії «Інгосстрах».

Договором передбачена також і винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 172,96 доларів США, яка стягується з боржника незалежно від інших обставин.

Таким чином, позивачем було отримано, банком надано та з боржника утримано кредитних коштів на виконання пункту 7.1. кредитного договору в сумі 9313,19 доларів США.

В пункті 7.1. договору кредиту передбачено, що окрім кредиту на купівлю автомобіля, оплати договорів особистого страхування, страхування транспортного засобу та виплати винагороди до розміру кредиту враховується також 2426,31 доларів США на оплату страхових платежів у випадку та згідно порядку, передбачених у пункті 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору.

Так, пунктом 2.1.3 вказано, що відповідно до договору, позичальник звертається до банку про надання йому кредиту на оплату чергових страхових платежів відповідно до договорів страхування, укладених відповідно до п. 2.2.7 договору і доручає банку щорічно перераховувати необхідну для цього суму коштів згідно договорів страхування. Перерахування кредитних коштів банк зобов'язується проводити у випадку не пред'явлення позичальником документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів за рахунок інших джерел, до дат їхньої сплати, передбачених Договорами страхування.

Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частина 1, 3 статті 60 ЦПК України вказує про те, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Як вбачається із розрахунку заборгованості, боржником дійсно порушувались умови договору, щомісячну плату у встановленому розмірі у визначені терміни він не вносив, внаслідок чого виникла заборгованість та штрафні санкції.

Проте, із вказаних вище умов договору стає зрозумілим, що банк надав позичальнику кредитні кошти та здійснив його обслуговування тільки в межах суми в розмірі 9313,19 доларів США, а грошові кошти в розмірі 2426,31 доларів США повинні були б в подальшому перераховуватись банком на відповідні рахунки на виконання договорів страхування у випадку, якщо боржник сам не здійснить таких платежів з інших джерел. Проте на підтвердження тієї обставини, що банком дійсно здійснювались подібні платежі у визначеному розмірі, позивачем не надано жодного доказу у вигляді платіжних доручень про перерахування таких коштів на рахунки страхових компаній або інших належних документів на підтвердження виконання умов п. 2.1.3 та 7.1 договору в цій частині. Один тільки факт укладення договору не є підтвердженням виконання банком його умов та отримання боржником усієї суми кредиту відразу.

Оскільки, за відсутності в матеріалах справи підтвердження виконання банком своїх зобов'язань, суду не виявляється можливим стверджувати про обгрунтованість вказаної загальної суми заборгованості станом на момент подання позову. За обставин, коли до першопочаткового розміру загальної заборгованості було включено вищевказану суму в розмірі 2426,31 доларів США, кінечний розрахунок такої заборгованості може виявитись хибним та таким, що не відповідає дійсності. Встановити ж відповідність посилань позивача дійсним обставинам справи, наданим суду обсягом письмових документів є неможливим, а тому дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд приходить до висновку про неможливість задоволення даного позову із підстав недоведеності позиції позивача.

Разом з тим, варто звернути увагу на договір поруки № CVX0AN02000192 від 28.12.2007 року, зокрема на пункт 16 в якому поручитель ОСОБА_2 поручається перед банком за виконання ОСОБА_1 умов договору кредиту за яким банк надав йому кредит саме у вищевизначеній сумі 9313,19 доларів США, проте, не враховуючи положення п. 2.1.3 кредитного договору та можливості самостійної сплати боржником сум страхових платежів, повернути кредит боржник зобов'язаний в розмірі 11739,50 доларів США, що порушує права боржника та неправомірно збільшує обсяг відповідальності поручителя.

Статтями 553, 554 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язка. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову відповідальність. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не втановлюється договором поруки.

Частиною 4 статті 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленому в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Кінцевим строком виконання основного зобов'язання пунктом 7.1. кредитного договору передбачено 27.12.2012 року, а тому за умови, що кредитор у строк до 27.06.2012 року не пред'явив будь-якої вимоги до поручителя, порука вважається припиненою з цього часу.

Також в судовому засіданні стало відомо про те, що автомобіль DAEWOO NEXIA, для купівлі якого відповідач уклав договір кредиту, був відчуджений у його власника в добровільному порядку, про що вказує і представник боржника. Вказаний автомобіль було оцінено та за словами представника позивача 03.01.2014 року реалізовано, кошти від реалізації були спрямовані на погашення заборгованості за кредитним договором. На підтвердження даної обставини, представником позивача було надано довідку в якій викладені вказані дані. Проте судом до уваги такий доказ взятий бути не може, оскільки він юридично не підтверджує факт договірних відносин між продавцем - банком та фізичною особою покупцем. У такому випадку, для встановлення достовірності посилань позивача, суду, для дослідження в якості доказу повинно було бути надано копію договору купівлі-продажу автомобіля, яка закріпила б собою аргументацію позивача та дала можливість реально визначити вартість проданого майна.

За таких обставин, враховуючи недостатність доказів на підтвердження позивачем своєї позиції та все викладене в сукупності, судом позовні вимоги задоволені бути не можуть.

Керуючись ст.ст. 509, 526, 551, 554, 559, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10,11, 57, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області, через Садгірський районний суд м. Чернівці шляхом подачі апеляційної скарги протягом в 10-ти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя С. В. Мілінчук