АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/4798/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Бобровник О.В.
Доповідач: Кравець В.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючої - Кравець В.А.,

Суддів - Семенюк Т.А., Шиманського В.Й.

при секретарі - Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Київський завод реле та автоматики» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київський завод реле та автоматики» про стягнення нарахованої і не виплаченої заробітної плати та компенсації втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків їх виплати,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 рокупозивач звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку з дня отримання трудової книжки при достроковому припиненні трудових відносин в сумі 158887,30 грн., заборгованість по підзвітних коштах в сумі 17121,12 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що зарплата не виплачена в день звільнення, як це передбачено ст. 116 Кодексу законів про працю України, а тому відповідачем повинно бути сплачено середній заробіток за весь період затримки розрахунку, з дати припинення дії трудової угоди - січень 2011 року до дати погашення заборгованості - 03.12.2013 року, тобто за 724 робочих дні.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року - позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Київський завод реле та автоматики» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 158887,30 грн. та вирішено питання судових витрат.

В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки не відповідають обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.

Крім того, норми Цивільного кодексу України не передбачають обов'язку замовника робіт чи послуг виплачувати середній заробіток виконавцю за час затримки розрахунку за договором підряду чи надання послуг.

Зазначив, що між сторонами по справі трудовий договір у письмовій формі не укладався, у встановленому законом порядку зареєстрований не був, заяву про прийняття на роботу позивач не писав, наказ про прийняття на роботу по підприємству не видавався.

В судовому засіданні апелянт скаргу підтримала та просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Позивач проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що відповідачем було порушено права позивача щодо виплати заробітної плати при звільненні.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно із записами в його трудовій книжці БТ - I №2470226, вчинених начальником відділу кадрів відповідача, які затверджені підписом «Корнійчук» і скріплені відбитком кутового штампу ВАТ «Київський завод реле та автоматики» та відбитком печатки відділу кадрів відповідача у розділі відомості про роботу, а саме: в графі «Відомості про прийом на роботу»: «Прийнятий керівником проекту по договору підряду терміном до 31.12.» на аркушах 16-17: від 01.03.2006 року до 31.12.2006 року, на підставі договору № 25 від 22.03.06, на аркушах 42-43: від 02.01. 2007 року до 31.12.2007 р, на підставі договору № 57 від 02.01.07, на аркушах 44-45: від 02.01. 2008 року до 31.12.2008 року, на підставі договору № 102 від 26.12.07, та «Прийнятий головним конструктором СКБ - керівником проекту по договору підряду терміном до 31.12.» на аркушах 46-47: від 02.01.2009 року до 31.12.2009 р, на підставі договору № 130 від 02.01.09, на аркушах 48-49: від 02.01. 2010 року до 31.12.2010 р, на підставі договору №159 від 02.01.10, а також «Прийнятий виконуючим обов'язки заступника голови правління з наукових питань, керівником СПКТБ «Ритм» по договору підряду терміном до 31.01.2011р», які вчинені на аркушах 50-51: від 04.01.2011 року до 31.01.2011 р, на підставі договору №178 від 04.01.11., дійсно був працівником ВАТ «Київський завод реле та автоматики», правонаступником якого є ПАТ «Київський завод реле та автоматики».

Згідно Договору підряду (послуг) №178 від 04.01.2011 року, строкового трудового договору, укладеного між в.о. голови правління відповідача Гололобовим С.М. та позивачем терміном на календарний рік, трудові відносини передбачались до 31.12.2011 року, а відтак запис в трудовій книжці «до 31.01.2011р.» свідчить що роботодавець з прийнятим працівником достроково припинив трудові відносини з 31.01.2011 року і повернув йому трудову книжку.

Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, зареєстрованою в Мінюсті України 17.08.1993 №110, передбачено, що трудові книжки ведуться на всіх працівників працюючих більше п'яти днів, в тому числі на осіб - власників, а також нештатних працівників, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Так, згідно з виписки форми ОК-5 вбачається, що позивачу відповідачем щомісячно нараховувалась заробітна плата згідно з окладом, визначеним трудовим строковим договором, а саме: за січень - березень 2010 року по 4000 грн., за травень - грудень 2010 р. по 5000 грн., а також з преміюванням, наприклад, квітень 2010 р. 5500 грн. та за січень 2011 року з окладу 5500 грн. половина окладу - 2750 грн., на які відповідач нараховував страхові внески і звітував перед Пенсійним фондом України про суми заробітку для нарахування пенсії, а також про кількість днів стажу в кожному місяці, по кількості календарних днів у місяці (а.с. 48).

Відповідно до запису в Акті прийняття - здачі (акт виконаної роботи), складеного 31 січня 2011 р. до трудової угоди №178 від 04.01.2011 р., трудові відносини з позивачем, як виконуючим обов'язки заступника голови правління з наукових питань - керівником СПКТБ «Ритм», роботодавець припинив на половині робочого часу січня 2011 року, про що свідчать виправлення в Акті, підтверджені підписом представника відповідача, та підпис скріплено відбитком печатки відповідача, а саме у запис в акті «Робота виконана у обсязі згідно договору» представником відповідача дописано цифру 50%, а запис «За виконану роботу має бути сплачено: «5500 грн.» закреслено, а внизу дописано «2750», а також запис прописом «п'ять тисяч п'ятсот грн. 00 коп.» закреслено, а внизу дописано «дві тисячі сімсот п'ятдесят грн.», але виконати обов'язки заступника голови правління з наукових питань - керівника СПК ТБ «Ритм» лише « на 50%», за виконання яких відповідач зобов'язувався сплачувати 5500 грн. за місяць, можливо лише відпрацювавши половину робочого часу місяця, першого місяця строкового трудового договору - трудової угоди №178 від 04.01. 2011р. що кваліфікується, як звільнення.

Згідно даних з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб Головного управління Міндоходів України, від 06 травня 2014 року №3822 по ідентифікаційному номеру НОМЕР_1, відповідач відображав у своїй звітності, що позивачу нараховувалась заробітна плата по місячному окладу, тому що за місяці з різною кількістю робочих днів нараховувалася однакова сума, яка оподатковувалась по коду 1 - зар.плата, а не по коду 42 - дохід само зайнятій особі, про що відповідач звітував до державної податкової інспекції у Солом'янському районі м. Києва.

Таким чином, колегія суддів погоджується з тим, що ОСОБА_1 працював у відповідача, оскільки йому нараховувалась заробітна плата по місячному окладу (за керівництво проектно-конструкторським колективом 86 відділ), а не оплата за виконану певну роботу з переданням її результату (проекту, наукового-технічного звіту і т.п.) відповідачу, його робота відповідала діючим положенням і нормативам відповідача, та діючого законодавства, що безумовно включає підпорядкування позивача внутрішньому трудовому розпорядку, тобто відповідає умовам, встановленим статтею 21 КЗпП до трудових договорів.

Згідно зі ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України.

За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З матеріалів справи убачається, що за заявою позивача про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, за довідкою відповідача від 29.11.2011 року №1001, Солом'янським районним судом м. Києва 21.03.2013р. видано Судовий наказ №2-н-385/13 про стягнення з відповідача заборгованості по невиплаченій заробітній платі в сумі 34799 грн. 13 коп., а Відділом державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції 17.04.2013 року було відкрито виконавче провадження № 37584296.

Заборгованість по невиплаченій заробітній платі в сумі 34799 грн. 13 коп. була примусово стягнута з відповідача - 03 грудня 2013 р. та зарахована на особовий рахунок позивача згідно виписки - 04 грудня 2013 року.

Відповідно до вимог п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Отже, суд першої інстанції вірно встановив загальний розмір середнього заробітку з дати коли з позивачем мав бути здійснений повний розрахунок по дату примусового погашення заборгованості із заробітної плати, оскільки він визначений з урахуванням довідки Пенсійного фонду України та довідки інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб Головного управління Міндоходів України.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Київський завод реле та автоматики» - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Судді