У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, управління комунальної власності Херсонської міської ради, треті особи: Херсонська міська рада, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Херсонській області, Інспекція з нагляду за станом житлового фонду при департаменті житлово-комунального господарства Херсонської міської ради, про встановлення порядку користування майном, усунення перешкод у здійсненні права користування майном, часткове скасування розпорядження про приватизацію, свідоцтва про право власності на житло та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 15 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 18 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним позовом, у якому просив встановити порядок користування приміщенням кухні загального користування площею 14,63 кв. м та коридору площею 8,72 кв. м, які знаходяться у житловому будинку на блоці квартир № № 18, 19, 20, 21 по АДРЕСА_1; усунути перешкоди в користуванні приміщенням загального користування шляхом знесення самовільно зайнятих приміщень, зобов'язати ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за власний рахунок привести до первинного стану свої квартири та місця загального користування - кухню площею 14,63 кв. м та коридор площею 8,72 кв. м; частково скасувати розпорядження про приватизацію від 5 серпня 1998 року № 1369-ж та свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1, виключивши з її площі площу, яка була вилучена із кухні загального користування у розмірі 5,3 кв. м.

На обґрунтування позову зазначав, що йому на праві приватної власності належить однокімнатна квартира загального заселення АДРЕСА_3, загальною площею 26,5 кв. м. Відповідачам належать, відповідно, квартири загального заселення № № 18, 19 та 21, що розташовані за наведеною вище адресою. Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 на блоці квартир загального заселення № № 18,19,20,21 наявні нежилі приміщення загального користування: кухня площею 14,63 кв. м та коридор площею 8,72 кв. м. Однак власник квартири № 18 ОСОБА_7 без погодження з іншими власниками квартир загального заселення та з балансоутримувачем здійснила реконструкцію квартири шляхом приєднання до неї частини кухні загального користування площею 5,3 кв. м з обладнанням окремого входу з житлового приміщення квартири № 18. Решта частина кухні загального користування площею 9,40 кв. м перепланована та переобладнана власниками квартир № № 19, 20 і 21 під індивідуальні санітарні кімнати для кожної із квартир та коридор площею 1,3 кв. м. Посилаючись на те, що перепланування та переобладнання частини кухні площею 9,4 кв. м проводилося з порушенням умов досягнутої 2 лютого 2011 року власниками квартир №№ 19,20 і 21 домовленості з цього приводу, а всієї кухні - зі значним зменшенням його частки у спільному майні та без отримання дозволів компетентних органів, а отже, самочинно, позивач просив суд задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 15 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 18 листопада 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що приватизація квартири АДРЕСА_1 відбулася з дотриманням вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, а тому правові підстави вважати права позивача у цій частині порушеними та такими, що підлягають відновленню в обраний ним спосіб, відсутні. Позивач особисто погодився на зменшення площі обладнаного для нього санітарного вузла за рахунок звільнення всіх необхідних для проведення перепланування витрат, а отже, розпорядився своїм правом власника на свій розсуд.

Судами установлено, що квартири № № 18, 19, 20, 21 у будинку АДРЕСА_1 є квартирами спільного заселення і належать на праві власності: ОСОБА_4 на підставі договору відчуження, копія якого в матеріалах справи відсутня (квартира № 18); ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріально 11 лютого 2011 року (квартира № 19); ОСОБА_3 - на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою Херсонською державною нотаріальною конторою 26 лютого 2000 року (квартира № 20), та ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 13 травня 2005 року (квартира № 21). Наведені квартири за технічними характеристиками мають спільні кухню та коридор.

На час виникнення у позивача права власності на квартиру АДРЕСА_3 площа спільної для власників інших квартир кухні становила 9,4 кв. м, при цьому відповідно до технічного паспорта, який був виданий попередньому власнику 11 липня 1995 року, площа кухні становила 14,63 кв. м. Позивач зазначає, що зменшення площі відбулося внаслідок перепланування квартири № 18, власником якої є ОСОБА_7, яка придбала зазначену квартиру у спадкоємців після смерті ОСОБА_8, якому 5 серпня 1998 року Фонд комунального майна м. Херсона видав свідоцтво про право власності на наведене вище житло згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». У технічному паспорті характеристика квартири № 18 щодо приєднання частини площі спільної кухні відповідає на час приватизації стану займаних наймачем приміщень, яке компетентними органами до самовільного не віднесене.

Отже, правильним є висновок про те, що оскільки у квартирі спільного заселення відбулося перепланування, яке не оспорювалося жодним із власників чи наймачів інших житлових приміщень, тому приватизація квартири АДРЕСА_1 відбулася з дотриманням норм Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян.

Крім того, з матеріалів справи убачається, що оплата вартості матеріалів, обладнання та необхідних робіт з перепланування здійснюється ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за рахунок власних коштів, а ОСОБА_3 погодився на виділення йому меншої, ніж іншим, площі, але достатньої для встановлення унітазу, умивальника та дверей. На підтвердження викладеного сторони уклали договір від 2 лютого 2011 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже, правильним є висновок про те, що оскільки позивач не заперечував можливість та необхідність використання спільної кухні для інших цілей, погодився на зменшення своєї площі, при цьому не звертався про розірвання укладеного з відповідачами договору чи визнання його недійсним, суди дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Рішення районного суду в частині позову про встановлення порядку користування майном в апеляційному порядку не оскаржувалося та не переглядалося, а тому не оскаржується та не переглядається й у касаційному порядку.

Таким чином, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 15 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 18 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко