Апеляційний суд Житомирської області
Справа №290/343/14-ц Головуючий у 1-й інст. Лесько М. О.
Категорія 46 Доповідач Матюшенко І. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Матюшенка І.В.

суддів: Широкової Л.В., Борисюка Р.М.

з участю секретаря судового

засідання Мишаковської В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Романівського районного суду Житомирської області від 4 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності на ? частину житлового будинку,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом в якому, посилаючись на не проживання відповідача за місцем реєстрації з вересня 2012 року без поважних причин, просив визнати ОСОБА_2 такою, що тратила право на користування житловим приміщенням, а саме, будинком АДРЕСА_1 з підстав, передбачених ст. 405 ЦК України.

ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом про встановлення факту проживання однією сім'єю її та ОСОБА_3 з 01.03.2005 року до вересня 2012 року та визнання за нею права власності на ? частину спірного житлового будинку з підстав, передбачених ст. ст. 70, 74 СК України. На обґрунтування позову зазначала, що після розірвання шлюбу у 2005 році вони з ОСОБА_3 продовжували проживати однією сім'єю та у 2009 році за спільні кошти придбали спірний житловий будинок.

Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 04.11.2014 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 та відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 Визнано останню такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 та про задоволення її зустрічного позову. Апелянт зазначає, що висновок суду про її реєстрацію за іншою адресою та не проживання у спірному будинку з вересня 2012 року без поважних причин є помилковим, судом не застосовані до спірних правовідносин положення ст. 156 ЖК України, не враховані докази придбання нею меблів та будівельних матеріалів.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Встановлено, що сторони у справі до 01.03.2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.6). ОСОБА_3 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 27.05.2009 року (а.с.7-9). У вказаному будинку з 06.07.2010 року зареєстровані сторони у справі та їх малолітні діти ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11).

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, суд першої інстанції повно та об'єктивно з'ясував обстави справи, дав правильну оцінку представленим сторонами доказам та дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог, оскільки ОСОБА_2 не надано суду переконливих доказів про проживання однією сім'єю її з ОСОБА_3 на час укладення договору купівлі продажу спірного об'єкта нерухомості. Не представлено таких доказів і до апеляційного суду. Посилання апелянта на безпідставне не врахування судом першої інстанції показів свідків та письмових доказів, як то, кредитний договір від 06.06.2012 року та товарний чек від 14.06.2012 року є безпідставними, оскільки покази вказаних апелянтом свідків беззаперечно не підтверджують ведення сторонами у справі на час придбання нерухомості спільного господарства, наявності спільного побуту, вираз турботи один про одного як подружжя, а зазначені письмові докази стосуються періоду проживання сторін у спірному будинку та його утримання у 2012 році.

За таких обставин, у суду не було підстав встановлювати факт проживання з 01.03.2005 року до вересня 2012 року сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу та застосовувати до спірних правовідносин положення ст. ст. 70, 74 СК України. А відтак, доводи апеляційної скарги в цій частині визнаються безпідставними.

Разом з цим, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, зокрема положення ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Положення наведеної норми закону поширюється і на колишніх членів сім'ї власника житла.

Встановивши, що вселення ОСОБА_2 до будинку АДРЕСА_1 (власником якого є її колишній чоловік - позивач ОСОБА_3) відбулося зі згоди останнього у липні 2010 року, коли сторони вживали заходи для відновлення сімейних стосунків, а виселилася ОСОБА_2 разом з малолітніми дітьми зі спірного житлового будинку у вересні 2012 року у зв'язку з неприязними стосунками сторін (наявність яких ОСОБА_3 підтвердив і в суді апеляційної інстанції), суд першої інстанції помилково вважав, що ОСОБА_2 у спірному будинку відсутня понад один рік без поважних причин. Також помилковим є висновок суду про реєстрацію ОСОБА_2 з 20.01.2004 року у будинку АДРЕСА_2, оскільки це спростовується даними з паспорту та з будинкової книги про реєстрацію апелянта у спірному будинку.

За таких обставин, коли висновок суду першої інстанції не відповідає матеріалам справи та судом неправильно застосовано норму матеріального права, рішення суду в частині визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 підлягає скасуванню з ухваленням, в порядку ст. 309 ЦПК України, в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

У решті рішення має залишатися без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Романівського районного суду Житомирської області від 4 листопада 2014 року в частині визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді