Справа №488/221/15-ц 02.12.2015 02.12.2015 02.12.2015
Справа №488/221/15-ц
Провадження №22-ц/784/2843/15 Суддя першої інстанції: Безпрозванний В.В..
Суддя-доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 грудня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої - Крамаренко Т.В.,

суддів - Лисенка П.П., Ямкової О.О.,

із секретарем - Лівшенком О.С.,

за участю: представника позивачки - ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 його представника ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 1 жовтня 2015 року, постановлену по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що за період шлюбу з відповідачем за спільні сумісні кошти було придбано майно, а саме житловий будинок №55 по вул. Янтарна м. Миколаєва, оформлено у приватну власність земельну ділянку для обслуговування вказаного будинку, а також автомобіль «Фольксваген» Jetta, 2008 року випуску.

Після розірвання шлюбу дійти згоди про добровільний порядок поділу сумісного майна не має можливості, а тому позивачка просила суд з урахуванням інтересів двох малолітніх дітей, визнати за нею право власності на 2/3 частини житлового будинку №55 по вул. Янтарній в м. Миколаєві на 2/3 частини земельної ділянки для обслуговування будинку за тією адресою, а також на 2/3 частини автомобіля «Фольксваген» Jetta, 2008 року випуску. За ОСОБА_3 визнати право власності на 1/3 частини житлового будинку №55 по вул. Янтарній в м. Миколаєві на 2/3 частини земельної ділянки для обслуговування будинку за тією адресою, а також на 2/3 частини автомобіля «Фольксваген», 2008 року випуску.

В подальшому позивачка збільшила позовні вимоги та просила суд визнати за нею право власності на ? частин житлового будинку№55 по вул. Янтарній в м. Миколаєві, на 3/4 частини земельної ділянки для обслуговування будинку за тією адресою, визнати ? частку нежитлового приміщення - кафе «Літо», розташованого за адресою м. Миколаїв вул. 195-Стрілецької дивізії,75/1 у м. Миколаєві сумісною власністю подружжя, визнати за нею право власності на ? частину вказаного нежитлового приміщення, а також стягнути з відповідача на її користь в якості компенсації вартості ? частки автомобіля «Фольксваген» Jetta, 2008 року випуску грошову суму у розмірі 395 594,30 грн.

1 жовтня 2015 року ОСОБА_5 подала заяву про забезпечення позову, обґрунтовуючи тим, що відповідач таємно без її згоди продав спірний автомобіль і в подальшому має намір продати житловий будинок, який розташований по вул. Янтарній, 55 у м. Миколаєві та нежитлове приміщення - кафе «Літо», розташоване по вул. 295 Стрілецької Дивізії, 75/1.

Посилаючись на вказані обставини позивачка просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_3, а саме: житловий будинок загальною площею 108,4 кв.м., житловою площею 46,4кв.м, та земельну ділянку для його обслуговування, розташовані по вул. Янтарній, 55 у м. Миколаєві, нежитлове приміщення по вул. 295-ї Стрілецької Дивізії, 75/1.

Також просила заборонити будь-яким способом вчиняти будь-які дії щодо спірного майна у тому числі здійснювати дії, повязані із державною реєстрацією прав на це майно.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 1 жовтня 2015 року заява ОСОБА_5 задоволена.

Накладено арешт на майно, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 житловий будинок по вулиці Янтарній 55 у місті Миколаєві, загальною площею 108,4, та житловою площею 46,4кв.м, земельну ділянку, площею 0.10га по вулиці Янтарній, 55 у місті Миколаєві з кадастровим номером :05:078:0013; нежитлове приміщення-кафе «Літо», загальною площею 131,20 кв.м., у тому числі основною нежилою площею - 46,00., що розташоване по вулиці 295-ї Стрілецької дивізії 75/1 у місті Миколаєві. Заборонено Реєстраційній службі Миколаївського міського управління юстиції здійснювати будь-які дії щодо арештованого майна, у тому числі, здійснювати реєстрацію виникнення, припинення чи зміну права власності на це майно. Ухвалу допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду змінити та відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на нежитлове приміщення кафе «Літо», що розташоване за адресою: вул. 295 Стрілецької дивізії, 75/1 у м. Миколаєві.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як роз'яснено в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 2 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід врахувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені і зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Так, задовольняючи заяву про забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, яке було придбане у період шлюбу та майно, яке належить відповідачу, суд вважав, що для цього є всі передбачені законом підстави.

Із заявлених позовних вимог вбачається, що дійсно між сторонами має місце реальний спір і до позову додані документи на підтвердження наявності спірних правовідносин. Позовні вимоги носять матеріальний характер. Враховуючи зміст пред'явлених позовних вимог, є підстави вважати, що майно у вигляді нежитлового приміщення кафе «Літо», що розташоване за адресою: вул. 295 Стрілецької дивізії, 75/1 у м. Миколаєві, яке належить відповідачу, на час ухвалення рішення може бути відчужено.

За вказаних обставин, вид та спосіб забезпечення позову, обраний судом відповідає об'єму заявлених вимог, та положенням ст. 152 ЦПК України.

Таким чином, відсутні підстави для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали.

Доводи про те, що нежитлове приміщення кафе «Літо» належить виключно відповідачу і не може бути спільним майном подружжя, не заслуговують на увагу, оскільки на теперішній час відносного вказаного майна існує спір, який розглядається судом.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення права власності відповідача та здійснення ним господарської діяльності на увагу не заслуговують, оскільки відповідачем на підтвердження вказаного доводу в апеляційній скарзі не наведено будь-якого обґрунтування, тобто яким чином вказане забезпечення позову може вплинути на господарську діяльність, до того ж не надано і відповідних доказів в порушення положень ст. 60 ЦПК України.

Доводи про те, що заява ОСОБА_5 про забезпечення позову від 1 жовтня 2015 року розглянута судом до розгляду раніше поданої заяви 3 вересня 2015 року, після скасування Апеляційним судом Миколаївської області 30 вересня 2015 року ухвали суду першої інстанції від 3 вересня 2015 року є безпідставними, оскільки заява про забезпечення позову повинна бути розглянута в день її надходження.

Крім того, як свідчать матеріали справи, позивачка 1 жовтня 2015 року надала до суду заяву про залишення своєї зави від 3 вересня 2015 року про забезпечення позову без розгляду.

Не можна прийняти посилання стосовно того, що питання про забезпечення позову неправомірно в порушення принципу змагальності, розглянуто без участі представника відповідача, оскільки таке право суду надано положеннями ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Вимоги до заяви про забезпечення позову визначені положеннями ч. 2 ст. 151 ЦПК України, а саме у заяві повинно бути зазначено причини забезпечення позову, вид забезпечення позову та інші відомості, потрібні для вирішення даного питання.

Позивачка подала до суду письмову заяву, в якій змістовно та обґрунтовано зазначила всі обставини, відповідно до вимог визначених в наведеному законі.

Інших доводів, які б вплинули на висновки викладені в даній ухвалі в апеляційній скарзі відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 1 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча:

Судді: