Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/25/15-ц
Провадження № 2/321/84/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.03.2015 смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області,

у складі: головуючого судді Мовчана О.Г.

при секретареві Цапля Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Михайлівка справу за позовом ОСОБА_1 до ВДВС Михайлівського РУЮ, ОСОБА_2 про визнання права власності на майно та виключення майна з акту опису та арешту майна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Михайлівського районного суду Запорізької області з позовними вимогами до ВДВС Михайлівського РУЮ, ОСОБА_2 про визнання права власності на майно та виключення майна з акту опису та арешту майна.

Зокрема позивач просив суд визнати право власності за ОСОБА_1 на наступне мано:

· куток м'який «Мрія» вартістю 4300 гривень;

· диван «СЕЗАМ» вартістю 3500 гривень;

· стіл кухонний (скло) вартістю 890 гривень;

· телевізор «PANASONIC» вартістю 5000 гривень;

· вітальню (шафу + тумба для взуття) вартістю 2250 гривень,

а всього на загальну суму 15940 (п'ятнадцять тисяч дев'ятсот сорок) гривень.

Виключити

· куток м'який «Мрія» вартістю 4300 гривень;

· диван «СЕЗАМ» вартістю 3500 гривень;

· стіл кухонний (скло) вартістю 890 гривень;

· телевізор «PANASONIC» вартістю 5000 гривень;

· вітальню (шафу + тумба для взуття) вартістю 2250 гривень,

з акту опису та арешту майна, який був складений 01 грудня 2014 року за виконавчим провадженням № 41197467державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Михайлівського районного управління юстиції в Запорізькій області.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Михайлівського районного управління юстиції в Запорізькій області перебуває виконавче провадження № 41197467, відкрите за виконавчим листом № 2-134, виданим 10 березня 2011 року Михайлівським районним судом Запорізької області на виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 боргу на користь Кредитної спілки «Запоріжжя» на загальну суму 17 391,14 гривні.

Застосувавши захід примусового виконання рішення, а саме звернення стягнення на майно боржника, 1 грудня 2014 року державний виконавець ВДВС Михайлівського РУЮ в Запорізькій області Рижков А.І., провів опис майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та на його думку належить ОСОБА_2, про що склав відповідний акт. Серед іншого, описаним та арештованим було наступне майно:

- куток м 'який «МРІЯ», вартістю 4 300,00 гривень;

диван «СЕЗАМ», вартістю 3 500,00 гривень;

стіл кухонний (скло), вартістю 890,00 гривень;

- телевізор «Panasonic», вартістю 5 000,00 гривень;

- вітальня (шафа + тумба для взуття), вартістю 2 250,00 гривень;

а всього на загальну суму 15 940 гривень.

Як на підставу для опису та арешту зазначеного майна, державний виконавець послався на те, що воно знаходиться в житловому будинку за місцем реєстрації боржника - ОСОБА_2

Проте на зазначене майно не могло бути звернуто стягнення з огляду на наступне: згідно положень п.1) ч.1 ст.32 Закону України від 21.04.1999 № 606-ХІV «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є зокрема й звернення стягнення на майно боржника, однак перелічене вище майно належить позивачеві на праві приватної власності, про це було повідомлено державного виконавця, однак останній, не зважаючи ні на що, вніс майно до Акту і запропонував для вирішення питань про його приналежність й виключення з Акту опису й арешту звернутись до суду.

Позивач посилається на те, що з 2012 року працює місті Києві, проживає в квартирі, яку винаймає, а тому відповідно не має можливості зберігати в ній цінні та великогабаритні речі, зокрема меблі й побутову техніку. В той же час в смт Михайлівка за адресою АДРЕСА_1, проживає її рідна тітка (рідна сестра матері позивача) - ОСОБА_4, яка є дружиною відповідача ОСОБА_2 За усною домовленістю, якої було досягнуто між позивачем та тіткою, позивач особисто, чи за її проханням мати - ОСОБА_5, або її баба - ОСОБА_6, за кошти позивача, при можливості купували меблі та побутову техніку, і зберігали їх в будинку за місцем проживання тітки.

Так зокрема в період часу з 2012 по 2014 роки в магазині меблі в смт Михайлівка на кошти позивача були придбані куток м'який «МРІЯ», диван «СЕЗАМ», стіл кухонний (скло) та вітальня (шафа + тумба для взуття), а в 2012 році в місті Дніпрорудне Василівського району Запорізької області позивачем знову ж таки за власні кошти був придбаний телевізор «Panasonic».

Обставини, на які посилається позивач, підтверджуються письмовими доказами: - товарними чеками на кожну одиницю вище переліченого майна.

Відповідно до положень ст.328 Цивільного кодексу України: - «1. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

2. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.»

Відповідно до положень ст.392 Цивільного кодексу України: - «Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.»

Відповідно до положень ст.60 Закону України від 21.04.1999 № 606-ХІV «Про виконавче провадження»: - «Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.»

На обґрунтування своїх доводів позивач надала суду;

- копію паспорту та ідентифікаційного коду;

- світлокопію акту опису майна;

- світлокопії товарних чеків від 23.03.2012 (стіл кухонний скляний);

- світлокопію товарного чеку від 01.12.2012 (телевізор «Panasonic»);

- світлокопію товарного чеку № 15 від 10.05.2012 (куток м'який «Мрія»);

В призначене судове засідання позивач не з'явилась, надавши суду заяву, що містить клопотання про розгляд справи за її відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі.

Представник відповідача - відділу державної виконавчої служби Михайлівського РУЮ в Запорізькій області, в судове засідання також не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи без її участі. Згідно заперечень на позовну заяву, що містяться в матеріалах справи та були надані суду в процесі розгляду справи, державний виконавець не погоджується із змістом позовної заяви ОСОБА_1 та просить відмовити у його задоволенні в повному обсязі, зазначаючи про унеможливлення виконання виконавчих документів відносно боржника ОСОБА_2 в разі визнання права власності на майно за позивачем та виключення його з акту опису та арешту майна.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судове засідання не з'явились, будучі належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомлені. Клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.

У відповідності до положень ст.169 ЦПК України, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутністю сторони відповідача на підставі наявних у справі матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, надані докази, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог виходячи з наступного:

· відповідно до положень ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі;

· відповідно до положень ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях;

· відповідно до положень ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими учасниками, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню;

· згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Способом захисту цивільного права є припинення дії, яка порушує права відповідно до ст.16 ЦК України.

· під час розгляду справи судом встановлено, що 01 грудня 2014 рокудержавним виконавцем відділу державної виконавчої служби Михайлівського РУЮ Запорізької області Рижковим А.І. на виконання виконавчого провадження про стягнення боргу з ОСОБА_2 було проведено опис майна, що знаходилось за адресою реєстрації місця його проживання, а саме: АДРЕСА_1, в ході якого було накладено арешт майно та складено акт опису та арешту майна. До вказаного акту державним виконавцем було внесено також наступне майно:

- куток м 'який «МРІЯ», вартістю 4 300,00 гривень;

диван «СЕЗАМ», вартістю 3 500,00 гривень;

стіл кухонний (скло), вартістю 890,00 гривень;

- телевізор «Panasonic», вартістю 5 000,00 гривень;

- вітальня (шафа + тумба для взуття), вартістю 2 250,00 гривень;

а всього на загальну суму 15 940 гривень. Акт опису майна підписано понятими, боржником ОСОБА_2 без зауважень або заяв осіб, що були присутніми під час опису майна;

· статтею 55 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту;

· у відповідності до ч. 1 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду із позовом про звільнення майна з-під арешту;

· проаналізувавши надані сторонами докази, суд приходить до висновку про доведеність належності спірного майна позивачеві, оскільки надані документи підтверджують придбання його саме позивачем чи членами її родини майна, на яке було накладено арешт на виконання боргових зобов'язань відповідача ОСОБА_2;

· Згідно ст.ст.52, 57 України «Про виконавче провадження», для забезпечення реального виконання рішення, державним виконавцем може бути накладений арешт і звернено стягнення тільки на майно боржника;

· відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна;

· відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд;

· відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні,

в наслідок чого позовні вимоги, на думку суду, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Питання щодо судових витрат підлягає вирішенню в порядку визначеному ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.ст.15, 16, 317, 319, 321 ЦК України, ст..ст.52, 55, 57, 59 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст.11, 60, 88, 208-209, 212-217 ЦПК України, суд, -

В И Р І ШИ В:

Позовні вимогиОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати право власності за ОСОБА_1 на наступне мано:

· куток м'який «Мрія» вартістю 4300 гривень;

· диван «СЕЗАМ» вартістю 3500 гривень;

· стіл кухонний (скло) вартістю 890 гривень;

· телевізор «PANASONIC» вартістю 5000 гривень;

· вітальню (шафу + тумба для взуття) вартістю 2250 гривень,

а всього на загальну суму 15940 (п'ятнадцять тисяч дев'ятсот сорок) гривень.

Виключити

· куток м'який «Мрія» вартістю 4300 гривень;

· диван «СЕЗАМ» вартістю 3500 гривень;

· стіл кухонний (скло) вартістю 890 гривень;

· телевізор «PANASONIC» вартістю 5000 гривень;

· вітальню (шафу + тумба для взуття) вартістю 2250 гривень,

з акту опису та арешту майна, який був складений 01 грудня 2014 року за виконавчим провадженням № 41197467державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Михайлівського районного управління юстиції в Запорізькій області.

Сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Михайлівського районного суду

Запорізької області О.Г. Мовчан