АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9661/15 Справа № 201/5213/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Антонюк О. А. Доповідач - Черненкова Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Пономарь З.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Хлус Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії та повернення грошових сум, -

В С Т А Н О В И Л А:

01 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії та повернення грошових сум, позовні вимоги не змінювалися і не уточнювалися. Позивач в своєму позові, а її представник в ході судового засідання посилалися на те, що ОСОБА_2 була клієнтом «ПриватБанку» через наявність картки для виплати заробітної плати і соціальної картки, для виплати допомоги на утримання неповнолітніх дітей, позивачка багатодітна мама, має трьох неповнолітніх дітей, один з яких (старший син - 1999 року народження) інвалід дитинства; в період з липня 2014 року по січень 2015 року позивачка працювала паспортистом в КП Жилсервіс-2 Дніпропетровської міськради і отримувала зарплату. З серпня 2014 року з її картки відповідачем проводилися списання грошових коштів через не існуючу заборгованість позивача перед банком і всього списано було з зарплатної картки по грудень 2014 року 6306 грн. 53 коп. З квітня 2014 року відповідачем були списані і грошові кошти з соціальної картки по листопад 2014 року в загальній сумі 1445 грн., а всього було банком списано з вказаних її карток 7759 грн. 03 коп.. Вважає вказане списання неправомірним і в грудні 2014 року позивачка звернулася з письмовою заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк» про перевірку обставин незаконного, на її думку, списання і переведення коштів з її карток. Після перевірки працівники банку повідомили, що ці списання коштів були правомірними через наявність непогашеного кредиту. Позивач вважає вказані кошти своїми і наполягає на тому, що їх у неї знято з карток незаконно, а отже повертати їх банк повинен. На звернення позивача до відповідача з питанням надання повної інформації про причини їх дій і вирішення витання про повернення коштів, фактично отримано відмову, виник спір, який в добровільному порядку не вирішено. Вважає вказані дії банку протиправними в частині неправильного списання названих коштів з карток і просила зобов'язати банк припинити таке списання коштів позивачки і повернути вже списані вище зазначені кошти на рахунок позивача, задовольнивши позов у повному обсязі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2015 року ухвалено: ОСОБА_2 в задоволенні позову - відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що дійсно відповідно до укладеного договору б/н від 03 листопада 2005 року ОСОБА_2 03 листопада 2005 року отримала кредит в цьому банку у розмірі 4 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Кредит був наданий у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з Заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. ОСОБА_2 була клієнтом «ПриватБанку» через наявність картки для виплати заробітної плати і соціальної картки для виплати допомоги на утримання неповнолітніх дітей, позивачка багатодітна мама, має трьох неповнолітніх дітей, один з яких (старший син - 1999 року народження) інвалід дитинства; в період з липня 2014 року по січень 2015 року позивачка працювала паспортистом в КП Жилсервіс-2 Дніпропетровської міськради і отримувала зарплату; з серпня 2014 року з її картки відповідачем проводилися списання грошових коштів через не існуючу заборгованість позивача перед банком і всього списано було з зарплатної картки по грудень 2014 року 6306 грн. 53 коп., а з квітня 2014 року відповідачем були списані і грошові кошти з соціальної картки по листопад 2014 року в загальній сумі 1445 грн., а всього було банком списано з вказаних її карток 7759 грн. 03 коп. Вважаючи вказане списання неправомірним позивачка в грудні 2014 року звернулася з письмовою заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк» про перевірку обставин незаконного, на її думку, списання і переведення коштів з її карток. Після перевірки працівники банку повідомили, що ці списання коштів були правомірними через наявність непогашеного кредиту. Позивач вважає вказані кошти своїми і наполягає на тому, що їх у неї знято з карток незаконно, а отже повертати їх банк повинен. На звернення позивача до відповідача з питанням надання повної інформації про причини списання банком належних їй грошей і вирішення витання про повернення коштів, фактично отримано відмову, виник спір, який в добровільному порядку не вирішено і позивачка вимушена була звертатися з позовом до суду.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими. Згідно п. 3.2.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам позичальник доручає банку списувати кошти із всіх своїх поточних рахунків у валюті кредиту або у валюті, відмінної від валюти кредиту, при наявності на них необхідної суми коштів, не наданих у кредит, у межах сум, які підлягають сплаті банку за заявою та цими умовами, при настанні строків платежів (договірне списання). Пунктом 3.3.5 умов надання споживчого кредиту фізичним передбачено право банку списувати кошти з поточних рахунків позичальника згідно п. 3.2.5 цих умов, при настанні строків платежів, передбачених цими умовами та заявою, у межах належних до сплати банку сум. Заява про надання кредиту підписана позивачкою особисто, в ній зазначено, що вона ознайомлена та згодна з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам та тарифами, та всі ці документи складають між нею та банком кредитно-заставний договір. Можливість договірного списання банком передбачена також пунктом 6.6. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою № 22 НБУ від 21 січня 2004 року, а саме: якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається у договорі про розрахунково - касове обслуговування або іншому договорі про надання банківських послуг. Згідно з п. 4.6 умов та правил надання банківських послуг клієнт доручає банку списання грошових коштів із своїх рахунків, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах сум, які підлягають сплаті банку по цьому договору, при настанні строку платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у випадку настання строку платежів по іншим договорам клієнта в розмірі, встановленому цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. Банк провадить списання коштів у грошові одиниці України з рахунку клієнта в розмірі еквівалентному сумі заборгованості по договору. Пунктом 5.2 правил користування платіжною картою передбачено право банку погашати кредит шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору. Згідно пункту 5.6. цих правил держатель поручає банку списувати з будь - якого рахунку держателя, відкритого в банку, гроші для часткового або повного погашення боргових зобов'язань. Пунктом 2.1.12.8. умов та правил встановлено - держатель доручає банку списувати з будь-якого рахунку держателя, відкритого в банку, зокрема з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов'язань, у тому числі мінімального обов'язкового платежу, якщо мінімальний обов'язковий платіж вказаний в заяві клієнта і в пам'ятці клієнта, а також списання помилково перерахованих сум, за якими держатель не є належним одержувачем. Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку. З врахуванням укладено між сторонами кредитно-заставного договору і передбаченого права банку на списання коштів з картки позивача для погашення заборгованості перед банком, немає підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення списаної суми заборгованості. У виникненні такої ситуації є вина самого позивача, який впродовж певного часу, використавши кредитні кошти, не прийняв заходів для виконання свого зобов'язання за договором. На офіційному сайті ПАТ КБ «Приватбанк» розміщено «Умови та правила здійснення банківських послуг», цей документ є публічною офертою, що містить умови та правила надання послуг банком, до якої приєднується клієнт, підписуючи заяву у відділенні банку. Позивачем підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк». Зазначена анкета містить наступне: згоду позивачки на укладання договору, всі умови банку про надання банківських послуг, тарифи, строки та інше. Анкетою-заявою позивач уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір приєднання про відкриття банківського рахунку та випуск картки. Відповідно до п.п. 6.1., 6.2. постанови Правління НБУ від 30 квітня 2010 року № 223 «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів» користувач зобов'язаний використовувати спеціальний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Держатель зобов'язаний надійно зберігати спеціальний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Відповідно до п. 6.4. постанови НБУ № 223 користувач зобов'язаний негайно повідомити емітента або визначену ним юридичну особу про втрату спеціального платіжного засобу в порядку та формі, установлених договором. В іншому разі емітент не несе відповідальності за платіжні операції, ініційовані за допомогою цього спеціального платіжного засобу, до отримання такого повідомлення, якщо інше не встановлено договором. В даному випадку операції щодо списання коштів позивача були здійснені відповідачем лише за письмової згоди позивача. Суду не надано доказів того, що неправомірними, злочинними діями відповідача, пов'язаними з неналежним виконанням взятих на себе обов'язків позивачу було завдано ушкодження здоров'я, майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв'язку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню ні повністю, ні в частині. Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача на позові, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об'єктивно не підтверджуються. При таких обставинах суд вважає можливим ОСОБА_2 в задоволенні позову до ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії та повернення грошових сум відмовити.

Проте погодитись з висновками суду першої інстанції не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, неповно суд з'ясував обставини, що мають значення для справи, недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції у порушення вимог ст.215 ЦПК України не зазначено у рішенні суду мотивів, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, з яких бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти.

Мотивація суду першої інстанції відносно висновку щодо відмови у задоволенні позову - не ґрунтується на законі, який регулює спірні правовідносини та є безпідставною.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду не відповідає вказаним вимогам закону.

Вирішуючи спір суд першої інстанції не звернув увагу на роз'яснення в п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" в якому судам роз'яснено, що при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції не перевірив чи в дійсності має позивач заборгованість перед банком за кредитним договором, чи не спливла позовна давність за правовідносинами з отримання та повернення кредитних коштів, посилаючись на «Умови та правила здійснення банківських послуг», які за визначенням суду є складовою кредитного договору укладеного між сторонами, однак матеріали справи не містять зазначеного доказу.

Крім того, посилання суду в обґрунтування правомірності дій відповідача щодо списання банком грошових коштів із зарплатної та соціальної картки позивача на «Умови та правила здійснення банківських послуг» є суперечливими, оскільки п. 4.6 Умов та Правил надання банківських послуг, на який посилався суд, - клієнт доручає банку списання грошових коштів із своїх рахунків, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах сум, які підлягають сплаті банку по цьому договору, при настанні строку платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у випадку настання строку платежів по іншим договорам клієнта в розмірі, встановленому цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. Банк провадить списання коштів у грошові одиниці України з рахунку клієнта в розмірі еквівалентному сумі заборгованості по договору.

З цього пункту Умов випливає, що правомірними будуть дії банку по списанню грошових коштів з рахунку клієнта лише при настанні строку платежів, а також в межах сум, встановленим цим договором. Однак такі обставини судом першої інстанції не встановлювались.

Встановивши, що кредитні правовідносини між сторонами виникли відповідно до укладеного договору б/н від 03 листопада 2005 року, згідно якого позивач отримала кредит в цьому банку у розмірі 4 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Кредит був наданий у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з Заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, - однак ці обставини не підтверджуються матеріалами справи.

Крім того, із встановлених судом обставин випливає, що строки платежів спливли на час списання банком на свою користь заробітної плати позивача та державної допомоги, яка надається державою неповнолітньому інваліду - сину позивача, однак суд першої інстанції на це увагу не звернув та не застосував діюче законодавство до спірних правовідносин.

В наданих відповідачем суду Анкети позивача із датою 02.04. (рік ні то 05 чи 15 - не видно за печаткою ПАТ КБ «ПриватБанк») - а.с.38, анкети-заяви позивача (а.с.39), додаткової інформації по особі позивача (а.с.40) - не вбачається, що саме: 03 листопада 2005 року, згідно якого позивач отримала кредит в цьому банку у розмірі 4 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Лише в запереченнях на позов відповідачем зазначені ці обставини, які суд прийняв як докази і вважав їх встановленими, хоча матеріалами справи це не підтверджено, отже мотивування суду ґрунтується на припущеннях, оскільки належних та допустимих доказів правомірності дій банку в матеріалах справи не має.

Згідно пункту 7 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", - кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Відповідно до ст. 1071 ЦК України, - банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження (ч.1); грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом (ч.2).

Статтею 1073 ЦК України передбачені правові наслідки неналежного виконання банком операцій за рахунком клієнта.

Вирішуючи спір, суд у порушення вимог ст. ст. 213, 214, 215 ЦПК України на зазначені вимоги закону уваги не звернув, у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, яка підлягає застосуванню.

Колегія суддів вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі п.п.1-4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує, ухвалює нове рішення із наступних підстав.

Спірні правовідносини виникли між сторонами щодо правомірності дій банку по списанню грошових коштів з рахунків позивача, зобов'язання вчинити певні дії та повернення грошових сум.

Колегія суддів встановила і це підтверджується матеріалами справи, що за період з 07.04.2014 року по 28.11.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснив безспірне списання грошових коштів із соціальної банківської картки НОМЕР_2 відкритої на ім'я позивача ОСОБА_2 для отримання пенсії по інвалідності неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в сумі 1445 гривень (а.с.15-17).

За період з 02.08.2014 року по 10.12.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснив безспірне списання грошових коштів із зарплатної банківської картки НОМЕР_1, відкритої на ім'я ОСОБА_2 в сумі 6306,53 гривень (а.с.18-20).

Ці обставини підтверджені виписками з особистих рахунків позивача, наданих ПАТ КБ «ПриватБанк» і не заперечуються сторонами у справі.

Вказані дії банку у відповідності до вимог вищезазначеного Закону (ст. 1071 ЦК України) не підтверджені розпорядженням позивача або рішенням суду чи умовами укладеного договору між позивачем та відповідачем.

В судовому засіданні позивач не заперечувала наявність кредитних правовідносин між нею та банком відповідно до її заяви про надання кредитної картки від 03 листопада 2005 року з кредитним лімітом у розмірі 4 000 грн., однак пояснила, що свої кредитні зобов'язання з повернення кредитних коштів виконала у повному обсязі в 2007 році, тобто заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк» позивач з 2007 року не має.

Ці доводи не спростовані відповідачем.

За ухвалою апеляційного суду, оголошеною в судовому засіданні 09.11.2015 року, зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» надати суду апеляційної інстанції докази щодо наявності заборгованості позивача за кредитним договором, а саме: виписку з особового рахунку позивача, як позичальника за кредитним договором; довідку-розрахунок заборгованості позивача, та інші докази у підтвердження свого заперечення проти позову.

Однак представник відповідача надав суду апеляційної інстанції лише докази списання грошових коштів з рахунків позивача (а.с.85-88), зазначаючи, що в графі «залишок після операції» вбачається суми заборгованості за кредитним договором позивача за період з 02.08.2014 року по 31.10.2015 року (зарплатна картка) та за період з 29.08.2014 року по 29.10.2015 року (соціальна картка).

Інших доказів наявності заборгованості позивача за кредитним договором банком суду апеляційної інстанції не надано. Представник відповідача банку пояснила, що на теперішній час заборгованість позивача за кредитним договором погашена.

Крім того, суду апеляційної інстанції представником банку надано виписки з прав та обов'язків банку (а.с.89-95) без дати і підпису, посилаючись на те, що це є Умовами надання банківських послуг (далі: Умови). В п.1.1.3.1.6. цих Умов зазначено, що клієнт доручає банку списувати кошти з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах сум, що підлягають сплаті банку за договором, у разі настання термінів платежів за іншими договорами клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), у межах платіжного ліміту картрахунка.

Колегія суддів з аналізу зазначених Умов дійшла висновку, що посилання відповідача-банку на п. 1.1.3.1.6. Умов, як на підставу правомірності здійснення безспірного списання грошових коштів із соціальної банківської картки та зарплатної картки позивача є необґрунтованими, оскільки не підтверджено, що саме з цими Умовами позивач була ознайомлена і згодна з ними, крім того, за вказаним пунктом Умов можливо списання банком коштів лише у разі настання термінів платежів за іншими договорами клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), у межах платіжного ліміту картрахунка, однак такі терміни платежів не підтверджені за судовим розглядом справи; не підтверджено наявність договірного списання.

В наданих відповідачем суду Анкети позивача із датою 02.04. (рік ні то 05 чи 15 - не видно за печаткою ПАТ КБ «ПриватБанк») - а.с.38, анкети-заяви позивача (а.с.39), додаткової інформації по особі позивача (а.с.40) - не вбачається, що саме: 03 листопада 2005 року, позивач отримала кредит в цьому банку у розмірі 4 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, про що зазначає представник відповідача.

Крім того, враховуючи на те, що на час укладення кредитного договору (2005 рік) кредитором міг бути ЗАТ КБ «ПриватБанк», який змінив свою назву - 17.07.2009 року на ПАТ КБ «ПриватБанк», то вказані докази укладення кредитного договору між сторонами за підписом і печаткою ПАТ КБ «ПриватБанк», - не є належними доказами укладення кредитного договору між сторонами у справі.

Аналізуючи докази у справі, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів правомірності здійснення безспірного списання грошових коштів із соціальної банківської картки та зарплатної картки позивача, оскільки не встановлено, що позивач має заборгованість перед відповідачем за кредитним договором та вказане списання грошових коштів за період з 07.04.2014 року по 28.11.2014 року та за період з 02.08.2014 року по 10.12.2014 року здійснено банком за межами строку, коли банку заборонено законом вимагати повернення кредиту відповідно до вимог вищезазначеного пункту 7 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів".

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 10, частин 1, 4 ст. 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів відповідно до вищезазначеного роз'яснення в п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" - визнає неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині безспірного списання грошових коштів із соціальної банківської картки НОМЕР_2 відкритої на ім'я ОСОБА_2 для отримання пенсії по інвалідності неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за період з 07.04.2014 року по 28.11.2014 року в сумі 1445 гривень та визнає неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині безспірного списання грошових коштів із зарплатної банківської картки НОМЕР_1, відкритої на ім'я ОСОБА_2, за період з 02.08.2014 року по 10.12.2014 року в сумі 6306,53 гривень, зобов'язує ПАТ КБ «ПриватБанк» припинити безспірне списання грошових коштів із соціальної банківської картки НОМЕР_2 відкритої на ім'я ОСОБА_2 для отримання пенсії по інвалідності неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та із зарплатної банківської картки НОМЕР_1, відкритої на ім'я ОСОБА_2

Відповідно до вимог статті 1073 ЦК України, - у разі безпідставного списання грошових коштів банком з рахунка клієнта, банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до вказаної норми, оскільки встановлено порушення банком у зв'язку з безпідставним списанням грошових коштів з рахунків позивача, то позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача повернути позивачу незаконні списані грошові кошти за період з 07.04.2014 року по 28.11.2014 року із соціальної банківської картки в сумі 1445 гривень та за період з 02.08.2014 року по 10.12.2014 року із зарплатної банківської картки НОМЕР_1, відкритої на ім'я ОСОБА_2 в сумі 6306,53 гривень є доведеними та підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову, який є обґрунтованим.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на це, з урахуванням задоволення позовних вимог і сплатою позивачем судового збору у розмірі 487,20 гривень (243,60 грн. + 243,60 грн. = 487,20 грн.) в суді першої інстанції та у розмірі 536 гривень (268 +268 = 536) в суді апеляційної інстанції, у зв'язку з чим судові витрати понесені позивачем відшкодовуються і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 1 023,20 гривень (487,20 +536 =1 023,20).

Керуючись ст.ст.303,307, п.п.1-4 ч.1 ст.309, ст.316, ч.1 ст.218 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2015 року - скасувати з ухваленням нового рішення.

Задовольнити позов ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії та повернення грошових сум.

Визнати неправомірними дії публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в частині безспірного списання грошових коштів із соціальної банківської картки НОМЕР_2 відкритої на ім'я ОСОБА_2 для отримання пенсії по інвалідності неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за період з 07.04.2014 року по 28.11.2014 року в сумі 1445 гривень.

Визнати неправомірними дії публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в частині безспірного списання грошових коштів із зарплатної банківської картки НОМЕР_1, відкритої на ім'я ОСОБА_2, за період з 02.08.2014 року по 10.12.2014 року в сумі 6306,53 гривень.

Зобов'язати публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» припинити безспірне списання грошових коштів із соціальної банківської картки НОМЕР_2 відкритої на ім'я ОСОБА_2 для отримання пенсії по інвалідності неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та із зарплатної банківської картки НОМЕР_1, відкритої на ім'я ОСОБА_2.

Зобов'язати публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» повернути ОСОБА_2, як законному представнику неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, незаконні списані грошові кошти за період з 07.04.2014 року по 28.11.2014 року із соціальної банківської картки НОМЕР_2 відкритої на ім'я ОСОБА_2 в сумі 1445 гривень (одна тисяча чотириста сорок п'ять гривень).

Зобов'язати публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» повернути ОСОБА_2 незаконні списані грошові кошти за період з 02.08.2014 року по 10.12.2014 року із зарплатної банківської картки НОМЕР_1, відкритої на ім'я ОСОБА_2 в сумі 6306,53 гривень (шість тисяч триста шість гривень 53 копійки).

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 в рахунок компенсації понесених судових витрат 1 023,20 гривень (одну тисячу двадцять три гривні 20 копійок).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь