Справа № 509/3610/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 року. Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

судді Курочки В.М.

при секретарі Задеряки Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Овідіополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, а також за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, з участю органу опіки та піклування Овідіопольської районної державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича, ж/м «Чорноморка», вул. Надії, буд. №23-а. В цьому будинку з його згоди була зареєстрована її колишня невістка ОСОБА_2, яка у травні 2012 року разом з дитиною добровільно виселилась з будинку, вивезла усе належне їй та дитині майно, добровільно змінила місце свого проживання і з того часу в будинку не проживає, а постійно проживає в м. Арциз. Добровільно знятися з реєстраційного обліку в будинку відповідач не бажає. Реєстрація відповідачки в жилому будинку порушує її право користування та розпоряджання цим майном.

З наведених підстав позивач просила визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщення в будинку та примусово зняти її з реєстраційного обліку в будинку.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала і посилаючись на поважність причин не проживання в належному позивачці жилому будинку, у зустрічному позові просила вселити її з донькою Софією, ІНФОРМАЦІЯ_1, в належний позивачці жилий будинок.

Позивачка зустрічний позов не визнала, посилаючись на його безпідставність.

Представник органу опіки та піклування вважала, що первинний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а зустрічний позов не підлягає задоволенню тому, що при цьому не порушуються будь-які законні права та інтереси дитини.

Суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною другою статті 405 ЦК України визначено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання і Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу на праві власності належить жилий будинок, що розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича, ж/м «Чорноморка», вул. Надії, буд. №23-а. (а.с. 13-15)

З будинкової книги слідує, що 07.12.2009 р. ОСОБА_2 зареєстрована в належному позивачці будинку. (а.с. 17-18)

Відповідачка 05.09.2009 р. зареєструвала шлюб з сином позивачки ОСОБА_4, що підтверджено свідоцтвом про шлюб. (а.с. 20)

19.10.2010 р. у ОСОБА_4 та ОСОБА_2 народилась дочка ОСОБА_5. (а.с. 46)

28.08.2012 р. ОСОБА_2 звернулась до Овідіопольського районного суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу і при цьому у позовній заяві зазначила своє місце проживання: м. Арциз, Лінія 2АДРЕСА_1, а також, що спільне проживання з ОСОБА_4 вона припинила у травні 2012 року, і що дитина проживає з нею. (а.с. 21)

Рішенням Овідіопольського районного суду від 01.10.2012 р. шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 був розірваний. Дитина залишена на виховання ОСОБА_2 (а.с. 23)

Відповідно до ст. 29 ч. 4 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоровя, в якому вона проживає.

До цього місце проживання дитини не було зареєстроване в установленому порядку у жилому будинку позивачки.

З травня 2012 року відповідачка постійно разом з дитиною проживає в м. Арциз, Лінія 2АДРЕСА_1. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно слідує, що відповідача є співвласником житлового будинку за цією адресою. (а.с. 62)

Посилання відповідачки, що у неї відсутнє інше житло для реєстрації її та дитини місця проживання судом до уваги не приймаються тому, що вони спростовуються зазначеним вище витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З травня 2012 року відповідачка не намагалась вселитись до належного позивачці жилого будинку.

Доказів того, що позивач чинила їй перешкоди щодо вселення та проживання в жилому будинку, відповідач суду не надала.

Довідкою про склад сімї та актом встановлення факту проживання громадян в будинку підтверджено, що відповідачка не проживає в жилому будинку, що належить ОСОБА_1 (а.с. 24,60-61)

Реєстрація відповідача в житловому будинку тягне для позивача додаткові витрати з оплати житлово-комунальних послуг, перешкоджає йому в розпорядженні цим майном.

За таких обставин суд дійшов до висновку, що позов ОСОБА_1 в частині визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловою площею в будинку обґрунтований і підлягає задоволенню.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в частині примусово зняти з реєстраційного обліку в жилому будинку ОСОБА_2 задоволенню не підлягають тому, що реєстрація місця проживання осіб віднесена до компетенції органів Державної міграційної служби України, а не до суду. Відповідних вимог до органу міграційної служби ОСОБА_1 не заявляла.

Законні підстави для задоволення зустрічного позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 10,11,209,212,214-215,218,224-226 ЦПК України, ст.ст. 150, 156,163 ЖК України, ст. ст. 317,319,386,391, 405 ЦК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням в належнному на праві власності ОСОБА_1 жилому будинку, що розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича, ж/м «Чорноморка», вул. Надії, буд. №23-а.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1, а також в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, з участю органу опіки та піклування Овідіопольської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Овідіопольський районний суд протягом 10 днів з дня його оголошення.

Суддя: ОСОБА_6Курочка