Провадження № 2/344/1001/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

03 березня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді Польської М.В.

при секретарі c/з ОСОБА_1.

з участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за сплачені комунальні послуги в порядку регресу та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 подала до Івано-Франківського міського суду позов до ОСОБА_4 про відшкодування вартості комунальних платежів за утримання квартири в розмірі 7433.5 грн. за період з 01.09.2011р. по 31.08.2014р., стягнення моральної шкоди в сумі 3000грн. та судових витрат.

У позовній заяві зазначено, що позивач, як співвласник житла - квартири АДРЕСА_1 несла витрати по оплаті комунальних платежів, за послуги які надаються різними організаціями. Однак відповідач, який є співвласником жила, проживає в квартирі і використовує спільно з іншими співвласниками надані комунальні послуги, постійно ухиляється від оплати за дані послуги та не відшкодовує добровільно понесені витрати за дані послуги позивачем. Моральну шкоду обґрунтовувала необхідністю одноособово нести витрати по комунальних платежах, що перешкоджало їй витрати проводити на інші потреби.

Представник позивача та позивач просили позов задовольнити. Стягнути з відповідача на користь позивача суму половини оплачених комунальних платежів в розмірі 7433.5 грн. за період з 01.09.2011р. по 31.08.2014р., стягнення моральної шкоди в сумі 3000грн. та судових витрат.

Відповідач в судові засідання не з'явився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи.

Суд заслухавши пояснення позивача, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, приходить до висновку що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності позивачу, однак, як стверджує позивач та не спростовано відповідачем, квартира є спільним майном подружжя, оскільки набута у власність згідно розпорядження міського голови від 03.11.2006р. №615-р, а шлюб розірвано 24.09.2008 року згідно рішення суду від 03.12.2007 року попередньо укладений 04.08.1993р. (а.с.6-8). В даній квартирі зареєстровані позивач та відповідач.

В період з 01.09.2011р. по 31.08.2014р. позивач, як співвласник житла - квартири АДРЕСА_1 несла витрати по оплаті комунальних платежів, за послуги які надаються різними організаціями, а саме: за електроенергію, водопостачання, водовідведення, газопостачання, телефон, послуги за утримання будинку, понесені витрати на вищезазначені послуги становлять розмір -14 887 грн. за даний період, що підтверджено платіжними квитанціями, які звірені судом з оригіналом (а.с.10-36, 57-65). Зазначена обставина нічим не спростована.

Однак відповідач, який є співвласником житла, проживає в квартирі і використовує спільно з іншими співвласниками надані комунальні послуги, постійно ухиляється від оплати за дані послуги та не відшкодовує добровільно понесені витрати за дані послуги позивачем, на звернення не реагує (а.с.9).

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

За вимогою ч.3 ст.815 ЦК наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Це ж і передбачає ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно якої споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Оскільки, як встановлено судом, такі послуги надавалися до квартири АДРЕСА_1, власники і споживачі якої приймали і використовували дані послуги, а позивач їх оплачувала.

За нормами ст. 64, 66, 67, 68 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Розмір плати за користування житлом (квартирної плати) встановлюється Кабінетом Міністрів України. Плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені відповідними органами.

За таких обставин та доказів, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення.

Однак, не заслуговують на увагу суду доводи відповідача, про стягнення моральної шкоди в розмірі 3000грн., враховуючи таке.

Згідно з ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала в т.ч. у зв'язку з душевними стражданнями, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) N 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Позивач не довела суду обставини, за якими вона три роки була обмежена у витратах на інші потреби, оскільки звернення її до суду не протягом 3-річного строку оплати, а швидше змогли б спрямовувати витрати на різні інші потреби, пред'явивши позов до суду за менш тривалий період та стягнення з відповідача органами ДВС на виконання такого рішення.

Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі ст.526, 901, 903 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 64, 66, 67, 68 ЖК України, керуючись ст.ст.10, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2, половину суми, сплачених коштів за комунальні послуги за утримання квартири АДРЕСА_1, за період з 01.09.2011 року по 31.08.2014 року в сумі 7443 грн. 50 коп. (сім тисяч чотириста сорок три гривні 50 копійок).

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн.

В задоволенні решти заявлених вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянути за письмовою заявою відповідача протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строків, установлених статтею 294 ЦПК України, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 06 березня 2015 року.

Суддя Польська М.В.