Справа № 285/2995/15-ц
провадження № 2-п/0285/22/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2015 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді - Помогаєва А.В.

при секретарі - Музика Н.Ю.

за участі позивача - ОСОБА_1, представник позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про перегляд заочного рішення від 22.09.2015 року у справі №285/2995/15-ц, суд

ВСТАНОВИВ:

22.09.2015 року винесено заочне рішення, яким позов задоволено частково - стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь ОСОБА_3 63 000 (шістдесят три тисячі) грн. У задоволенні позовних вимог в частинні стягнення неустойки за невиконання умов договору в розмірі 10420 грн. - відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь позивача відшкодування витрат зі сплати судового збору в розмірі 630 (шістсот тридцять) грн.

16.10.2015 року до Новоград-Волинського міськрайонного суду звернувся відповідач по справі із заявою, в якій просить скасувати заочне рішення. Свою заяву обґрунтовує тим, що він несвоєчасно був повідомлений про розгляд справи, оскільки судову повістку отримав працівник іншої компанії, який несвоєчасно передав її відповідачу. У якості підстав для відмови у задоволенні позову посилається на невиконання позивачем умов п. 1.7 та п. 4.1 Договору фінансового лізингу №01/14-00549 від 27.10.2014 року щодо сплати в повному обсязі комісії за передачу предмета лізингу в розмірі 3150 грн. Крім того, посилались на те, що у відповідача не виникло обовязку щодо передачі предмета лізингу, оскільки строки його передачі (120 робочих днів) починають свій відлік лише після повної сплати вищевказаного лізингового платежу. Оскільки договір розірвано за заявою ОСОБА_1, то відповідно до умов договору авансовий платіж в сумі 63 000 грн. у повному обсязі зараховано відповідачем в якості штрафу.

Представник ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» в судове засідання повторно не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Будь-яких заяв на адресу суду не надходило.

ОСОБА_1 та його представник у судовому засіданні заперечували проти скасування заочного рішення. Посилались на неповажність причини неявки представника відповідача у судове засідання 22.09.2015 року. Заперечення відповідача проти позову вважали необґрунтованими, оскільки позивачем сплачено відповідачу згідно договору 63000 грн. на підставі виставлених рахунків. Комісія за передачу предмета лізингу, на думку позивача, підлягала оплаті лише після фактичної передачі йому автомобіля. Строки передачі були визначені самим відповідачем з 28.10.2014 року по 12.11.2014 року, що підтверджується письмовим повідомленням. Таким чином, відповідач порушив права ОСОБА_1, передбачені Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України «Про захист прав споживачів» та Цивільним Кодексом України. Вважають, що заява відповідача про перегляд заочного рішення спрямована на затягування розгляду справи та уникнення повернення коштів, які вже значно знецінились протягом останнього року внаслідок інфляції.

Суд, вислухавши думку позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що заява відповідача не підлягає задоволенню.

У відповідності до ч. 3 ст. 231 ЦПК України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Посилання відповідача на неявку в судові засідання з причин не повідомлення йому про час та місце розгляду справи спростовується наявними у матеріалах справи поштовими повідомленнями про отримання повісток (т. 1, а.с. 27, 36). Відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 та ч. 1 ст. 77 ЦПК України відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином.

Також заявником не надано будь-яких додаткових доказів, які не були відомі суду та мають значення для прийняття рішення у справі.

Заочним рішенням від 22.09.2105 року дано оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу №01/14-00549 від 27.10.2014 року розірвано за згодою сторін, про що свідчить зміст заяви позивача та відповіді на неї з боку відповідача (т. 1, а.с. 16, 17)

Правові наслідки розірвання договору встановлені ч. 2 ст. 653 ЦК України - у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Таким чином, посилання відповідача на умови договору про зарахування авансового платежу лізингоодержувача в рахунок штрафу за дострокове припинення договору з його ініціативи, є необґрунтованими, оскільки підстави для застосування умов розірваного договору відсутні.

Право лізингоодержувача на розірвання договору та повернення платежів передбачено ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг».

У звязку з вищевикладеним, суд залишає заяву про перегляд заочного рішення без задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 169, 208-210, 231, 232 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» про перегляд заочного рішення у справі № 285/2995/15-ц від 22.09.2015 року - залишити без задоволення.

Роз'яснити заявнику, що відповідно до ч. 4 ст. 231 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 10.12.2015 р.

Головуючий А. В. Помогаєв