АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 753/7355/15-ц Головуючий у 1 - й інстанції: Леонтюк Л.К.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А., Кравець В.А.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні автомобілем та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач звернулась у квітні 2015 року.

Зазначала, що їй на праві власності належить автомобіль Mersedes-Benz, модель Sprinter, державний номер НОМЕР_1. 01.01.2014 року між нею та ФОП ОСОБА_4 був укладений договір про надання послуг по обслуговуванню і ремонту автомобілів. Згодом вона звернулась до станції техобслуговування з заявою про ремонт власного автомобіля. Після проведення ремонту був складений акт виконаних робіт та сплачені кошти. Проте 17.04.2014 року відповідач, який є рідним братом ОСОБА_4 та якому останній передав автомобіль для виконання ремонтних робіт, відмовився повернути належний їй автомобіль мотивуючи це тим, що вона зобов'язана сплатити 3 000,00 грн. за роботи виконані ФОП ОСОБА_2 Вважаючи дії відповідача незаконними просила суд, з урахуванням уточнених позовних вимог, усунути перешкоди у користуванні автомобілем Mersedes-Benz 313 CDI 2,2 Grey 2008, модель Sprinter, державний номер НОМЕР_1, шляхом зобов'язання ОСОБА_2 повернути позивачу автомобіль в технічно справному стані, ключі від автомобіля та технічний паспорт, а також стягнути з відповідача на користь позивача 15 000,00 грн. моральної шкоди.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Усунуто перешкоди в користуванні автомобілем Mersedes-Benz 313 CDI 2,2 Grey 2008, модель Sprinter, державний номер НОМЕР_1, шляхом зобов"язання ОСОБА_2 повернути позивачу зазначений автомобіль, ключі від нього, технічний паспорт та стягнуто 1 500,00 грн. моральної шкоди.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даного рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

Судом вірно встановлено, що ОСОБА_3, на праві власності належить автомобіль Mersedes-Benz 313 CDI 2,2 Grey 2008, модель Sprinter, державний номер НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, виданого 07.11.2012 року Бориспільским РЕВ при УДАІ-ГУ МВС України в Київській області.

01 січня 2014 року між позивачкою та ФОП ОСОБА_4 був укладений договір про надання послуг по обслуговуванню і ремонту автомобілів.

Статтею 61 ЦПК України передбачено що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27.08.2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів встановлено, що 29.03.2014 року ОСОБА_3 звернулась до станції технічного обслуговування із заявою про ремонт автомобіля марки Mersedes-Benz, Sprinter, державний номер НОМЕР_1. По результатам проведеного ремонту був виставлений рахунок, який сплачений позивачем.

15 квітня 2014 року сторони підписали акт виконаних робіт, за яким ОСОБА_3 повністю сплатила за зняття і установку двигуна, його частковий розбір, доукомплектування, запасні частини і витратні матеріали 6770,00 гривень, а ОСОБА_4 автомобіль після проведеного ремонту видав, що підтверджується підписом довіреної особи позивача, який отримував автомобіль.

Звертаючись до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 позивач зазначала, що ОСОБА_4 передав належний ії автомобіль для виконання ремонтних робіт відповідачу, який є рідним братом ОСОБА_4 та здійснює аналогічну діяльність з ремонту автомобілів.

17 квітня 2014 року водій звернувся на СТО з метою отримання автомобіля після ремонту, однак відповідач автомобіль не видав, вимагаючи при цьому 3 000,00 грн. за проведений ремонт, у зв'язку з чим ОСОБА_3 звернулась до суду за захистом свого порушеного права.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновків, що оскільки зазначений автомобіль позивачу не повернутий та перебуває у відповідача на території СТО, останній своїми діями порушує право власності позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.7 ст. 319 ЦК України, діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як визначено ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Стаття 400 ЦК України передбачає, що недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 серпня 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Враховуючи встановлені колегією суддів обставини та положення зазначених правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач безпідставно утримує у себе автомобіль марки Mersedes-Benz 313 CDI 2,2 Grey 2008, модель Sprinter, державний номер НОМЕР_1, що належить позивачу, а тому позовні вимоги є законними і обґрунтованими.

Доводи апелянта про те, що він утримує зазначений автомобіль у зв'язку з несплатою позивачем рахунку за ремонт автомобіля, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення і посилання апелянта не те, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Відповідно до 1 та 2 частин ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За змістом п.1 ч.1 ст.12 ГПК України до підвідомчості господарських судів віднесені справи в спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконаннігосподарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав.

Тобто, критеріями розмежування справи цивільного судочинства від справи господарського судочинства є одночасно як суб'єктний склад учасників процесу, так і характер спірних правовідносин.

Враховуючи характер спірний правовідносин відсутні підстави вважати що вказаний спір повинен розглядатись за правилами господарського судочинства.

З огляду на викладене, оскаржене у справі рішення постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому це рішення не може бути скасованим з підстав що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: