пр. № 2/759/3007/15
ун. № 759/4225/15-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2015 року суддя Святошинського районного суду м.Києва Чала А.П., розглянувши в м.Києві матеріали позовної заяви

ОСОБА_1

до філії АТ «Імекс Банк»

про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу (депозиту), -

В с т а н о в и в :

19.03.2015р. до суду надійшла дана позовна заява ОСОБА_1, яка не підсудна Святошинському районному суду м.Києва.

Так, позивач визначив підсудність даної цивільної справи Святошинському районному суду м.Києва за своїм місцем проживання: АДРЕСА_1, на підставі Закону України «Про захист прав споживачів».

Однак, з таким твердженням позивача суд погодитися не може, виходячи з наступного.

Згідно частини 5 ст.110 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред*являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Поняття споживача визначено в пункті 22) частини 1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов*язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов*язків найманого працівника.

При цьому права особи як споживача випливають і охоплюються юридичним змістом даного поняття і закріплені у вказаному вище Законі.

Тобто, права особи як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин.

З наведеного випливає, що не можна ототожнювати договірні правовідносини, які випливають із реалізації особою своїх прав як споживача і безпосередньо прав особи як споживача при реалізації нею даного свого права.

В спірному випадку, позивач вважає, що дана справа підсудна Святошинському районному суду м.Києва у з*язку із тим, що він є споживачем, оскільки звернувся до суду як споживач і за захистом свого порушеного права як споживача.

Але, як вбачається з позову ОСОБА_1, він заявляє позовні вимоги про стягнення з відповідача грошової суми депозитного банківського вкладу і штрафних санкцій згідно цивільно-правової угоди - договору №641-14/22 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014р.

Таким чином, позов пред*явлено ОСОБА_1 в порядку захисту свого майнового права як сторони договору - вкладника, а саме: договору банківського вкладу (депозиту), а правовими підставами заявленого позову позивач вказує порушення відповідачем норм матеріального права, які регулюють договірні правовідносини.

З наведеного випливає, що ОСОБА_1 звертається не на захист свого права як споживача при укладенні договору банківського вкладу (депозиту), а на захист своїх майнових прав як вкладника, які випливають з укладеного 27.06.2014р. між ним і ПАТ «Імекс Банк» договору №641-14/22 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014р.

Крім цього, якщо позов подається на захист прав позивача як споживача, то логічним є те, що у разі задоволення такого позову відбувається захист права позивача як споживача.

Але, у разі задоволення заявленого ОСОБА_1 позову, захист його будь-якого права як споживача не відбудеться.

Таким чином, до спірних правовідносин не може бути застосований Закон України «Про захист прав споживачів», оскільки в заявленому позові ОСОБА_1 виступає не як споживач в розумінні 22) частини 1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» і позов подано не на захист прав ОСОБА_1 як споживача.

Аналогічна правова позиція викладена в пункті 5 Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р.

Згідно загального правила підсудності, визначеного частиною 2 ст.109 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред*являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Відповідно до правила альтернативної підсудності, передбаченого частиною 7 ст.110 ЦПК України, позови, що виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, можуть пред*являтися також за їх місцезнаходженням.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 і доданих до неї документів, а також відомостей з Єдиного державного реєстру, юридична адреса відповідача ПАТ «Імекс Банк» є: 65039, м.Одеса, пр-т Гагаріна, 12-А, а юридична адреса філії ПАТ «Імекс Банк», з якою позивачем укладено договір банківського вкладу (депозиту) є: 01015, вул.Лейпцизька, 16, що територіально знаходиться в Печерському районі м.Києва.

Таким чином, відповідач не знаходиться в Святошинському районі м.Києва.

У відповідності до пункту 4) частини 3 ст.121 ЦПК України, заява повертається у випадку, коли справа не підсудна цьому суду.

Приймаючи до уваги наведене,

Керуючись ст.ст. 109, 110, 121, 209, 210 ЦПК України, суд, -

У х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до філії АТ «Імекс Банк» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу (депозиту) - повернути позивачу ОСОБА_1 у зв*язку з не підсудністю Святошинському районному суду м.Києва.

Роз*яснити ОСОБА_1 його право звернення з даним позовом до відповідного місцевого суду за зареєстрованим місцем знаходження відповідача.

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом п*яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: