03.12.2015 Справа № 363/4300/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Чіркова Г.Є.

при секретарі Бариш А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області, про дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд її малолітньої дочки ОСОБА_3 за кордон України для навчання у ОСОБА_4 на період з 01 січня 2016 року до досягнення нею 18 років, без згоди та супроводу її батька ОСОБА_2

На обґрунтування позовних вимог пояснила, що під час перебування з відповідачем у зареєстрованому шлюбі в них народилася донька - ОСОБА_3. Після розірвання шлюбу дитина постійно проживала з позивачкою, відповідач проживає окремо, сплачує аліменти на утримання дитини, спорів з приводу місця її проживання між ними ніколи не виникало. На даний час позивачка вдруге вийшла заміж за громадянина ОСОБА_5 та дитині створено всі необхідні умови для виїзду її до цієї країни на навчання. За згодою відповідача в квітні 2015 року вона разом з дитиною вже відвідувала ОСОБА_4, однак в подальшому відповідач повідомив, що дозволить дитині виїхати за межі України лише за умови відчуження позивачкою на його користь частини квартири, яка перебуває у їх спільній частковій власності.

Також позивачка ствердила, що дочка виїздить до ОСОБА_4 саме для навчання та в період літніх та зимових канікул повертатиметься до України, де матиме можливість спілкуватися з батьком та іншими родичами.

Оскільки відповідач згоди на виїзд дитини за кордон не надає, для захисту прав дитини вона змушена звернутися до суду.

Відповідач проти позову заперечив, пояснив, що після розірвання шлюбу він проживає окремо з іншою жінкою без реєстрації шлюбу. Дитина постійно проживає разом з матір'ю, спорів з приводу місця проживання дитини у них не виникло. Востаннє він спілкувався з дочкою на початку вересня 2015 року, коли в телефонній розмові відмовився надавати дочці дозвіл на виїзд за кордон, у зв'язку з чим остання образилася та більше йому не телефонувала.

Також посилався на те, що він систематично сплачує аліменти на утримання дочки та має можливість створити їй достатні і належні умови для проживання та навчання в Україні та погодився їх забезпечити. Вважав, що дитині краще залишитися у звичному для неї середовищі, а навчання у ОСОБА_4 не буде для неї корисним. Також висловив недовіру до позивачки як до матері.

Неповнолітня ОСОБА_3 в суді пояснила, що в неї хороші відносини з обома батьками, однак вона звикла жити з матір'ю та проживати з батьком не бажає. На початку року вона з мамою вже відвідувала ОСОБА_4 та спілкувалася з її новим чоловіком. Дитині там сподобалося та вона прагне навчатися в цій країні, мати її в цьому підтримує. Виїзд за кордон відповідає її інтересам. Вона знає де саме буде проживати разом з матірю та в якій установі навчатиметься, куди її вже зараховано у ОСОБА_4. Спочатку батько був не проти її навчання у ОСОБА_4, однак згодом підняв питання з приводу квартири. Тому вона зрозуміла, що бажаний для неї дозвіл батька на виїзд за кордон стане ускладненим. Останній раз вона спілкувалася з батьком в телефонній розмові на початку вересня 2015 року, в якій він не дозволив їй виїжджати до ОСОБА_4. Також дитина зазначила, що вона бажає приїздити на канікули та спілкуватися з батьком, в чому мати їй перешкод не чинить.

Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області позов підтримала, зазначила, що заперечення відповідача ґрунтуються на недовірі до позивачки та їх неприязних відносинах, з яких не можна встановити, що виїзд дитини за межі України на навчання не відповідає її інтересам. Будь-яких перешкод в спілкуванні з батьком дитина не має.

Заслухавши представника позивача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Встановлено, що 11 березня 2000 року сторони зареєстрували шлюб, від якого мають неповнолітню дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У зв'язку із погіршенням сімейних стосунків 14 березня 2011 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області шлюб між сторонами розірвано.

На підставі рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17 березня 2011 року з відповідача на утримання малолітньої ОСОБА_3 стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх його видів доходів.

З вересня 2012 року сторони разом не проживають.

Дитина постійно проживає з позивачкою в м. Вишгороді, по вул. Кургузова, 11-а, к. 66. Відповідач створив нову сімю та проживає з іншою жінкою без реєстрації шлюбу.

Рішенням цього ж суду від 22 березня 2011 року за ОСОБА_6 визнано право власності на 1/2 частину кв. № 66 по вул. Кургузова в м. Вишгороді Київської області та 1/2 частину автомобіля НОМЕР_1.

31 липня 2015 року позивачка одружилася з громадянином ОСОБА_4 Філіпом, Манюелем, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-БК №293294.

Згідно характеристики від 23 вересня 2015 року ОСОБА_3 успішно навчається у 7-В класі Вишгородської районної гімназії "Інтелект", проявляє особливий інтерес до вивчення іноземних мов. За час навчання дитини у 5-7 класі її батько жодного разу не з'являвся до школи.

Згідно довідки №001-23/09-015 від 23 вересня 2015 року ОСОБА_3 з 11 вересня 2015 року проходить курс вивчення французької мови в Центі іноземних мов "Рейнбоу".

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_3 має погіршений стан здоров'я, у зв'язку з чим їй рекомендовано періодичне перебування на морському повітрі.

Згідно довідки директора коледжу ім. Альберта Камю у Байонні від 18 вересня 2015 року ОСОБА_4 Філіп, Манюель, що проживає за адресою 10 алея ОСОБА_7 64600 Англе, зарахував ОСОБА_3 до 5-го класу коледжу на 2015-2016 навчальний рік, починаючи з 04 січня 2016 року.

Приймаючи до уваги систему освіти у ОСОБА_4, для отримання диплому бакалавра учениці потрібно навчатися шість років.

Згідно гарантійного зобов'язання від 21 вересня 2015 року ОСОБА_4 Філіп має бажання прийняти ОСОБА_3, яка буде проживати разом з ним за адресою 10 алея ОСОБА_7, резиденція ОСОБА_8, квартира 16, 64600 Англе, ОСОБА_4, де матиме свою кімнату.

Вказану квартиру площею 75 кв.м. ОСОБА_4 Філіп винаймає на підставі договору оренди від 31 серпня 2015 року, яка складається з передпокою зі стінними шафами, вітальні із відкритою устаткованою кухнею, двох кімнат зі стінними шафами, ванної кімнати та тераси.

Відповідно до даних про сімейний стан та доміцілювання ОСОБА_4 Філіп має стабільний дохід та фінансову можливість забезпечити належні умови проживання ОСОБА_3 у ОСОБА_4.

В суді досліджено оригінали вказаних документів, правильний переклад яких засвідчено перекладачем.

В період з 28 березня по 15 квітня 2015 року ОСОБА_3 разом з матірю і за згодою батька вже відвідувала ОСОБА_4. В суді позивачка та її дитина ОСОБА_3 ствердили, що під час цієї поїздки ознайомилися з умовами проживання та навчання у ОСОБА_4.

Згідно ч. 2 та 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Згідно ст.ст. 3, 6, 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла 16 років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Відповідно до п. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та ч. 3 п. 22 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою КМУ від 27 січня 1995 року №57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право на регулярні особисті стосунки і прямі контакти з обома батьками. Дитина та її батьки для возз'єднання сім'ї мають право на вільний в'їзд в Україну та виїзд з України у порядку, встановленому законом.

Батьки, інші члени сім'ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов'язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання.

Таким чином, оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази, враховуючи думку дитини, суд доходить висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, оскільки виїзд малолітньої ОСОБА_3І, за межі України на навчання в період з 01 січня 2016 року до досягнення нею повноліття, відповідає інтересам дитини, сприятиме її розвитку, навчанню та оздоровленню.

Підстав вважати, що думка дитини, яка в суді висловилася на користь виїзду на навчання до ОСОБА_4, не відповідає її інтересам згідно вимог ч. 3 ст. 171 СК України у суду немає.

Слушними також є доводи позивачки про намагання відповідача в ході домовленостей з надання дозволу на виїзд дитини за кордон вирішити питання про відчуження на його користь частини її квартири. Відповідач в суді цих обставин не заперечував, які також підтверджується бланком договору про поділ нерухомого майна між подружжям, який відповідач надав позивачці та згідно якого позивачка мала б відмовитися від своєї частини квартири на користь відповідача.

Такі умови виїзду дитини за кордон на вимогах Закону не ґрунтуються та її інтересам не відповідають.

Будь-яких вагомих доводів з приводу відмови у наданні дозволу на виїзд доньки за кордон відповідач у судовому засіданні не навів.

Доказів того, що виїзд дитини за кордон суперечить її інтересам та може їй зашкодити, суду стороною відповідача не надано.

Посилання відповідача на те, що переїзд дочки унеможливить їх спілкування ґрунтується на припущеннях та негативному відношенні до позивачки, які суд до уваги не приймає.

Таким чином суд вважає можливим позов задовольнити та дати дозвіл на виїзд малолітньої дитини за кордон на навчання в період з 01 січня 2016 року до досягнення ОСОБА_3 18 років, без згоди та супроводу відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 209 - 215 ЦПК України,

вирішив:

позовну заяву задовольнити.

Надати дозвіл на виїзд неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України в супроводі її матері - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, за кордон до країни ОСОБА_4 на навчання на період з 01 січня 2016 року до досягнення ОСОБА_3 18 років, тобто до 18 серпня 2021 року, без згоди та супроводу її батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Дозволити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, оформляти документи для виїзду неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон до країни ОСОБА_4 на період з 01 січня 2016 року до досягнення ОСОБА_3 18 років, тобто до 18 серпня 2021 року

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд.

Суддя