АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2464/15 Головуючий 1 інст. - Поліщук Т.В.
Справа № 643/9261/14-ц
Категорія : відшкодування шкоди Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Кукліної Н.О., Пономаренко Ю.А.,

за участю секретаря - Лашаковій Д.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Одеська залізниця»

на рішення Московського районного суду м.Харкова від 04 лютого 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Одеська залізниця», треті особи - ОСОБА_2, ПАТ «Український страховий дім» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ДП «Одеська залізниця», треті особи - ОСОБА_2, ПАТ «Український страховий дім» про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказувала, що 31 грудня 2012 року ОСОБА_3, її внук, ІНФОРМАЦІЯ_1, будучи пасажиром швидкого потяга №60, сполученням Одеса-Харків, перебуваючи у вагоні №5 через вільний доступ до дверей робочого тамбуру випав на ходу потяга з вагону, внаслідок чого загинув від падіння. Слідчим у кримінальному провадженні встановлено, що ця подія трапилась внаслідок порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту провідником вагону ОСОБА_2, що і призвело до загибелі пасажира ОСОБА_4 Позивачка зазначає, що загибель рідного внука завдала їй глибоких душевних страждань, оскільки від дня його народження вона виховувала внука, з 2004 року офіційно призначено її опікуном померлого. Крім моральної шкоди, їй завдано також і матеріальних збитків, пов'язаних з транспортуванням тіла загиблого, його похованням.

Тому, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ДП «Одеська залізниця» на її користь матеріальну шкоду у розмірі 31 315,21 грн. та моральну шкоду у розмірі 200 000 грн.

У судовому засіданні представник ДП «Одеська залізниця» заперечував проти позову, зазначивши, що пасажир ОСОБА_5 перебував в стані алкогольного сп'яніння, поводив себе неадекватно, а відшкодувати шкоду повинна страхова компанія.

Представник третьої особи - ОСОБА_2 також вважає, що відшкодування має бути сплачено страховою компанією.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 04 лютого 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ДП «Одеська залізниця» на користь ОСОБА_1 в рахунок спричиненої матеріальної шкоди 31 315,21 грн. та 200 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином від 31 грудня 2012 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ДП «Одеська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 556,75 грн.

В апеляційній скарзі ДП «Одеська залізниця» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідач про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися належним чином причин неявки до суду не надав.

Неявка представника відповідача, належно повідомленого про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Згідно ст.1167 ч.2 п.1 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної або фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної безпеки.

Частиною 2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 31 грудня 2012 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, будучи пасажиром швидкого потяга №60, сполученням Одеса-Харків, перебуваючи у вагоні №5 через вільний доступ до дверей робочого тамбуру випав на ходу потяга з вагону, внаслідок чого загинув від падіння.

ОСОБА_1 є бабусею загиблого ОСОБА_3, потерпілою у кримінальному провадженні та опікуном останнього за рішенням суду від 01 листопада 2004 року (а.с.9-10).

Вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2013 року ОСОБА_2, яка була провідником вагону та перебувала у трудових відносинах з ДП «Одеська залізниця», визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 276 КК України; цивільний позов ОСОБА_1 до ДП «Одеська залізниця», третя особа: ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено. Стягнуто з ДП «Одеська залізниця» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 31 315,21 грн. та моральну шкоду в сумі 200 000 грн.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 25 лютого 2014 року вищевказаний вирок суду змінено. Звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк. Вирок щодо цивільного позову скасовано, провадження за позовом направлено на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. В іншій частині вирок залишено без змін (а.с. 4-8).

Згідно ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Зазначені обставини, а саме: наявність непереборної сили або умислу потерпілого з настання смерті в ході розгляду справи не встановлено.

В роз'ясненнях, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що суд при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст.1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові Пленуму № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначив, що питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху.

Згідно ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки судом першої інстанції достовірно встановлено, що ОСОБА_2, яка перебуває у трудових відносинах з позивачем, належним чином не виконала свої обов'язки провідника пасажирського вагону поїзду, тому і наступили такі негативні наслідки.

Крім того вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 29.10.2013 року, який набрав законної сили у діях працівника позивача пом'якшуючих та обтяжуючих вину обставин судом не встановлено.(а.с.4-6).

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства, оскільки ПрАТ «Український Страховий дім» 22 листопада 2013 року було відмовлено ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування, бо подія, що трапилася не є страховим випадком і страховик не має правових підстав для здійснення страхової виплати (а.с.28).

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307, ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Одеська залізниця» - відхилити.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 04 лютого 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: