Справа №461/462/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2015 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Стрельбицького В.В.,

при секретарі Тарапацькому Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом фермерського господарства ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті незаконних дій посадових осіб ГУМВС України у Львівській області,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, держави Україна в особі Державної казначейської служби України, в якому просить стягнути з держави Україна в особі Державної казначейської служби України 1 000 000 гривень моральної шкоди.

Позов обґрунтовує тим, що 28 лютого 2013 року голова фермерського господарства ОСОБА_1 звернувся до начальнику ГУМВС України у Львівській області із заявою про вчинення злочину суддею Сокальського районного суду Львівської області ОСОБА_2, яка ухвалила, на його думку, завідомо неправосудну постанову, що нанесло фермерському господарству збитки на суму більше 100 тис. грн. В даній заяві ОСОБА_1 просив порушити кримінальну справу за ст. 375 КК України. У листі від 13 березня 2013 року ГУМВС України у Львівській області повідомило позивача про те, що його заява зареєстрована в журналі єдиного обліку, проте кримінальне провадження не відкрите. Вважає, що дії ГУМВС України у Львівській області щодо не відкриття кримінального провадження за його заявою є неправомірними, та такими, що спричинили йому особисто моральних страждань. Дані страждання полягали у приниженні честі, гідності, ділової репутації, неможливості активного ведення підприємницької діяльності, доведення своєї правоти в органах державної влади.

Представник позивача ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, згідно якої позов підтримує та просить слухати справу у його відсутності. Окрім того, зазначає, що у випадку встановлення судом, що ним позов подано не до тієї особи, просить провести заміну первинного відповідача належним відповідачем або залучити до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Представник відповідача ГУМВС України у Львівській області в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про слухання справи у її відсутність та письмові заперечення, згідно яких проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні з тих підстав, що дії посадових осіб управління щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 28 лютого 2013 року були здійснені на підставі та у відповідності до вимог законодавства.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Суд ухвалив розглядати справу у відсутності представника відповідача на підставі наявних матеріалів справи.

Прокурор в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, згідно якої просить слухати справу у її відсутність та відмовити у задоволенні позову за безпідставністю.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частинами 6-7 ст. 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

В пункті 5 вказаної постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

З матеріалів справи видно, що 28 лютого 2013 року голова фермерського господарства ОСОБА_1 звернувся до начальнику ГУМВС України у Львівській області із заявою про вчинення злочину суддею Сокальського районного суду Львівської області ОСОБА_2, яка ухвалила, на його думку, завідомо неправосудну постанову, що нанесло фермерському господарству збитки на суму більше 100 тис. грн. В даній заяві ОСОБА_1 просив порушити кримінальну справу за ст. 375 КК України (а.с.6-9).

У листі від 13 березня 2013 року ГУМВС України у Львівській області повідомило позивача про те, що його заява зареєстрована в журналі єдиного обліку, проте кримінальне провадження не відкрите (а.с.10).

Також, з матеріалів справи видно, що 20 березня 2013 року оперуповноваженим СДСБЕЗ Сокальського РВ ГУМВС України у Львівській області складений висновок за результатами розгляду заяви ОСОБА_1, яка направлена до Сокальського РВ з УДСБЕЗ ГУМВС України в Донецькій області. По даному висновку розгляд матеріалів по заяві ОСОБА_1 припинений, матеріали перевірки направлені до канцелярії Сокальського РВ (а.с.38-39).

Листом за вих. № 1645 від 20 березня 2013 року за підписом начальника Сокальського РВ ОСОБА_1 повідомлено про результати розгляду його заяви від 28 лютого 2013 року, роз'яснене право на звернення до Вищої кваліфікаційної комісії суддів щодо неправомірних дій чи рішень судді Сокальського районного суду Львівської області ОСОБА_2 (а.с.40).

Однак, позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував той факт, що саме бездіяльністю відповідача ГУМВС України у Львівської області, які виразились у не відкритті кримінального провадження та невизнання його потерпілим у кримінальному провадженні, йому було завдано моральної шкоди, а також не довів обґрунтованість позовних вимог іншими засобами доказування, тобто відсутній прямий причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та спричиненою, на думку позивача, шкодою. До того ж, обґрунтовуючи вимоги щодо стягнення моральної шкоди позивач вказує на порушення його особистих немайнових прав як фізичної особи та особи, що провадить фермерську діяльність, натомість у позовних вимогах просить суд стягнути з відповідача суму коштів на відшкодування такої моральної шкоди на користь юридичної особи фермерського господарства ОСОБА_1

Окрім того, позивач не зазначає, яким чином дії відповідача призвели до приниження ділової репутації і підриву діяльності до фермерського господарства «ОСОБА_1», тобто в чому саме полягає завдана, на його думку, моральна шкода та жодним чином не обґрунтовує розмір грошового відшкодування такої.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до переконання про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних доказів того, що внаслідок дій чи бездіяльності посадових осіб ГУМВС України у Львівській області йому було завдано матеріальної та моральної шкоди, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3-11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст.16, 22, 23, 1166, 1167, 1176 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10-ти днів після його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Стрельбицький В.В.