Справа №489/3397/15-ц 07.12.2015 07.12.2015 07.12.2015
Провадження №22-ц/784/2964/15
Головуючий першої інстанції: Губницький Д.Г.
Категорія - 27 Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І менем України

07 грудня 2015 р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Серебрякової Т.В.

ОСОБА_2

із секретарем: Тищенком Л.С.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною скаргою

ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02. 11. 2015 р., у справі за

позовом

ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра» або Банк) про стягнення депозиту,

встановила

25.05. 2015 р. ОСОБА_3 звернулася з позовом до ПАТ КБ «Надра» про стягнення депозиту.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що 24.11.2014 р. вона уклала договір строкового банківського вкладу з ПАТ КБ «Надра» в рамках пакету послуг «ПУ «Перший» за № 2007829 за умовами якого розмістила в банку на вкладному (депозитному) рахунку грошові кошти в сумі 33060 доларів США, строком до 21.02.2015 р. з процентною ставкою за вкладом, яка становила 11,5 % річних.

На її вимоги до відповідача про повернення суми депозитного вкладу, банк коштів не повернув, а лише частково перерахував грошові кошти з депозитного рахунку на поточний у розмірі 10304 доларів США 88 центів та залишок заборгованості за договором банківського вкладу № 2007829 від 21.11.2014 р. склав 22755 доларів США 12 центів.

У зв'язку з викладеним, ОСОБА_3 вимушена звернутися з позовом до відповідача про повернення строкового банківського вкладу (депозиту).

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02.11.2015 р. в задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ КБ «Надра» про стягнення депозиту відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на незаконність та необгрунтованість висновків суду першої інстанції.

Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення в межах оскарження, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

За ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Договір, в тому числі і договір банківського вкладу, є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

В силу ст.ст.509,525-526,598,610,611,622 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони по зобов'язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання припиняється повністю або частково на підставах, встановлених договором або законом.

Особа, яка порушила зобов'язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити неустойку і відшкодувати збитки.

Зазначене у повній мірі стосується і зобов'язань за договором банківського вкладу, які не виконані належним чином.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст. 633 цього Кодексу).

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

За правилами ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.11.2014 р. ОСОБА_3 уклала договір строкового банківського вкладу з ПАТ КБ «Надра» в рамках пакету послуг «ПУ «Перший» за № 2007829 за умовами якого розмістила в банку на вкладному (депозитному) рахунку грошові кошти в сумі 33060 доларів США, строком до 21.02.2015 р. з процентною ставкою за вкладом, яка становила 11,5 % річних.

21 лютого 2015 р. був вихідним днем, отже Банк повинен був повернути суму депозиту з процентами на поточний рахунок ОСОБА_3 в перший робочий день, тобто 23 лютого 2015 р., але цих дій не вчинив та допустив прострочення зобовязання за договором.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, на підставі постанови Правління НБУ від 5 лютого 2015 р. № 83 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до категорії неплатоспроможних», керуючись п. 2 ч. 5 ст. 12, ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 26 від 05 лютого 2015 р. про початок з 06 лютого 2015 р. процедури виведення ПАТ «КБ «Надра» з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації строком на три місяці з 06 лютого 2015 р. по 05 травня 2015 р. та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» (а.с.46).

Таким чином до даних правовідносин слід застосовувати норми закону України ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується фондом стосовно неплатоспроможного банку з ринку, що запроваджується фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону України ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 вказаного Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду щодо ліквідації банку, зокрема, банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси, припиняються всі повноваження органів управління банку та органів контролю, строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав, припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку.

Згідно з ч. 5 ст. 45 Закону протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Статтею 49 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено спеціальну процедуру заходів з підготовки задоволення вимог кредиторів, які вчиняє уповноважена особа Фонду. Черговість та порядок задоволення вимог до банку визначено ст. 52 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Частиною 6 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури.

Згідно із ч. 4 ст. 49 Закону будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Суд повно та всебічно дослідив зазначені обставини справи, дав належну юридичну оцінку наданим доказам та прийшов правильного висновку про те, що вимоги ОСОБА_3, після введення тимчасової адміністрації, підлягають задоволенню Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, а не ОСОБА_4, в порядку, передбаченому ст. ст. 26, 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в межах акумульованих у Фонді коштів та відповідно до сформованої черговості.

Оскільки до Фонду ОСОБА_3 не зверталась, то не має підстав вважати, що її права порушені.

За таких обставин, суд правильно постановив про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про відсутність належного повідомлення ОСОБА_3 як кредитору ОСОБА_4 не можуть бути взяті до уваги, оскільки наявність інформації про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку, призначення уповноваженої особи Фонду та відшкодування коштів вкладникам ПАТ КБ «Надра» розміщена в газеті «Голос України» від 12.06.205 № 103 та оголошенні на інтернет-сайті Фонду.

Таким чином, враховуючи перехід до ліквідаційної процедури ПАТ КБ «Надра», позивач мав право заявити свої кредиторські вимоги Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію у ПАТ КБ «Надра» з дотриманням обовязкового позасудового порядку, передбаченого Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Крім того, позивач не навів фактів порушення його прав у ліквідаційній процедурі стосовно розгляду його кредиторських вимог.

Інші доводи також не можуть бути враховані, оскільки не впливають на правильність висновків суду та не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02. 11. 2015 р. - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді: П.П. Лисенко

ОСОБА_5