03 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ЗавгородньоїІ.М., Іваненко Ю.Г.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про звернення стягнення на майно,
за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_6, на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 28 травня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У квітні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПиватБанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про звернення стягнення на майно.
На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 03 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № ROHIAE0000028, згідно умов якого останній отримав кредит в розмірі 6 913,31 дол. США з кінцевим терміном повернення до 03 серпня 2012 року. На забезпечення виконання зобовʼязань за кредитним договором
03 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладено договір застави транспортного засобу, згідно умов якого
ОСОБА_5 передав у заставу належний йому автомобіль марки Renault, модель Clio Symbol, 2004 року випуску. У звʼязку із неналежним виконанням взятих на себе зобовʼязань за кредитним договором станом на 13 березня 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 15 980,45 дол. США. Крім того, позивач зазначав, що в порушення п. 17.7 договору застави
ОСОБА_5 без згоди ПАТ КБ «ПриватБанк» реалізував заставний автомобіль власником якого є ОСОБА_4 Ураховуючи наведене
ПАТ КБ «ПриватБанк» просило вилучити у ОСОБА_4 та передати в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» автомобіль, комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та звернути стягнення на предмет застави на належить на праві власності ОСОБА_4
Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2014 року позовні вимоги задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 03 серпня 2007 року

№ ROHIAE00000258 в розмірі 15 980,45 дол. США вилучено у ОСОБА_4 та передано в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» предмет застави - автомобіль марки Renault, модель - Clio Symbol, 2004 року випуску, тип транспортного засобу: легковий седан, № кузова/шасі: НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_4, комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) автомобіля марки Renault, модель Clio Symbol, 2004 року випуску, тип транспортного засобу: легковий седан, № кузова/шасі: НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_4 Звернуто стягнення на предмет застави Renault, модель - Clio Symbol, 2004 року випуску, тип транспортного засобу: легковий седан, № кузова/шасі: НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_4, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, а також надання ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття з вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 28 травня

2015 року рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2014 року залишено без змін. Доповнено абзац 3 резолютивної частини рішення реченням наступного змісту: «за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій».

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ОСОБА_5 зобов'язання за договором кредиту не виконав, в порушення п. 17.7 договору застави без згоди позивача в 2010 році продав заставне майно, а тому позивач має переважне право перед іншими кредиторами на задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави.

Судами встановлено, що 03 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір

№ ROHIAE0000028, згідно умов якого останній отримав кредит в розмірі 6 913,31 дол. США з кінцевим терміном повернення до 03 серпня 2012 року.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1

ст. 1054 ЦК України).

На забезпечення виконання зобовʼязань за кредитним договором

03 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладено договір застави рухомого майна, згідно умов якого останній передав у заставу належний йому автомобіль марки Renault, модель Clio Symbol, 2004 року випуску, тип транспортного засобу: легковий седан,

№ кузова/шасі: НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1, що належав ОСОБА_5 на праві власності.

Вказане рухоме майно зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 07 серпня 2007 року.

07 березня 2010 року ОСОБА_5 без згоди ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором купівлі-продажу відчужив заставне майно ОСОБА_4

Відповідно до ч. 2 ст. 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 17 Закону України «Про заставу» заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом чи договором. Заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя.

Крім того, згідно п. 17.7 договору застави заставодавець зобовʼязується не передавати предмет застави в оренду (майновий найом) у лізинг, подальшу заставу, у спільну діяльність або у позичку, не здійснювати його відчуження або інше розпорядження предметом застави без письмової згоди заставодержателя.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків:

1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження;

2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України), встановив, що автомобіль, який є предметом застави, було відчужено без згоди позивача, на момент відчуження автомобіля, а в подальшому в момент придбання ОСОБА_4 зазначеного транспортного засобу, відомості про обтяження автомобіля знаходилися у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, а тому суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки позивач має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду тернопільської області від 28 травня 2015 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів, яким судами попередніх інстанцій дана належна оцінка.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 19 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду тернопільської області від 28 травня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про звернення стягнення на майно залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко