Справа № 357/163/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Кошель Л. М. ,

при секретарі - Вангородська О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що він є власником квартири за адресою АДРЕСА_1, в якій проживали його син ОСОБА_3 з дружиною ОСОБА_2 та неповнолітньою донькою ОСОБА_4, 2005 р.н. У грудні 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розлучилися, у 20-х числах 2014 року ОСОБА_2 виселилася з даної квартири, забравши спільно нажите майно та особисті речі свої та дитини. Позивач просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилими приміщення квартири АДРЕСА_1 на підставі ч.2 ст.167 ЖК Україну як таку, що вибула на постійне місце проживання в інше жиле приміщення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вимоги підтримав.

Відповідачка ОСОБА_2 проти позову заперечувала, посилаючись на те. що не має змоги проживати у спірній квартирі через перешкоджання, що чиняться їй з боку колишнього чоловіка та свекра, іншого місця проживання не має, змушена винаймати житло.

Третя особа ОСОБА_3 позов підтримав.

Суд, вислухавши пояснення сторін, третьої особи, покази свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи та матеріли Білоцерківського МВВС за зверненнями ОСОБА_3 та ОСОБА_2, прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності позивачеві ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 09.03.2005 р./ а.с.6-7/ Власник у вказаній квартирі не проживає і не зареєстрований, у 2005 році з його згоди у квартиру вселився його син ОСОБА_3 разом з дружиною ОСОБА_2 та неповнолітньою донькою ОСОБА_4, 2005 р.н./ а.с.12/

По справі встановлено, що шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 24 грудня 2013 року./ а.с. 13/

Позивач стверджує, що 26 березня 2014 року відповідачка без згоди колишнього чоловіка вивезла з даної квартири їхнє спільне сумісне майно , як то : диван, комод, трюмо, пуфик, телевізор, газову плиту, мікрохвильову піч, магнітофон, тумбочку, два стільця, кухонний комбайн, блендер, двоє міжкімнатних дверей, килимові доріжки, відеокамеру, а також свої особисті речі та особисті речі дитини. Даний факт свідчить про те, що відповідачка вибула на постійне проживання в інше жиле приміщення, а тому в силу ст.167 ЖК України вона втратила право користування жилим приміщенням спірної квартири.

Суд не може погодитися з такою позицією позивача з огляду на наступне.

Згідно ст. 158 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у будинку / квартирі/, що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку/ квартири/ і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов»язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

Згідно ст.167 ЖК України наймач жилого приміщення в будинку/ квартирі/, що належить громадянинові на праві приватної власності, вправі за згодою членів сім»ї в будь-який час розірвати договір найму.

У разі вибуття наймача та членів його сім»ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або інше жиле приміщення в тому ж населеного пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім»я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім»ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

В судовому засіданні було встановлено, що подружжя ОСОБА_2 з малолітньою дитиною поселилися у квартирі позивача з його згоди як члени сім»ї у 2005 році, пізніше зареєструвалися в ній. При цьому договір найму не укладався ні в письмовій, ні в усній формі. Після розлучення ОСОБА_2 продовжували проживати у спірній квартирі.

Судом встановлено, що 26 березня 2014 року відповідачка вивезла з квартири речі, про які вказував позивач, а вранці 27 березня 2014 року з цієї причини не була допущена позивачем та колишнім чоловіком до спірної квартири . Відповідачка заперечувала в суді факт зміни свого місця проживання, вказуючи, що вона лише вивезла за місцем проживання матері речі, які вважає своєю особистою власністю, іншого житла, крім спірної квартири, вона не має, в даний час вимушена винаймати житло.Той факт, що з 27 березня 2014 року відповідачка не з власної волі позбавлена можливості проживання у спірній квартирі підтверджено поясненнями позивача і третьої особи, матеріалами перевірки органів внутрішніх справ за зверненнями відповідачки, а також попередніми судовими рішеннями, які долучені до матеріалів справи/ а.с.35-37, 54-56/

Таким чином, суд з»ясував, що відповідачка поселилася в спірній квартирі як член сім»ї власника цієї квартири, договір найму квартири ні з відповідачкою, ні з третьою особою ОСОБА_3, не укладався, факт добровільної зміни відповідачкою постійного місця проживання не знайшов свого підтвердження. А тому суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст.167 ЖК України

Згідно ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

А за правилами ст..156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів його сім»ї права користування займаним приміщенням.

Крім того, суд приймає до уваги рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 13.06.2014 р. , яким позивачеві було відмовлено у визнанні відповідачки такою, що втратила право користування спірною квартирою з підстав, передбачених ст..ст.386,391 ЦК України/ а.с.35/ , та рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 17.12.2014 р./ а.с.36-37/ , що набуло чинності 03.03.2015 р./ а.с.54-56/ , яким було постановлено вселити відповідачку та її малолітню доньку у спірну квартиру. Даними судовими рішеннями були захищені житлові права відповідачки на вищевказану квартиру і дана правова оцінка спірним правовідносинам, а тому у суду на даний час відсутні будь-які підстави для задоволення позовних вимог позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 156,158,167 ЖК України, ст.405 ЦК України, ст.ст.10,11,60, 61,209-218,292,293 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. М. Кошель