АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

03 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - судді Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Качана В.Я.

при секретарі Архіповій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про повернення безпідставно набутих коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року,

встановила:

25.08.2015 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб належні йому кошти на підставі судових рішень: Апеляційного суду м. Києва від 28.10.2014 р. в цивільній справі №761/13085/14-ц - в сумі 20186,41 доларів США та 2656,88 грн.; Шевченківського районного суду м. Києва від 24.02.2015 р. в цивільній справі №761/29782/14-ц - в сумі 329,71 доларів США ; Шевченківського районного суду м. Києва від 05.11.2014 р. в цивільній справі №761/13058/14-ц - в сумі 561,53 доларів США та 14 447,41 грн.; Шевченківського районного суду м. Києва від 27.11.2014 р. в цивільній справі №761/31059/14-ц - в сумі 211,07 доларів США ; Шевченківського районного суду м. Києва від 24.12.2014 р. в цивільній справі №761/29784/14-ц - в сумі 1270,25 доларів США.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що вказані судові рішення залишаються невиконаними, а виконавчі документи (виконавчі листи) знаходяться в працівників Фонду - уповноважених осіб Фонду на ліквідацію відповідних банків-боржників: ПАТ «Актив-Банк», ПАТ «Фінростбанк», ПАТ «Міський Комерційний Банк», ПАТ «ВіЕйБі Банк». Фонд утримує та розпоряджається належними позивачу коштами, приєднав їх до ліквідаційної маси банків, що ним ліквідуються, чим порушує його права. За таких підстав, у відповідності до вимог ст.1212 ЦК України, ст.41 Конституції України просив позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Свої доводи мотивує тим, що суд першої інстанції неповно і неточно встановив обставини справи, дійшов висновків, що не відповідають обставинам справи, неправильно встановив предмет, підстави і обґрунтування позову та характер спірних правовідносин, що виникли між сторонами, що призвело до неправильного вирішення спору.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача Гуленко Ю.М. просив апеляційну скаргу відхилити,а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.2 ст.321 ЦПК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п.3-1 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст.49 цього Закону постанова про закінчення виконавчого провадження у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання ліцензії та ліквідацію банку-боржника виноситься державним виконавцем не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. При цьому виконавчий документ надсилається до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 28.10.2014 р. з ПАТ «Актив-Банк» на користь ОСОБА_1 стягнуто вклад у розмірі 19 400 доларів США, що еквівалентно 251 247,46 грн., проценти за користування вкладом у розмірі 786,41 дол. США, що еквівалентно 10 184,72 грн., та три відсотки річних за порушення виконання грошового зобов'язання у розмірі 2 656,88 грн.

На виконання вказаного судового рішення було видано виконавчий лист.

Постановою державного виконавця ВДВС Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 18.02.2015 року виконавче провадження з примусового виконання вказаного судового рішення закінчено у зв'язку з відкликанням банківської ліцензії ПАТ «КБ «Актив-Банк».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24.02.2015 р. з ПАТ «КБ «Актив-Банк» на користь ОСОБА_1 стягнуто пеню у розмірі 255 доларів США, що еквівалентно 7226,70 грн., та збитки у розмірі 74, 71 дол. США, що еквівалентно 2117,28 грн.

На виконання вказаного судового рішення було видано виконавчий лист.

Постановою державного виконавця ВДВС Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 23.06.2015 року виконавче провадження з примусового виконання вказаного судового рішення закінчено у зв'язку з відкликанням банківської ліцензії ПАТ «КБ «Актив-Банк».

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 04.12.2014 р. з ПАТ «Фінростбанк» на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за нарахованими та не сплаченими відсотками в сумі 547,68 доларів США, що еквівалентно 7094,62 грн., відсотки за користування коштами в сумі 10,79 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 139,77 грн., 3% річних в сумі 3,06 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 38,34 грн.

На виконання вказаного судового рішення було видано виконавчий лист.

Постановою державного виконавця Першого Київського ВДВС Одеського міського управління юстиції від 15.05.2015 року виконавче провадження з примусового виконання вказаного судового рішення закінчено у зв'язку з відкликанням банківської ліцензії ПАТ «Фінпростбанк».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27.11.2014 р. з ПАТ «Міський Комерційний Банк» на користь ОСОБА_1 стягнуто відсотки за користування грошовими коштами в сумі 161,60 доларів США та 3% річних в сумі 49,47 долари США.

На виконання вказаного судового рішення було видано виконавчий лист.

Постановою державного виконавця ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві від 25.03.2015 року виконавче провадження з примусового виконання вказаного судового рішення закінчено у зв'язку з відкликанням банківської ліцензії та ліквідацією ПАТ «Міський Комерційний Банк».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24.12.2014 р. з ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за нарахованими і несплаченими відсотками в розмірі 408,99 доларів США, відсотки за користування коштами - 8,35 доларів США, 3% річних - 2,33 долари США, пеню - 850,58 доларів США, всього 1270,25 доларів США, що еквівалентно 20 031,84 грн.

На виконання вказаного судового рішення було видано виконавчий лист.

Постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 30.03.2015 року виконавче провадження з примусового виконання вказаного судового рішення закінчено у зв'язку з відкликанням банківської ліцензії та ліквідацією ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк».

Таким чином, виконавчі листи на виконання вказаних судових рішень були надіслані до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у відповідності до вимог п.5 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з прийняттям Національним банком України рішення про відкликання ліцензії та ліквідацію банків-боржників.

Відповідно до вимог ч.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Вказаний спір заявлено з підстав ст.1212 ЦК України, яка регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а)набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в)відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1)набуття або збереження майна однією особою ( набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи ( потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до змісту ст.1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 24 вересня 2014 року у справі №6-122 цс 14, яка в силу ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для в сіх судів України.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами стосується вимог щодо грошових коштів, які не повернуті неплатоспроможними банками-боржниками, стосовно яких здійснюється процедура виведення їх ринку.

Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно з п.16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб » тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п.6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб » є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб » під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах ліквідації банку.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі №3-217 гс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Враховуючи ту обставину, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, при цьому правовідносини сторін врегульовані спеціальним законодавчим актом - Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», посилання позивача на те, що відповідач набув його грошові кошти без достатніх правових підстав у спосіб, що суперечить цивільному законодавству, є необґрунтованими.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції виходячи з підстав позову дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, про що ухвалив відповідне рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення або неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело чи могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/15219/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Притула Н.Г.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.