Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання Шептицька С.С.,

з участю ОСОБА_1, її представника та представника СП „Мехагробуд"

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду від 17 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та за позовом третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, Спільного підприємства "Мехагробуд" до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності на квартиру шляхом виселення,

в с т а н о в и л а :

В липні 2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1, у м. Рівному з підстав, передбачених ст.ст. 71 і 72 ЖК України.

В листопаді 2014 року третя особа Спільне підприємство "Мехагробуд" пред'явило до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 самостійні вимоги щодо предмета спору - позов про усунення перешкод у здійсненні права власності на спірну квартиру шляхом виселення відповідачів.

Рішенням Рівненського міського суду від 17 лютого 2015 року ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовлено.

Позовні вимоги третьої особи СП „Мехагробуд" задоволено частково. СП „Мехагробуд" усунуто перешкоди у здійсненні прав власника на квартиру АДРЕСА_1, у м. Рівному шляхом зняття відповідача ОСОБА_2 з реєстрації за вказаною адресою. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 покликалася на те, що ОСОБА_2 у спірній квартирі ніколи не проживав і був у ній лише зареєстрований.

Вона ж є законним наймачем спірної квартири, що встановлено рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 5 листопада 2013 року, яке набрало законної сили. У спірній квартирі вона проживає разом зі своєю малолітньою дочкою та сплачує комунальні платежі. Свої позовні вимоги у суді першої інстанції довела.

Покликаючись на ці обставини, ОСОБА_1 рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні її позовних вимог вважала незаконним та необґрунтованим і просила апеляційний суд його скасувати й ухвалити у цій частині у справі нове рішення про задоволення її позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1, у м. Рівному, місцевий суд виходив з того, що позивачка не є власником спірного житла, а лише його наймачем, ОСОБА_3 її прав наймача не порушує, а тому її позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 5 листопада 2013 року, яке набрало законної сили, встановлено, що квартира АДРЕСА_1, у м. Рівному надавалася спільним рішенням адміністрації та профкому СП „Мехагробуд" батькові позивачки ОСОБА_4 на сім'ю з чотирьох осіб, у тому числі і на його доньку ОСОБА_1, яка є позивачкою у даній справі. Після виселення ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1, у м. Рівному в ній на законних підставах залишилася проживати його дочка ОСОБА_1, набувши на підставі ч. 3 ст. 64 ЖК України після виселення основного наймача таких же прав та обов'язків, якими до цього користувався її батько (а. с. 5-6).

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Те, що позивачка ОСОБА_1 є наймачем, а не власником спірної квартири, не позбавляє її права звернутися в суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1, у м. Рівному.

Судом установлено, що ОСОБА_2 залишається зареєстрованим у спірній квартирі з того часу, коли був чинним договір дарування, який був укладений СП „Мехагробуд" на його користь. Проте рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 5 листопада 2013 року, яке набрало законної сили, цей договір дарування від 1 грудня 2004 року визнаний недійсним. ОСОБА_2 у спірній квартирі ніколи не проживав, проте залишається у ній зареєстрованим, що порушує права ОСОБА_1; мешкає у зовсім іншому населеному пункті. Зазначені факти ОСОБА_2 не заперечив.

Тому за таких обставин у суду першої інстанції, на переконання колегії суддів, не було підстав відмовляти ОСОБА_1 у задоволенні її позову до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1, у м. Рівному з підстав, що передбачені ст.ст. 71 і 72 ЖК України.

Визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обов'язковому порядку тягне за собою зняття її з реєстрації у цьому приміщенні, а тому пред'явлення окремих позовних вимог із цього приводу не потребує.

Частиною 3 ст. 303 ЦПК України визначено, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

З матеріалів справи вбачається, що третя особа СП "Мехагробуд" пред'явило до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 позов про усунення перешкод у здійсненні права власності на спірну квартиру шляхом виселення, посилаючись на норми цивільного та житлового законодавства - ст. 391 ЦК та ст.ст. 109 і 116 ЖК України (а. с. 34-35).

Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Проте суд першої інстанції в порушення принципу диспозитивності цивільного судочинства вийшов за межі заявлених СП "Мехагробуд" позовних вимог і усунув перешкоди СП "Мехагробуд" у здійсненні прав власника щодо квартири АДРЕСА_1, у м. Рівному не шляхом виселення відповідачів, про що СП "Мехагробуд" просило у позовній заяві, а шляхом зняття відповідача ОСОБА_2 з реєстрації за вказаною адресою. При цьому, знімаючи відповідача ОСОБА_2 з реєстрації, місцевий суд керувався ст. 107 ЖК України, якою СП "Мехагробуд" своїх позовних вимог узагалі не обґрунтовувало.

Стосовно ж ОСОБА_1 суд позовні вимоги СП "Мехагробуд" помилково визнав недоведеними.

У зв'язку з цим рішення місцевого в частині, що стосується вирішення позовних вимог СП "Мехагробуд", є незаконним і підлягає скасуванню.

Позов СП "Мехагробуд" до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності на спірну квартиру шляхом виселення відповідачів є безпідставним і не підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_1, як було зазначено вище, спірним житловим приміщенням користується на законних підставах, а ОСОБА_2 у ньому ніколи не проживав, а тому відповідно до цього і не може бути з нього виселений.

З урахуванням викладеного рішення місцевого суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, через що підлягає скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 71, 72, 109, 116 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від 17 лютого 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1, у м. Рівному.

Спільному підприємству "Мехагробуд" у задоволенні позову до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності на квартиру шляхом виселення відмовити.

Стягнути зі Спільного підприємства "Мехагробуд" та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 365 (триста шістдесят п'ять) грн. 40 коп. понесених судових витрат у справі.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення. Воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: