печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

04 грудня 2015 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Писанець В.А.

при секретарі - Костишин Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, трьох відсотків річних, втрат від інфляції та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2015 року позивач звернулась до суду із позовом до відповідача в якому із врахуванням уточнень просить стягнути середній заробіток за час затримки в сумі 135507,23 грн., моральну шкоду в сумі 10000 грн., три відсотки річних в сумі 693,11 грн. та втрат від інфляції в розмірі 12763,46 грн.

Позов обґрунтований тим, що мало місце звільнення під час якого роботодавцем не були проведенні розрахунки в повному обсязі.

Позивач направив до суду заяву, в якій її підтримав та просить задовольнити.

Із боку відповідача до суду надійшли письмові заперечення, в якій посилаючись на невірно встановлений розмір середньомісячного заробітку, на припинення трудових стосунків та не розповсюдження на спірні правовідносини ст. 625 ЦК України просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, оголосивши та дослідивши матеріали справи прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах із відповідачем та була звільнена останнім 31.01.2015 року з посади начальника управління методології та андерайтингу ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на підстав п.1 ст.36 КЗпП України.

Судовим наказом судді Печерського районного суду м. Києва від 10.03.2015 року стягнуто із ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_1 нараховану але не виплачену заробітну плату в розмірі 34991,51 грн.

Із боку учасників судового процесу суду не надані докази виконання відповідачем судового наказу про стягнення заробітної, а тому суд приходить до висновку, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість по заробітній платі.

Згідно ст. 117 КЗпП України підприємство, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку.

В своїх запереченнях відповідач посилається на завищений розмір розрахунку позивачем середньомісячної заробітної плати, де одночасно самостійно наводить такі розрахунки та зазначає, що середньомісячна заробітна плата позивача складає 15275,305 грн., із якими суд погоджується.

За таких обставин має місце порушення строків розрахунку із працівником при звільненні, а тому суд приходить до висновку про порушення відповідачем положень ст. 116 КЗпП України та як наслідок породження у позивача права на стягнення із відповідача середнього заробітку за період з 01.02.2015 по 04.12.2015, що дорівнює 154836,09 грн.

Разом із тим, позивач за вказаною вимогою просить стягнути 135507,23 грн.

А тому враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, суд приходить до висновку, що на користь позивача за вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню 135507,23 грн. Такий висновок суду не позбавляє позивача права висунення самостійних позовних вимог із приводу стягнення грошового залишку за період з 01.02.2015 по 04.12.2015 в сумі 19328,86 грн.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Факт тривалої невиплати належних коштів після звільнення працівника та об'єктивна наявність необхідності додаткових зусиль для організації життя позивачем на думку суду породжує право звернення із вимогою про відшкодування моральної шкоди.

Разом із тим сума яку вимагає позивач у розмірі 10000 грн. є значно завищеною, а тому виходячи із принципу людяності суд вважає що підлягає стягненню із відповідача моральна шкода у розмірі 100 грн.

Висуваючи позовні вимоги про стягнення трьох відсотків річних та втрат від інфляції позивач посилається на положення ст. 625 ЦК України.

Передбачена ст. 625 ЦК України відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Отже дія ст. 625 ЦК України не поширюється на трудові правовідносини.

За таких обставин суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних та втрат від інфляції, а тому такі задоволенню не підлягають.

На підставі ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, трьох відсотків річних, втрат від інфляції та моральної шкоди- задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 135507,23 грн. та моральну шкоду в сумі 100 грн.

В решті задоволення вимог позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається Апеляційному суду м. Києві через Печерський районний суд м. Києва.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.А. Писанець