Справа № /222/29/15-ц
Провадження № 2/222/77/2015 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2015 року Володарський районний суд Донецької області в складі:

Головуючого - судді Подліпенця Є.О.,

при секретарі Темір В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Володарське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення заборгованості по заробітній платі з урахуванням компенсації за невчасно виплачену заробітну плату, середнього заробітку за весь час затримки, компенсації за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, з урахуванням уточнень, зазначивши, що 25.06.2010 року він був прийнятий на роботу до ПрАТ «Азовелектросталь» в ливарний цех збирачем форм 5 розряду. Свої трудові обов'язки він виконував сумлінно, скарг та доган з боку роботодавця не отримував. Проте, з червня 2014 року відповідачем, в порушення вимог ст. 115 КЗзП України та ст. 24 ЗУ «Про оплату праці», не в повному обсязі виплачувалась заробітна плата. В зв'язку з систематичним порушенням відповідачем законодавства про працю він був вимушений звільнитися за власним бажанням. Після звільнення остаточний розрахунок з ним проведений не був. Сума заборгованості по заробітній платі складає 8520,12 грн. та компенсація за невикористану відпустку складає 6992,04 грн.Крім цього, згідно Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого Постановою КМУ від 20.12.1997 року, відповідач повинен виплатити йому компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату в розмірі 1192,82 грн. Також, у зв'язку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі ст. 117 КЗпП України відповідач також повинен виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. До того ж, діями відповідача йому спричинена моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 5000 грн. Моральна шкода полягає у стресовому стані, в якому він прибував, оскільки постійно доводилось докладати додаткових зусиль для організації свого життя, для пошуку грошових коштів, необхідних для придбання самого необхідного його сім'ї, продуктів харчування, ліків. Весь час він та його дружина вимушені були обмежувати себе в самому необхідному, він єдиний годувальник в родині, т.я. дружина вагітна та знаходиться в декретній відпустці, а він не може забезпечити своїй родині гідні умови життя за обставин від його не залежних. Просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі з урахуванням інфляції за невчасно виплачену заробітну плату в розмірі 9712,93 грн., середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ухвалення рішення) відповідно до норм тривалості робочого часу та середньомісячної заробітної плати в розмірі 24628,08 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 6992,04 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Також, просив судові витрати покласти на відповідача.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов, з урахуванням уточнень, з підстав викладених вище підтримав у повному обсязі та наполягав на його задоволенні. Суду також пояснив, що з 25.06.2010 року він працював на посаді збирача форм 5 розряду в ливарному цеху ПрАТ «Азовелектросталь». Починаючи з червня 2014 року відповідач не в повному обсязі виплачував йому заробітну плату, в зв'язку з чим 15.09.2014 року він звільнився з підприємства за власним бажанням. Проте, при звільненні і до теперішнього часу відповідач так і не провів з ним повний розрахунок. В зв'язку з чим, просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі з урахуванням інфляції за невчасно виплачену заробітну плату, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ухвалення рішення) . та компенсацію за невикористану відпустку. Крім цього, пояснив, що діями відповідача йому спричинена моральна шкода, пов'язана з вимушеним звільненням, безрезультатним пошуком нової роботи, порушенням звичайного укладу як його життя так і його родини та відсутності коштів для існування, яку він оцінює в розмірі 5000 грн.

Представник відповідача ПрАТ «Азовелектросталь» - Топузов В.І. будучи належним чином повідомленим про дату, місце і час розгляду справи в судове засідання не з'явився. Надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що підприємство дійсно має перед позивачем заборгованість по заробітній платі в розмірі 8520,12 грн., яка станом на 22.01.2015 року не сплачена. Позивачу за період його роботи на підприємстві неодноразово проводилося підвищення заробітної плати випереджаючим шляхом, розмір якої перевищував розрахункову суму індексації, заробітна плата за вказаний період індексації не підлягає. Крім цього, позивачем не надано жодного доказу спричинення моральної шкоди, тому ці вимоги задоволенню не підлягають. Просив частково задовольнити позов в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 8520,12 грн., в решті позовних вимог - відмовити в повному обсязі.

Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд розглянув справу у відсутність нез'явившегося представника відповідача ПрАТ «Азовелектросталь».

Вислухавши пояснення позивача, розглянувши заяву про уточнення позовних вимог, письмові заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 25.06.2010 року на підставі наказу № 26к прийнятий в ливарний цех № 195 ПрАТ «Азовелектросталь» збірником форм 5 розряду. 15.09.2014 року ОСОБА_1 був звільнений з підприємства за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України відповідно до наказу № 38к від 15.09.2015 року, що підтверджується відповідними записами в його трудовій книжці.

Згідно довідки ПрАТ «Азовелектросталь» № 64 від 22.01.2015 року ОСОБА_1, який працював в цеху № 195, звільнений 15.09.2014 року. Заборгованість по заробітній платі за підприємством станом на 22.01.2015 року складає: серпень 2014 року - 2275,62 грн., вересень 2014 року - 6244,50 грн., а всього 8520,12 грн.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було та остаточний розрахунок при звільненні не проведений, що підтверджується довідкою відповідача № 64 від 22.01.2015 року, внаслідок чого станом на теперішній час існує заборгованість по заробітній платі в розмірі 8520,12 грн.

У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У зв'язку із порушенням строків виплати заробітної плати та всіх сум, які належать позивачу при звільнені, відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Визначаючи розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд керується наступним.

Так, Верховний Суд України в п. 20 постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13 роз'яснив, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Такі ж правові позиції наведені в постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-39 цс11 та від 21 листопада 2011 року у справі № 6-60 цс11.

Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з ПрАТ «Азовелектросталь» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку (ухвалення рішення) в сумі 24628,08 грн.

Проте, з довідки ПрАТ «Азовелектросталь» № 63 від 22.01.2015 року вбачається, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці роботи становить 183,52 грн.

При цьому суд зазначає, що цей розрахунок зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Суд зазначає, що середній заробіток розраховується за період, починаючи з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 16.09.2014 року і по день ухвалення судом рішення, оскільки на день розгляду судом справи з позивачем розрахунок не проведено. Кількість робочих днів за період з 16.09.2014 року по 18.03.2015 року (день ухвалення рішення) складає 129 днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 16.09.2014 року по 18.03.2015 року складає - 23674,08 грн. (129 днів х 183,52 грн.).

За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню складає 23674,08 грн.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України та ч.1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Відповідно до довідки ПрАТ «Азовелектросталь» № 106 від 28.01.2015 року підприємством нарахована ОСОБА_1 компенсація за невикористану відпустку в розмірі 6992,04 грн.

Таким чином, суд задовольняє вимоги позивача щодо стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку в розмірі 6992,04 грн. в повному обсязі.

Щодо вимоги позивача про стягнення суми заборгованості по заробітній платі з урахуванням індексу інфляції слід зазначити наступне.

Згідно із ст. 1, ст. 2, ст. 3, ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Виплата компенсації проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції за період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації проводиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

На підставі зазначених вимог закону відповідач повинен виплатити позивачу компенсацію втрати частини його доходів, яка обчислюється відповідно до ст. 4 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових коштів у зв'язку з порушенням терміну їх виплати», затвердженого постановою КМ України № 159 від 21.02.2001р.

Індекс інфляції за даними Держкомстату України за вересень 2014 року склав 102,9%, за жовтень 2014 року - 102,4%, за листопад 2014 року - 101,9%, за грудень 2014 року - 103%, за січень 2015 року - 103,1%, за лютий 2015 року - 105,3%.

Тому сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати становить 1414, 34 грн. (102,9% х 102,4% х 101,9% х 103,0% х 103,1% х 105,3% / 100 = 1,166 х 8520,12 грн. = 9934,46 грн. - 8520,12 грн. = 1414,34 грн.)

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином судом встановлено, що внаслідок не своєчасної виплати відповідачем ОСОБА_1 заробітної плати та остаточного розрахунку при звільненні, йому була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 5000,00 грн. на думку суду є явно завищеним.

Так, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав ОСОБА_1, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав. Виходячи з розуміння загальнолюдських цінностей, жоден працівник не може залишатися байдужим до порушення роботодавцем його права на оплату праці, а тому суд погоджується з тим, що встановлені порушення трудових прав позивача пов'язані з певними душевними стражданнями і вважає, що 500 грн. є достатньою і справедливою компенсацією завданої йому моральної шкоди.

Крім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору та з відповідача на його користь було стягнуто грошові кошти в загальному розмірі 40600,58 грн., суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору за вимогу майнового характеру в розмірі 1 % від ціни позову, що становить 406,00 грн. та за вимогу немайнового характеру про відшкодування моральної шкоди суму судового збору в розмірі 243,60 грн., а всього 649,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 15, 57-61, 88, 174, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 83, 116, 117, 237-1 КЗпП України, Законом України «Про відпустки», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення заборгованості по заробітній платі з урахуванням компенсації за невчасно виплачену заробітну плату, середнього заробітку за весь час затримки, компенсації за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» (87535, Донецька область, м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників, буд. 1, р/р 5599 в Маріупольській філії ПАТ «ПУМБ», МФО 335742, , ІПН 25) на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 8520 (вісім тисяч п'ятсот двадцять) гривень 12 копійок, компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 6992 (шість тисяч дев'ятсот дев'яносто дві) гривні 04 копійки, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 23674 (двадцять три тисячі шістсот сімдесят чотири) гривні 08 копійок, суму компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 1414 (одна тисяча чотириста чотирнадцять) гривень 34 копійки, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті та моральну шкоду у розмірі 500 (п'ятсот) гривень, а всього 41100 (сорок одна тисяча сто) гривень 58 копійок.

В решті частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» (87535, Донецька область, м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників, буд. 1, р/р 5599 в Маріупольській філії ПАТ «ПУМБ», МФО 335742, , ІПН 25) на користь держави суму судового збору в розмірі 649 (шістсот сорок дев'ять) гривень 60 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Володарський районний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Володарський районний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Володарський районний суд Донецької області протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.О. Подліпенець