Справа № 365/156/14-ц
Номер провадження: 2/365/3/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2015 року смт. Згурівка

Згурівський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді ХИЖНОГО Р.В.

при секретарі судового засідання НОСОВІЙ О.О.

за участю

позивачки ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання житлового будинку та автотранспорту об'єктами права спільної сумісної власності та визнання права власності на 1/2 частину спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Згурівського районного суду Київської області із вищевказаною позовною заявою, в які вказує, що з березня 2000 року по липень 2012 року вона з відповідачем ОСОБА_2 проживали однією сім'єю, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Сторони мали теплі почуття та мали намір створити сім'ю. Спочатку сторони проживали разом за адресою АДРЕСА_1, за якою і були зареєстровані. На підставі договору купівлі-продажу від 25 квітня 2005 року відповідач, за рахунок сімейних заощаджень, як сформовані за рахунок реалізації позивачкою квартири АДРЕСА_2 та плодів спільної праці, придбав житловий будинок АДРЕСА_3 Також за рахунок спільних заощаджень придбали автомобілі ВАЗ 2105 д/н НОМЕР_3 та ВАЗ 2105 д/н НОМЕР_4.

Враховуючи вищевикладене, позивачка ОСОБА_1 просить суд:

1. Встановити юридичний факт проживання її та відповідача ОСОБА_2 однією сім'єю без державної реєстрації.

2. Визнати об'єктом спільної власності подружжя житловий будинок АДРЕСА_3 та визнати за нею право власності на ? частину вказаного житлового будинку.

3. Визнати об'єктом спільної власності подружжя автомобілів ВАЗ 2105 д/н НОМЕР_3 та ВАЗ 2105 д/н НОМЕР_4 та визнати за нею право власності на ? частину вказаних автомобілів.

В ході судового розгляду позивачка ОСОБА_1 відмовилась від вимоги щодо визнання об'єктом спільної власності подружжя автомобілів ВАЗ 2105 д/н НОМЕР_3 та ВАЗ 2105 д/н НОМЕР_4 та визнання за нею права власності на ? частину вказаних автомобілів, а також уточнила позовні вимоги та остаточно просила суд:

1. Встановити факт проживання її та відповідача ОСОБА_2 як жінки і чоловіка однією сім'єю без державної реєстрації шлюбу в період 01 січня 2004 року по липень 2012 року.

2. Визнати об'єктом спільної власності подружжя житловий будинок АДРЕСА_3 та визнати за нею право власності на ? частину вказаного житлового будинку.

3. Стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору на її користь.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги з урахуванням їх уточнення та відмови від частини позовних вимог підтримала в повному обсязі та просила позов задоволити. Додатково пояснила, що з березня 2000 року по липень 2012 року вони з відповідачем проживали разом як подружжя, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. В цей час сторони в інших зареєстрованих шлюбах не перебували. Разом з відповідачем вони займались торгівлею промисловими товарами та мали від цієї діяльності спільні заощадження, які використовували для потреб сім'ї. З 2000 року по 2005 рік сторони проживали в квартирі бабусі позивачки - ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1. 25 лютого 2004 року позивачка разом із своєю сестрою ОСОБА_5 продала квартиру АДРЕСА_2. Частину коштів вони з відповідачем витратили на придбання автомобіля. Іншу частину грошей, за порадою бабусі позивачки, передали на зберігання тітці відповідача ОСОБА_6 29.04.2005 року відповідач взяв гроші, що були на зберіганні у ОСОБА_6 та придбав за них житловий будинок номер АДРЕСА_3 В даному будинку сторони спільно зробили ремонт, облаштували двір та присадибну ділянку. На початку 2008 року вони з відповідачем перейшли проживати в квартиру по АДРЕСА_1, а житловим будинком користувались як дачею. У 2012 році стосунки сторін значно погіршились, відповідач пиячив та вчиняв сімейні сварки, а в липні 2012 року почав проживати в житловому будинку по АДРЕСА_3 з іншою жінкою. Після цього позивачка просила відповідача віддати їй половину коштів за житловий будинок, оскільки житловий будинок був придбаний за час їх перебування в незареєстрованому шлюбі, за спільні кошти та є їх спільною власністю.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечував повністю. Свої заперечення обґрунтовував тим, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 ніколи не проживали однією сім"єю як подружжя. Не вважає довідку Згурівської селищної ради та акт обстеження, яким підтверджується проживання сторін в цивільному шлюбі, належними доказами, оскільки довідка була написана зі слів позивачки, а акт обстеження депутатом селищної ради ОСОБА_7 не підписувався, хоча на ньому стоїть підпис здійснений іншою особою від її імені. Сторони мали різні бюджети, в житловому будинку по АДРЕСА_3 ніколи не проживали, будь-яких ремонтів разом не робили. Дані обставини підтверджуються показами свідків, в тому числі свідка ОСОБА_6 Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні не змогла назвати критеріїв ідентифікації проживання сторін як сім"ї. Крім того, свідок ОСОБА_8 зазначила, що сторони з 2000 року по 2012 рік проживали за адресою АДРЕСА_1 В квітні 2005 року відповідач позичив у своєї тітки ОСОБА_6 700 доларів США, за які придбав житловий будинок по АДРЕСА_3 Вартість будинку складала 1000 доларів США, що було еквівалентно 5000 гривень. Факт позики посвідчувався розпискою відповідача. Крім позичених грошей, відповідач сплатив за будинок ще 300 доларів США з власних заощаджень. В 2013 році відповідач повернув борг ОСОБА_6 Жодних коштів на придбання житлового будинку позивачка не надавала. Спільного бюджету та спільних заощаджень сторони не мали. Житловий будинок відповідач придбав для особистого проживання, оскільки тривалий час не мав власного житла та проживав у тітки ОСОБА_6 Крім того, право власності на житловий будинок відповідач не набув, оскільки догорів купівлі-продажу не був посвідчений в Яготинському БТІ, а тому даний житловий будинок не може бути предметом позову.

В судовому засіданні були заслухані покази свідків.

Свідок ОСОБА_8 показала, що добре знайома із позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 З 2000 року по 2012 рік позивачка та відповідач проживали як подружжя, проте шлюб не зареєстрували. Сторони мали спільний бюджет. З 2000 року вони проживали в багатоквартирному будинку по АДРЕСА_1 в якому проживала і проживає свідок. В 2005 році сторони за спільні кошти придбали житловий будинок номер АДРЕСА_3. Договір купівлі-продажу житлового будинку був оформлений на відповідача ОСОБА_2 Будинок придбаний з метою спільного проживання в ньому позивачки ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 як подружжя. Кошти на придбання будинку сторони отримали від продажу квартири, що належала батькам позивачки, а також із власних заощаджень сім'ї. В будинку сторони спільними зусиллями зробили ремонт та облаштували його для проживання. В липні 2012 року стосунки сторін зіпсувались та вони роз'їхались. Загалом сторони прожили разом як подружжя понад дванадцять років.

Свідок ОСОБА_9 дала покази аналогічні показам свідка ОСОБА_8

Свідок ОСОБА_6 показала, що відповідач ОСОБА_2 є її племінником та з 2000 по 2005 рік проживав разом з нею та її дочкою. Власного житла в цей час відповідач не мав. В квітні 2005 року свідок дізналась про продаж житлового будинку по АДРЕСА_3 та порадила відповідачу його придбати. Вартість будинку складала 1000 доларів США, що за курсом складало 5000 гривень. Відповідач мав лише 300 доларів США, а тому звернувся до свідка з проханням позичити йому 700 доларів США. На підтвердження отримання коштів у борг, відповідачем була складена розписка. В даному житловому будинку відповідач проживав сам. Жодних стосунків як подружжя з позивачкою ОСОБА_1 він не мав та ніколи з нею не проживав.

Свідок ОСОБА_10 показала, що знайома з позивачкою ОСОБА_1 з 1998 року. З 2000 року позивачка з відповідачем проживали разом як чоловік та дружина. У 2004 році позивачка продала квартиру та кошти отримані від продажу віддала на зберігання ОСОБА_6, про що свідку відомо зі слів баби позивачки - ОСОБА_4 Саме за ці кошти був придбаний будинок по АДРЕСА_3. Будинок купувався з метою спільного проживання сторін.

Дослідивши письмові докази у справі, матеріали цивільної справи № 1011/936/12, заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача та покази свідків, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В силу ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Положенням ч. 4 ст. 3 СК України передбачено, що сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства

В силу ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ч. 2 ст. 21 СК України проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Положеннями ст. 57 СК України визначаються випадки, коли майно є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

В силу ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності,

вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Судом встановлено, що в період з 01 січня 2004 року, тобто набрання чинності СК України, по липень місяць 2012 року позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах, тобто проживали однією сім'єю як дружина і чоловік без державної реєстрації шлюбу. Даний факт визнавався стороною відповідача під час розгляду цивільної справи № 1011/936/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок, що знайшло своє відображення в рішенні суду, прийнятому в межах даної справи 31.01.2013 року, а також ухвалі апеляційного суду Київської області від 03.06.2013 року, якою рішення Згурівського районного суду залишено без змін (промова представника відповідача - а.с.56, рішення Згурівського районного суду - а.с.64-66, ухвала апеляційного суду Київської області - а.с.99-101). Крім того, під час розгляду вищевказаної цивільної справи сторона відповідача визнавала, що на початку 2004 року позивачка та відповідач переїхали проживати в житловий будинок по АДРЕСА_3 за попередньою домовленістю з власником даного будинку ОСОБА_11 29 квітня 2005 року між відповідачем ОСОБА_2, як покупцем, та ОСОБА_11, як продавцем, було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_3 Київської області (копія договору купівлі-продажу будинку - а.с.74, копія витягу з Державного реєстру правочинів - а.с.97-98, копія інвентаризаційної справи - а.с.89-94). Спірний житловий будинок визнається судом об'єктом спільної власності подружжя, оскільки він був придбаний в період спільного проживання сторін, жоден з них в цей час не перебував у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Суд не приймає до уваги посилання сторони відповідача на те, що житловий будинок є приватною власністю відповідача ОСОБА_2 оскільки був придбаний відповідачем за рахунок позичених грошових коштів в сумі 700 доларів США та 300 доларів США особистих заощаджень (копії розписок - а.с.211,212). Судом встановлено, що 25 лютого 2004 року, позивачка отримала 12000 гривень від продажу житлової квартири АДРЕСА_2 (копія договору купівлі-продажу квартири -а.с.75, копії доручень -а.с.76-78). Суд вважає, що житловий будинок придбаний за спільні кошти подружжя, оскільки перед його придбанням позивачка та відповідач тривалий час проживали у фактичних шлюбних відносинах, мали певні доходи та заощадження, що складали їх спільний бюджет. Договір купівлі-продажу житлового будинку, а також договір позики були укладені відповідачем в інтересах сім"ї з метою придбання житла для спільного проживання сторін як подружжя, що підтверджується тим, що за рік до придбання та після придбання житлового будинку сторони спільно проживали в ньому. Частки подружжя у спільному майні - житловому будинку є рівними та складають по ? частці, оскільки інше не встановлено законом чи домовленістю сторін. Суд не приймає до уваги посилання сторони відповідача на те, що відповідач не набув право власності на спірний житловий будинок, оскільки догорів купівлі-продажу не був зареєстрований в Яготинському БТІ. Державна реєстрації права власності є лише офіційним визнанням державою такого права, що визначено ст. 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». На час розгляду справи вищевказаний договір купівлі-продажу є чинним, в установленому законом порядку не оспорюється. Відповідач ОСОБА_2 мав об"єктивну можливість здійснити державну реєстрацію права власності. Ухилення відповідача від державної реєстрації права власності на житловий будинок розцінюється судом як зловживання правом та намагання уникнути поділу спільного майна подружжя. Вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами № АДРЕСА_3 становить 55612 гривень, що встановлено згідно звіту про оцінку майна та не оспорюється сторонами. Позивачкою ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 121,80 гривень за вимогою окремого провадження, 243,60 гривень за вимогою немайнового характеру та 312,62 гривень за вимогою майнового характеру. Оскільки розмір судового збору за вимогою майнового характеру має становити 1 % від вартості ? частки вартості житлового будинку, то розмір судового збору за даною вимогою становить 278,06 гривень. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір в загальній сумі 643,46 гривень. Суд вважає за можливе прийняти відмову позивачки ОСОБА_1 від позовних вимог в частині визнання автотранспорту об'єктами права спільної сумісної власності подружжя, оскільки таке право надане їй ч. 2 ст. 31 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 3,21,57,60,61,71,74 СК України ст.ст. 15,321,328,368,372 ЦК України,

ст.ст. 10,88,212-215,218,223,234,256 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання житлового будинку та автотранспорту об'єктами права спільної сумісної власності та визнання права власності на 1/2 частину спільного майна подружжя - задоволити частково.

Встановити, що ОСОБА_1 та ОСОБА_12 в період з 01 січня 2004 року по липень 2012 року проживали однією сім'єю без державної реєстрації шлюбу.

Визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами номер АДРЕСА_3 об'єктом спільної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами номер АДРЕСА_3.

Прийняти відмову ОСОБА_1 від позовних вимог в частині визнання автотранспорту об'єктами права спільної сумісної власності подружжя.

Стягнути з ОСОБА_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_2 судовий збір в сумі 643 (шістсот сорок три) гривні 46 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 ( десяти ) днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 ( десяти ) днів з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ Р.В.ХИЖНИЙ