АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
№22-ц/796/4651/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Скрипка О.І.
Доповідач: Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Крижанівської Г.В.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року в справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Кредо» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про стягнення витрат по сплаті страхового відшкодування в порядку регресу,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу.

У мотивування вимог посилався на те, що 14.05.2013 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС 0969849.

27.11.2013 року в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого автомобіля "Опель Астра", реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, автомобіля "Фольксваген Пассат", реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля Ніссан Мікра, реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_5

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 09.01.2014 року встановлено вину відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, а також те, що в момент дорожньо-транспортної пригоди саме відповідач керував забезпеченим транспортним засобом, що суперечить умовам договору.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль потерпілої ОСОБА_4 чим їй заподіяно майнову шкоду, а саме у відповідності до Звіту про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу, №221-2013 від 16.12.2013 року, складеного ТОВ "Довіра", розмір заподіяної шкоди склав 22552 грн. 21 коп. Сума страхового відшкодування до виплати потерпілій особі з урахуванням визначеної в договорі страхування франшизи на підставі страхового акту №ОСГПО-185 становить 22052 грн. 21 коп., яке виплачено ОСОБА_4

Також, у результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю ОСОБА_5 заподіяно шкоду. У відповідності до регресної вимоги №УН 863 Р від 20.03.2014 року ПАТ "СК "Універсальна", розмір заподіяної шкоди автомобілю ОСОБА_5 склав 10099 грн. 70 коп. Сума страхового відшкодування до виплати ПАТ "СК "Універсальна" з урахуванням визначеної договором страхування франшизи на підставі Страхового акта №11549 від 28.05.2014 року складає 9599 грн. 70 коп. й зазначене страхове відшкодування виплачено ПАТ "СК"Універсальна" в повному обсязі.

Таким чином, ним відшкодовано шкоду, завдану третім особам забезпеченим транспортним засобом в загальній сумі 31651 грн. 91 коп.

Зауважив, що відповідач керував забезпеченим транспортним засобом, що суперечить умовам договору, відповідно до положень ст.38-1.1 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", тому він має право на відшкодування 50 % шкоди в розмірі 15825 грн. 96 коп.

Враховуючи наведене, просив суд стягнути з відповідача на свою користь 15825,96 грн. в рахунок відшкодування шкоди в порядку регресу та судовий збір.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року позов ТДВ СК «Кредо» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТДВ СК "Кредо" у рахунок відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування в розмірі 15825 грн. 96 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що судом не встановлено, що страхувальником саме під час укладення договору страхування був пред'явлений документ, який надає йому право на пільги, й в позовній заяві страхова компанія теж не зазначає пільгу страхувальника, яка є підставою для застосування вищевказаного пункту 13.2 статті 13 Закону під час укладення договору страхування.

Крім того, в оформленому договорі страхування відсутні будь-які посилання на застосування пункту 13.2 статті 13 Закону й перед укладенням договору страхування, представник страхової компанії був попереджений, що цим автомобілем будуть користуватися і інші особи, які зазначені у технічному паспорті на автомобіль.

Вважає, що суду надано всі належні докази укладення договору страхування без застосування пункту 13.2 статті 13 Закону, тому правові підстави на регресний позов щодо нього відсутні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з"явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 14.05.2013 року між ТзДВ СК "Кредо" та ОСОБА_3 укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС 0969849, за умовами якого ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 50000 грн., а франшиза 500 грн. (а.с.3).

27.11.2013 року в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого автомобіля "Опель Астра", реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, автомобіля "Фольксваген Пассат", реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля Ніссан Мікра, реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_5

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 09.01.2014 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст..124 КУпАП (а.с.4-5).

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено автомобіль ОСОБА_4 Відповідно до Звіту про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу, №221-2013 від 16.12.2013 року, складеного ТОВ "Довіра", розмір заподіяної шкоди склав 22552 грн. 21 коп. (а.с.24-38).

На підставі страхового акта №ОСГПО-185 від 14.02.2014 року визначено суму страхового відшкодування до виплати потерпілій особі з урахуванням визначеної в договорі страхування франшизи, яка становить 22052 грн. 21 коп. та яка виплачена ОСОБА_4 17.02.2014 року, що підтверджується платіжним дорученням №182 від 17.02.2014 року (а.с.38-39).

Також, в результаті дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено автомобіль ОСОБА_5. У відповідності до регресної вимоги №УН 863 Р від 20.03.2014 року ПАТ "СК "Універсальна", розмір заподіяної шкоди автомобілю ОСОБА_5 склав 10099 грн. 70 коп. (а.с.5-22).

На підставі Страхового акта №11549 від 28.05.2014 року визначено суму страхового відшкодування до виплати ПАТ "СК "Універсальна" з урахуванням визначеної договором страхування франшизи, яка складає 9599 грн. 70 коп. й 02.06.2014 року страхове відшкодування виплачено ПАТ "СК"Універсальна" в порядку регресу в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням №614 від 02.06.2014 року (а.с.23,24).

Таким чином, позивачем відшкодовано шкоду, завдану третім особам забезпеченим транспортним засобом в загальній сумі 31651 грн. 91 коп.

Звертаючись в суд з даним позовом ТДВ СК «Кредо» посилалося на те, що відповідач керував забезпеченим транспортним засобом, що суперечить умовам договору, відповідно до положень ст.38-1.1 ЗУ "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а тому воно має право на відшкодування 50 % шкоди в розмірі 15825 грн. 96 коп.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції підставно виходив з їх доведеності та обґрунтованості з огляду на таке.

У силу ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Статтею 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов.

На підставі п.1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.

Згідно ст.38-1.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі якщо страховик, що здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов'язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

Пунктом 13.2 ст.13 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції від 04.02.2013 року, чинній на момент укладання договору страхування) визначено, що розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, інвалід II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об'єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3, який є страхувальником, є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році (категорія 2) (а.с.67-68). Він також є пенсіонером.

Таким чином, вірним є висновок суду про наявність підстав для застосування п.13.2 ст.13 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в даному випадку.

Крім того в Полісі №АС 0969849 зазначено про 50 % пільгу на сплату страхового платежу, й страхувальник був повідомлений про це та жодних зауважень чи заперечень не зазначив, що підтверджується його особистим підписом, що, в свою чергу, спростовує посилання ОСОБА_2 на те, що страхувальником під час укладення договору страхування не пред'являвся документ, який надає йому право на пільги, й на те, що в оформленому договорі страхування відсутні будь-які посилання на застосування пункту 13.2 статті 13 Закону.

Судом вірно не взято до уваги посилання відповідача та третьої особи щодо порушень, допущених при укладанні договору страхування зі сторони позивача, оскільки вони не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.

Також сторонами не заперечується, що забезпеченим автомобілем, в момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, керував не особисто страхувальник ОСОБА_3, а відповідач ОСОБА_2

Оскільки страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а саме недотримання страхувальником вимоги про особисте керування забезпеченим транспортним засобом, тому ОСОБА_2 як особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов'язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

З наведеного вбачається, що суд дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки з урахуванням положень ст.38-1.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відповідач, як особа, винна у заподіянні шкоди, зобов'язаний компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування, що складає 15825 грн. 96 коп.

Суд повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Колегія суддів відмовила відповідачу у задоволені клопотання про допит у якості свідка працівника страхової компанії, який укладав цей договір і на думку відповідача може підтвердити, що договір укладався на інших умовах, з огляду на те, що в матеріалах справи є наявним договір, який укладений сторонами на умовах викладених у договорі і ними підписаний. Зазначений договір є єдиним документ, який підтверджує умови на яких він був укладений.

Отже, рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: