Номер провадження 2/754/3268/15
Справа №754/6426/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

02 грудня 2015 року Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

за участю секретаря Базік А.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення та виселення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до відповідачів про звернення стягнення та виселення.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на те, що 22.10.2007року був укладений кредитний договір № LVH9GI між ПАТ КБ «ПриватБанк» та третьою особою ОСОБА_3

В якості забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором, між Банком та відповідачами ОСОБА_1, ОСОБА_2, було укладено договір іпотеки №LVH9GI від 22.10.2007року, предметом якого стала квартира загальною площею 35,40кв.м., житловою площею 18,70кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Майно належить відповідачам на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 479047,00грн.

Третя особа ОСОБА_3 свої зобовязання за Кредитним договором не виконує, до цього часу третя особа кошти не повернула, крім того у звязку з невиконанням умов договору, боржник зобовязаний сплатити суму боргу у розмірі 748505,77грн, яка складається з: 349101,34грн заборгованість за кредитом; 305273грн заборгованість по процентам за користування кредитом; 26085,45грн пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором; 68045,98грн штраф (процентна складова).

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» до звернення із позовом до суду, з метою надання можливості відновити платіжну дисципліну за кредитним зобовязанням, 03.03.2015року надіслав повідомлення боржнику (іпотекодавцю, якщо він є відмінним від боржника) про порушення основного зобовязання та/або іпотечного договору з вимогою добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення у разі продовження порушення, однак вимогу відповідачами виконано не було, тому просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити, посилаючись на обставини зазначені в позові. Просили звернути стягнення на предмет іпотеки, квартиру загальною площею 35,40кв.м., яка розташована за адресою: м. Київ, пр-т. Маяковського, 12-В, кв. 119, що перебуває у праві власності ОСОБА_1, ОСОБА_2, виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у спірній квартирі та стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати.

Представники відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що 26.05.2009року ЗАТ КБ «ПриватБанк» предявив до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту 349874,61грн за договором про іпотечний кредит LVH9GI від 22.10.2007року на підставі ч. 2 ст. 1054, ч. 2 ст. 1050 ЦК України, у звязку з чим просив звернути стягнення на квартиру за договором іпотеки LVH9GI від 22.10.2007року та вимагав дострокового виконання боргових зобовязань у повному обсязі, зокрема повного погашення всієї суми кредиту в розмірі 349874,61грн. Відповідачі та третя особа вищевказану вимогу банку не виконали, внаслідок чого, право ПАТ КБ «ПриватБанк» на дострокове стягнення всієї суми кредиту в розмірі 349874,61грн шляхом звернення стягнення на квартиру було порушено відповідачами та третьою особою, про що кредитор знав з 26.05.2009року, однак до суду в межах строків позовної давності не звернувся, що є підставною для відмови у позові, згідно ст. 266, ч. 4 ст. 267 ЦК України. Отже, в звязку з тим, що право кредитора на стягнення всієї суми кредиту було порушено відповідачами та третьою особою з 26.05.2009року, тому перебіг позовної давності почався з 26.05.2009року та закінчився 26.05.2012року. Тому представник позивача просив відмовити в задоволені позову в повному обсязі застосувавши строк позовної давності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, причину неявки не повідомила.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки не повідомив.

Суд, перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до слідуючого.

Як встановлено в судовому засіданні, у відповідності до кредитного договору №LVH9GI від 22.10.2007року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, предметом даного договору є надання кредитних коштів в сумі 3535000грн, з терміном погашення кредиту до 22.10.2027року, з графіком погашення кредиту та оплатою по процентній ставці 15,00 % річних.

В якості забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором, між Банком та відповідачами ОСОБА_1, ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки №LVH9GI від 22.10.2007року, предметом якого стала квартира загальною площею 35,40кв.м., житловою площею 18,70кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2. Майно належить відповідачам на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 479047,00грн.

Статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами, що передбачено ст. 629 ЦК України.

Згідно статей 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.

За кредитним договором позичальник ОСОБА_3 зобов'язався здійснювати повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, комісій, штрафних санкцій та інших платежів у передбачені цим договором строки. Проте, як встановлено судом, третя особа порушила умови договору.

Як вбачається з розрахунку наданому Банком до позовної заяви, станом на 16.04.2015року заборгованість за кредитним договором становить суму в розмірі 748505,77грн, яка складається з: 349101,34грн заборгованість за кредитом; 305273грн заборгованість по процентам за користування кредитом; 26085,45грн пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором; 68045,98грн штраф (процентна складова).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст. ст.530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6 - 116 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Невиконання позичальником умов Кредитного договору на підставі п.5.2.4 кредитного договору дає право позивачу достроково вимагати виконання боргових зобов'язань за кредитом у позичальника.

Так в силу п.6.3. кредитного договору, виконання позичальником вимоги кредитора щодо дострокового повернення суми кредиту та інших платежів відповідно до п.5.2.4. цього договору повинно бути здійснено позичальником в строки зазначений кредитором у відповідній вимозі, але не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дати її отримання.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, відповідно до п.5.2.4. та п.6.3. кредитного договору, 26.05.2009року Банк звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом про звернення стягнення, а саме просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором LVH9GI від 22.10.2007року в розмірі 360749,30грн звернути стягнення на квартиру загальною площею 35,40кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки, виселити всіх осіб, які зареєстровані та проживають у спірній квартирі, зі зняттям з реєстраційного обліку та стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати. Однак позовна заява судом була залишена без розгляду, про що не заперечувалось сторонами по справі.

Отже, Банк скористався своїм правом, передбаченим ч.2 ст. 1050 ЦК України, і змінив строк виконання зобовязань за кредитним договором, подавши до суду 26.05.2009року позовну заяву.

Вимогу Банка від 26.05.2009року (позовну заяву) про дострокове виконання боржниками умов договору LVH9GI від 22.10.2007 року відповідачі та третя особа отримали, але не виконали, внаслідок чого, право банку на звернення стягнення на предмет іпотеки було порушено боржниками, про що кредитор знав, однак повторно до суду в межах строків позовної давності не звернувся, що є підставою для відмови у позові, згідно ч.4 ст.267, ст. 266 ЦК України.

Під час розгляду справи представник відповідача ОСОБА_1 заявив клопотання про застосування строків позовної давності до всіх нарахувань позивача, що перевищують строки позовної давності, покликаючись на вимогу позивача, шляхом звернення з позовом до суду про дострокове повернення всієї суми кредиту від 26.05.2009року, постанови Верховного Суду України від 06.11.2013 року та від 17.09.2014 року, які є обов'язковими для всіх судів України згідно ч. 2, ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України. Просив суд застосувати строки позовної давності до всіх позовних вимог та відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Приписами ст. 257 ЦК України передбачено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України, передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Крім цього, Верховним Судом України висловлена правова позиція у постановах від 06.11.2013 року в справі № 3-116цс13 та від 19.03.2014р. у справі 6-29цс14, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою до застосування, судова палата прийшла до висновку, що перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно ч.4 ст. 267 цього Кодексу, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, судом встановлено, оскільки кредитор ЗАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 26.05.2009року, в якому на підставі п.5.2.4 кредитного договору № LVH9GI від 22.10.2007року вимагав дострокового виконання боргових зобов'язань у повному обсязі, в тому числі звернення стягнення, які не були виконані боржниками у зв'язку із цим, право кредитора було порушено боржниками ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 із 26.05.2009року, а тому перебіг строку позовної давності почався з наступного дня - 27.05.2009року, який закінчився - 27.05.2012року.

Посилання представника позивача на переривання строків позовної давності у звязку з тим, що з розрахунку наданим Банком вбачається, що останній платіж в рахунок погашення заборгованості відповідно до умов кредитного договору №LVH9GI від 22.10.2007року було здійснено ОСОБА_3 16.03.2012року, і Банком було направлено боржникам повідомлення від 03.03.2015року про усунення порушень боргових зобовязань, або добровільного звільнення майна, суд оцінює критично, так як пред'явленням вимоги до боржника або поручителя є як направлення/вручення їм вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову, а оскільки в судовому засіданні встановлено, що Банк, ще 26.05.2009р. на підставі п.5.2.4 та п.6.3. кредитного договору скористався своїм правом, передбаченим ч.2 ст. 1050 ЦК України, і змінив строк виконання зобовязань за кредитним договором, а відтак, договір закінчився, а між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини. Крім того, не знайшов свого підтвердження факт отримання хоча б одним із боржників зазначеного повідомлення від 03.03.2015року.

При цьому, представник позивача заяв про поновлення пропущеного строку як і надання суду детального розрахунку своїх позовних вимог в межах строків позовної давності до суду не подавав.

Стаття 10 ЦПК України, закріпивши принцип змагальності сторін, гарантує сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості з метою захисту їхніх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, зокрема й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до цієї норми кожна сторона та інша особа, яка бере участь у справі, повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а у випадку неможливості стороною подати докази з поважних причин, суд сприяє особі в їх витребуванні, тим самим сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи (ч. 1 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ст.ст. 59, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 1 Закону України Про іпотеку іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини пятої статті 3 Закону України Про іпотеку іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Отже, оскільки договір іпотеки укладався в забезпечення виконання кредитного договору і є похідним від кредитного договору. За приписами ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Тому і до вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки також слід застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з підстав спливу строку позовної давності.

Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 слід відмовити повністю, оскільки позовна заява була подана позивачем лише до суду 27.04.2015року, а строк позовної давності за основним зобов'язанням закінчився, а тому звернення до суду за захистом свого цивільного права та інтересу сплив, доказів поважності його пропуску стороною позивача не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки суд відмовляє в задоволені позову, всі судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 253, 256, 257, 266, 267, 526, 625, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 15, 59-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В позові Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення та виселення відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя В.В. Бабко