Справа № 161/5907/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С.С.
Провадження № 22-ц/773/1753/15 Категорія: 27 Доповідач: Мудренко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2015 року місто ОСОБА_1

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Мудренко Л. І.,

суддів - Русинчука М. М., Матвійчук Л. В.,

з участю:

секретаря - Губарик К. А.,

прокурора - Романішиної Т. Л.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом прокурора міста Луцька в інтересах держави в особі Луцької міської ради до ОСОБА_3 акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5, про визнання недійсним договору іпотеки за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 жовтня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2015 року прокурор міста Луцька в інтересах держави в особі Луцької міської ради звернувся в суд з даним позовом до ОСОБА_3 акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк (скорочено ПАТ КБ ПриватБанк), ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 жовтня 2015 року позов задоволено частково. Постановлено визнати недійсним договір іпотеки, укладений 11 липня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_6, реєстраційний № 1995, предметом якого є секція № 20 в будинку № 1 по вул. Сагайдачного в місті Луцьку Волинської області. В задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач ПАТ КБ ПриватБанк подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення і відмовити у задоволенні позову повністю.

В судовому засідання представник відповідача ПАТ КБ ПриватБанк ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала з підстав в ній наведених.

Прокурор Романішина Т. Л. та представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача ПАТ КБ ПриватБанк не визнали та просили її відхилити.

Інші особи в судове засідання не зявились.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, а також доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які беруть участь у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що договір іпотеки квартири, укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 не відповідає вимогам закону, так як іпотекодавець ОСОБА_4 не є власником квартири та не може здійснювати відчуження нерухомого майна (предмета іпотеки), оскільки це майно на законних підставах перебуває у власності територіальної громади міста Луцька в особі Луцької міської ради.

Висновки суду відповідають встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Так, судом першої інстанції встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.01.2012 року задоволено позов прокурора міста Луцька в інтересах держави в особі Луцької міської ради та витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь Луцької міської ради приміщення секції № 20 в будинку № 1 по вул. Сагайдачного в місті Луцьку Волинської області (а.с. 7-8).

Зазначеним рішенням суду встановлено, що 30.05.2007 року арбітражним керуючим ОСОБА_7 було продано секцію № 20 в будинку № 1 по вул. Сагайдачного в місті Луцьку Волинської області ОСОБА_4

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.10.2009 року визнано недійсними протокол аукціону та свідоцтво від 11.06.2007 року, яким посвідчено право власності ОСОБА_4 на секцію № 20 в будинку № 1 по вул. Сагайдачного в місті Луцьку Волинської області, зобов'язано арбітражного керуючого (ліквідатора) ЗАТ ЛН ОСОБА_7 передати секцію № 20 в будинку № 1 по вул. Сагайдачного в місті Луцьку Волинської області в комунальну власність територіальної громади міста Луцька.

Рішенням господарського суду Волинської області від 23.04.2008 року визнано будівлю гуртожитку по вул. Сагайдачного, буд. 1 у місті Луцьку об'єктом комунальної власності та відповідно до рішення Луцької міської ради № 58/154 від 28.04.2010 року гуртожиток прийнято в комунальну власність і переданий на баланс ЖКП № 7.

Встановлено, що 11.07.2007 року ОСОБА_4 уклала з ЗАТ КБ ПриватБанк (на даний час ПАТ КБ ПриватБанк) договір іпотеки квартири, відповідно до якого в забезпечення виконання зобов'язання позичальника перед іпотекодержателем передано в іпотеку секцію № 20 в будинку № 1 по вул. Сагайдачного в місті Луцьку Волинської області (а.с. 44-49).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Частиною 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою визнання недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з думкою суду першої інстанції про те, що договір іпотеки квартири від 11.07.2007 року, укладений між ЗАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_4 не відповідає вищевказаним положенням Закону, так-як іпотекодавець за даним договором ОСОБА_4 не є власником вказаного об'єкта нерухомості та не може розпоряджатись ним, оскільки таке майно перебуває у власності територіальної громади міста Луцька в особі Луцької міської ради на законних підставах та відхиляє доводи, викладені відповідачем ПАТ КБ ПриватБанк в апеляційній скарзі та в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Законами України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень та Про нотаріат передбачено процедуру вилучення відповідного запису з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про передчасність заявлених вимог позивача в цій частині.

Враховуючи вищенаведене, порушені права позивача підлягають захисту шляхом часткового задоволення позову.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 жовтня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: