Справа № 755/3688/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Бурлай О.Б.,

скаржника - ОСОБА_1,

представників скаржника - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

старшого державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві - Черухи О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 15.08.2014 року про закінчення виконавчого провадження, заінтересована особа: ОСОБА_5, -

у с т а н о в и в :

16.02.2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на постанову старшого державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 15.08.2014 року про закінчення виконавчого провадження, в якій просить визнати дії державного виконавця неправомірними, визнати постанову про закінчення виконавчого провадження незаконною та скасувати її, а також зобов'язати державного виконавця відновити виконавче провадження та виконувати рішення суду, як рішення майнового характеру. Вимоги скарги мотивовано тим, що 25.12.2013 року ОСОБА_1 була подана заява до канцелярії ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві з проханням прийняти до виконання виконавчий лист №755/17228/13-ц виданий Дніпровським районним судом 24.12.2013 року про розірвання договору, зобов'язання повернути кошти та демонтувати шафу-купе, зокрема, зобов'язати ФОП ОСОБА_5 повернути ОСОБА_1 сплачені грошові кошти за Товар (шафу-купе) у розмірі 17200,00 грн. Скаржниця зазначає, що за весь цей період Постанову про відкриття виконавчого провадження та інші документи про дії державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві не було отримано, хоча згідно з ч. 1 ст. 31 ЗУ "Про виконавче провадження" - копії постанов, державного виконавця, та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилається адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім Постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до ст. 47 цього Закону, що надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення. 03.02.2015 року представником скаржниці була подана заява до канцелярії ВДВС з проханням повідомити про стан виконавчого провадження та про процесуальні документи, які були прийняті у цьому виконавчому провадженні. 06.02.2015 року представник скаржника отримала копію Постанови про закінчення виконавчого провадження на прийомі у державного виконавця Черухи О.М. без печатки та підпису державного виконавця. Після ознайомлення з отриманою копією Постанови про закінчення виконавчого провадження скаржниця дізналася, що виконавче провадження №755/17228/13-ц було закінчено державним виконавцем 15.08.2014 року. Інших документів та Постанову про відкриття виконавчого провадження, за твердженням скаржниці, надано не було. Згідно з ч.ч. 2, 5 та 6 ст. 25 ЗУ "Про виконавче провадження" - державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа, виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у 10-ти денний строк у порядку, встановленому цим законом. За таких умов скаржниця зазначає, що державним виконавцем були порушені норми частини 2, 5 та 6 ст. 25 ЗУ "Про виконавче провадження", оскільки стягувачу не було надіслано копію Постанови про відкриття виконавчого провадження, чим обмежено її в праві ознайомлення, вивчення та оскарження цієї Постанови. В мотивувальній частині Постанови про закінчення виконавчого провадження державний виконавець посилається на ч. 3 ст. 75 ЗУ "Про виконавче провадження". Дана стаття регулює умови виконання рішень, які мають немайновий характер, тож виконавець з самого початку виконавчого провадження виконував судове рішення яке, на думку скаржниці, має майновий характер, як немайновий. При цьому, з резолютивної частини рішення суду по справі стягувача та боржника випливає, що суд вирішив розірвати договір купівлі-продажу №49/12/12, який 04.12.2012 року укладений між ОСОБА_1 і ФОП ОСОБА_6 та зобов'язати ФОП ОСОБА_5 повернути ОСОБА_1 сплачені грошові кошти за товар (шафу-купе) у розмірі 17200,00 грн. За твердженням скаржниці даний вид справ повинен виконуватися державним виконавцем в загальному порядку - (глава 4 ЗУ "Про виконавче провадження"). Згідно п. 8 ч. 1 ст. 49 ЗУ "Про виконавче провадження" виконавче провадження в цьому випадку підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Тож, на думку скаржниці, державний виконавець не здійснив необхідних дій, які передбачені для виконання рішення, яке має майновий характер чим грубо порушив вимоги ст.ст. 25, 30, 31, 49 ЗУ "Про виконавче провадження" та інші норми процесуального права. Посилаючись на положення ст.ст. 124, 129 Конституції України скаржниця зазначає, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

В судовому засіданні скаржниця підтримала вимоги своєї скарги з підстав викладених у ній, просить скаргу задовольнити і додатково пояснила суду, що після того як вона подала до виконавчої служби заяву про відкритті виконавчого провадження та виконавчий лист, ніяких повідомлень від державного виконавця на її адресу не приходило. Про те, що на боржника накладаються штрафи скаржниця дізнавалась від державного виконавця при особистому відвідування ВДВС. Наприкінці 2014 року скаржниця відвідавши ВДВС дізналась про те, що було подання державного виконавця про притягнення боржника до кримінальної відповідальності, яке передане до міліції, однак справа загубилась і знайти її не могли. Скаржниця вказує, що їй не було відомо про прийняття державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження. Також скаржниця зазначає, що вона особисто ходила до відділення пошти і працівники пошти їй повідомили, що жодної кореспонденції на її адресу не надходило.

Представники скаржника в судовому засіданні підтримали вимоги скарги з підстав викладених у ній, просять скаргу задовольнити і додатково пояснили суду, що до теперішнього часу рішення суду не виконане, хоча воно має майновий характер, адже була визначена ціна позову, і з боржника слід стягнути 17200,00 грн. Ухвалу про відкриття провадження скаржниця не отримувала, що позбавило її можливості звернутись до суду за роз'ясненням відповідного рішення. На думку представників, державний виконавець порушив процесуальні норми.

Старший державний виконавець ВДВС Деснянського РУЮ м. Києва в судовому засіданні вимоги скарги не визнав, просить відмовити у задоволенні скарги з підстав викладених у письмових запереченнях, які приєднано до матеріалів справи і за змістом яких, 09.01.2014 року до відділу на виконання надійшов виконавчий лист №755/1172281/13-ц від 24.12.2013 року Дніпровського районного суду м. Києва про зобов'язання ФОП ОСОБА_5 повернути ОСОБА_1 сплачені грошові кошти за товар (шафу-купе) у розмірі 17200,00 грн. 13.01.2014 державним виконавцем у відповідності до вимог ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано боржнику строк для самостійного виконання до 20.01.2014, копії якої направлено боржнику до виконання та стягувачу до відома. Ч. 1 ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що копії постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Державний виконавець відкриває виконавче провадження по виконанню виконавчого документа зазначеної категорії у разі якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Виходячи з положень статті 20 Закону виконання рішень яке зобов'язує боржника вчинити певні дії здійснюється державним виконавцем органу державної виконавчої служби на території якого необхідно провести такі дії. Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення врегульовано главою 7 Закону України "Про виконавче провадження", Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 та іншими нормативно-правовими актами. Виконавчі документи, що зобов'язують боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення видаються судами на підставі рішень у немайнових спорах. Стаття 75 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає особливості виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. Так, після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону. У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав. За наведених умов представник ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві просить відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі. Державний виконавець зазначає, що у рішенні суду вказано "зобов'язати повернути", а не "стягнути", тож вважає свої дії правомірними по винесенню постанови про закінчення виконавчого провадження, вчиненню яких передувало дворазове накладення штрафу на боржника та внесення подання про притягнення боржника до кримінальної відповідальності.

Заінтересована особа в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила.

Суд, вислухавши пояснення скаржника, представників скаржника та державного виконавця, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про те, що вимоги скарги не підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.ст. 383, 384, 385 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ. Скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Відповідно до положень ст.ст. 1, 6 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

За змістом положень ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Судом встановлено, що постановою старшого державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві про закінчення виконавчого провадження №41411800 від 15.08.2014 року із посиланням на положення ч. 3 ст. 75, п. 11 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №755/17228/13-ц виданого 24.12.2013 року Дніпровським районним судом м. Києва про зобов'язання ФОП ОСОБА_5 повернути ОСОБА_7 сплачені грошові кошти за Товар (шафу-купе) у розмірі 17200,00 грн. (а.с. 5).

За змістом рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07.11.2013 року, задоволено позов ОСОБА_7 до ФОП ОСОБА_5 та крім іншого, зобов'язано ФОП ОСОБА_5 повернути ОСОБА_7 сплачені грошові кошти за Товар (шафу-купе) у розмірі 17200,00 грн. (а.с. 6-7).

На примусове виконання вказаного рішення 24.12.2013 року Дніпровським районним судом м. Києва був виданий виконавчий лист із вказанням: "Суд вирішив: зобов'язати ФОП ОСОБА_5 повернути ОСОБА_7 сплачені грошові кошти за Товар (шафу-купе) у розмірі 17200,00 грн." (а.с. 8).

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону України "Про виконавче провадження", виконання рішення, яке зобов'язує боржника вчинити певні дії, здійснюється державним виконавцем за місцем проведення таких дій.

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону.

Не дивлячись на посилання сторони скаржника на те, що прийняте судом рішення має майновий характер, суд приходить до висновку, що зазначеним вище рішенням суду зобов'язано відповідача (боржника) особисто вчинити певні дії, а саме зобов'язано відповідача повернути позивачці грошові кошти у сумі 17200,00 грн.

Таке формулювання резолютивної частини рішення суду відповідає заявленим позовним вимогам, оскільки як вбачається зі змісту рішення суду, звернувшись до суду із позовом позивачка просила розірвати договір, зобов'язати повернути кошти та демонтувати шафу-купе.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ст. 16 ЦК України і обрання способу захист належить позивачу. Тож, звертаючись до суду з вимогою зобов'язати відповідача повернути кошти, а не з вимогою про стягнення вказаних коштів, позивачем реалізоване своє право на вільний вибір способу захисту своїх прав, при цьому, суд розглядаючи спір діє в межах заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження", після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи постановою державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 13.01.2014 року було відкрито виконавче провадження №41411800 з примусового виконання виконавчого листа №755/17228/13-ц виданого Дніпровським районним судом м. Києва 24.12.2013 року про зобов'язання ФОП ОСОБА_5 повернути ОСОБА_7 сплачені грошові кошти за Товар (шафу-купе) у розмірі 17200,00 грн. Встановлений термін для добровільного виконання рішення суду до 20.01.2014 року (а.с. 40).

Вказана постанова згідно наявної в матеріалах справи копії супровідного листа була направлена на адресу боржника для виконання та на адресу стягувача для відома 13.01.2014 року (а.с. 39).

При цьому, скаржниця посилаючись на те, що жодної кореспонденції на її адресу від ВДВС не надходило, тим най менш належних та допустимих доказів на підтвердження своїх пояснень суду не надала.

Крім того, зазначаючи про порушення своїх прав в частині неотримання постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, скаржниця просить визнати неправомірними саме дії державного виконавця Черухи О.М., хоча з матеріалів справи вбачається, що постанову про відкриття виконавчого провадження виносив держаний виконавець ОСОБА_8 і саме ним підписаний супровідний лист про направлення копії цієї постанови сторонам виконавчого провадження, тож в даному випадку державний виконавець Черуха О.М. не є належною особою, дії якої оскаржують ся.

17.03.2014 року державний виконавець надіслав на адресу боржника вимогу про виконання рішення суду з попередженням про наслідки не виконання (а.с. 38).

02.04.2014 року державним виконавцем був складений акт про те, що зобов'язання у строк до 30.03.2014 року боржником не виконане (а.с. 37).

Відповідно до ч. 2 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження", у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 02.04.2014 року за невиконання рішення суду та законної вимоги державного виконавця на ОСОБА_5 був накладений штраф у розмірі 340 грн. (а.с. 36).

Об'єктивно рішення суду про зобов'язання повернути скаржниці кошти не може бути проведено без участі боржника, оскільки відповідача зобов'язано особисто вчинити дії по поверненню цих грошових коштів, а примусове стягнення їх за рішенням суду не передбачене.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження", у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

02.04.2014 року державний виконавець надіслав на адресу боржника вимогу про виконання рішення суду з попередженням про наслідки не виконання (а.с. 34).

18.04.2014 року державним виконавцем був складений акт про те, що зобов'язання у строк до 17.03.2014 року боржником не виконане (а.с. 33).

Як вбачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 23.04.2014 року за невиконання рішення суду та законної вимоги державного виконавця на ОСОБА_5 був накладений штраф у розмірі 680 грн. (а.с. 32).

Крім того, 15.08.2014 року за підписом в.о. начальника ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві на адресу начальника Деснянського РУГУ МВС України в м. Києві було направлене подання державного виконавця від 15.08.2014 року про притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 382 КК України за ухилення від виконання рішення суду та цього ж дня винесено оспорювань постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с. 27-30).

Враховуючи викладені обставини та наведені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог скарги, оскільки державний виконавець підставно здійснював примусове виконання рішення суду як такого, що зобов'язує боржника особисто вчинити певні дії та враховуючи, що виконання цього рішення суду не можливе без особистої участі боржника здійснив всі передбачені Законом України "Про виконавче провадження" заходи для його виконання та притягнення боржника до відповідальності, після чого у відповідності до положень ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" виніс постанову про закінчення виконавчого провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 383-387, 293, 294 ЦПК України, Законом України "Про виконавче провадження", суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 15.08.2014 року про закінчення виконавчого провадження, заінтересована особа: ОСОБА_5 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя -