У х в а л а

іменем україни

02 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсними заяв про відкликання заяви про прийняття спадщини та про відмову від спадщини, визнання права власності в порядку спадкування за законом

та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності на нерухоме майно та рухоме майно,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2015 року, додаткове рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із зазначеним позовом, який уточнили в процесі розгляду справи, та остаточно просили:

- визнати недійсними заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 14 серпня 2013 року про відкликання заяви про прийняття спадщини та про відмову від спадщини на користь ОСОБА_1;

- визнати в порядку спадкування за законом за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності за кожним окремо:

на ј частини квартири АДРЕСА_1;

на ј частини гаража, який розташований за адресою: АДРЕСА_2;

на ј частини автомобіля марки Mazda 3, д.н.з. НОМЕР_1;

на ј частини пайового внеску до статутного фонду товариства з обмеженою відповідальністю «DATA&PRINT TECHNOLOGIЕS» (далі - ТОВ «DATA&PRINT TECHNOLOGIЕS»), які належали померлому ОСОБА_5;

- визнати в порядку спадкування за законом за ОСОБА_1 право власності на:

Ѕ частини квартири АДРЕСА_1;

Ѕ частини гаража, який розташований за адресою: АДРЕСА_2;

Ѕ частини автомобіля марки Mazda 3, д.н.з. НОМЕР_1;

Ѕ частини пайового внеску до статутного фонду ТОВ «DATA&PRINT TECHNOLOGIS»;

- визнати в порядку спадкування за законом за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності на вогнепальну зброю, а саме: три нарізні мисливсько-промислові карабіни ОПСКС, ОПК Мосіна, ОПТОЗ 7801, мисливську гладкоствольну рушницю Сайга НОМЕР_2, калібру № 12, які належали померлому ОСОБА_5

На обґрунтування позовних вимог посилались на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5, після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої увійшли зазначені вище квартира, житловий будинок, гараж, автомобіль, внесок до статутного фонду ТОВ «DATA&PRINT TECHNOLOGIS», три нарізні мисливсько-промислові карабіни та одна мисливська гладкоствольна рушниця.

Позивачі вказали, що вони у встановлений законом строк звернулись до приватного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, проте в подальшому ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відмовляючись від прийняття спадщини на користь свого онука ОСОБА_1, діяли під впливом помилки, оскільки не були обізнані про відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, які мають істотне значення для оформлення спадкових прав, у зв'язку із чим просять задовольнити позовні вимоги.

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просила:

- встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу між нею та ОСОБА_5 у період з 01 вересня 2005 року по 11 вересня 2009 року;

- визнати за нею у порядку спадкування за законом право власності в цілому на спірні квартиру, гараж, автомобіль та житловий будинок АДРЕСА_3 з виплатою ОСОБА_1 грошової компенсації його частки в успадкованому майні;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на частку померлого ОСОБА_5 у статутному фонді ТОВ «DATA&PRINT TECHNOLOGIS» та на вогнепальну зброю.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона перебувала з ОСОБА_5 у фактичних шлюбних відносинах з 1993 року, а у законному шлюбі з 11 вересня 2009 року.

Зазначила, що на час відкриття спадщини вона постійно проживала зі своїм чоловіком у спірній квартирі та від прийняття спадщини не відмовлялась, а тому є такою, що фактично прийняла спадщину, у зв'язку з чим вона та його син від першого шлюбу ОСОБА_1 є спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_5

Посилаючись на те, що спірні об'єкти нерухомого майна були придбані під час фактичних шлюбних відносин між нею та ОСОБА_5 та мають бути визнані спільною сумісною власністю, просила задовольнити зустрічну позовну заяву в повному обсязі.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2015 року позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на: Ѕ частини квартири АДРЕСА_1; Ѕ частини гаража, який розташований за адресою: АДРЕСА_2; ј частини автомобіля марки Mazda 3, д.н.з. НОМЕР_1, 2005 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_4; три нарізні мисливсько-промислові карабіни ОП СКС, кал. 7.62 мм, НОМЕР_5; ОПК Мосіна, кал. 7.62 мм, НОМЕР_6; ОП ТОЗ 7801, кал. 5.6 мм, НОМЕР_2.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у період з 01 вересня 2005 року по 11 вересня 2009 року.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на ј частини квартири АДРЕСА_1; ј частини гаража, який розташований за адресою: АДРЕСА_2; ѕ частини автомобіля марки Mazda 3, д.н.з. НОМЕР_1, 2005 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, номер кузова НОМЕР_4; ј частини житлового будинку АДРЕСА_3.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2015 року визнано за ОСОБА_1 право власності на мисливську гладкоствольну рушницю Сайга 12, калібру НОМЕР_2.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17 червня 2015 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилено, рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2015 року та додаткове рішення цього ж суду від 15 квітня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, додаткове рішення цього ж суду та ухвалу апеляційного суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсними заяв про прийняття спадщини і відмови від неї на користь іншого спадкоємця, а також в частині встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в апеляційному порядку не оскаржувалося та судом апеляційної інстанції в цій частині не переглядалося, у зв'язку із чим в касаційному порядку також не переглядається.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, частково задовольняючи зустрічні позовні вимоги, дійшов висновку про недоведеність ОСОБА_4 тих обставин, що нерухоме майно, яке складається із квартири АДРЕСА_1, гаража та житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_3, придбано у 2002-2003 роках внаслідок її спільної праці з ОСОБА_5, у зв'язку із чим відсутні підстави для визнання вказаного майна спільною сумісною власністю; при цьому судами враховано, що відповідачкою не доведено, що таке нерухоме майно за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат на підставі ч. 1 ст. 62 СК України, а тому ОСОБА_4 має право на спадкування за законом як дружина померлого тільки на 1/4 частини зазначеного нерухомого майна, а також на 3/4 частини автомобіля, який є спільною сумісною власністю.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а. с. 6, т. 1).

За життя ОСОБА_5 був власником: квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 28 лютого 2002 року (а. с. 92, т. 1); гаража, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, на підставі договору купівлі-продажу від 28 лютого 2002 року (а. с. 91, т. 1), житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_3 - на підставі договору купівлі-продажу від 28 травня 2003 року (а. с. 93, т. 1), автомобіля марки MAZDA 3, д.н.з. НОМЕР_1, 2005 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 від 02 листопада 2005 року (а. с. 90, т. 1), частки розміром у 13 135 грн у статутному капіталі ТОВ «DATA&PRINT TECHNOLOGIS», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а. с. 96, т. 1), трьох нарізних мисливсько-промислових карабінів ОП СКС, ОПК Мосіна, ОП ТОЗ 7801 та мисливської гладкоствольної рушниці Сайга, 12 калібру, що підтверджується листом заступника начальника Червонозаводського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області Іжболдіна А.В. (а. с. 40, т. 1).

Згідно зі свідоцтвом про шлюб 11 вересня 2009 року ОСОБА_5 зареєстрував шлюб із ОСОБА_4, яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «ОСОБА_4».

Крім того, судом першої інстанції встановлено факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у період з 01 вересня 2005 року по 11 вересня 2009 року.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 є: ОСОБА_1 - його син, ОСОБА_4 - дружина спадкодавця та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 - його батьки.

З матеріалів справи вбачається, що усі позивачі після смерті ОСОБА_5 вчасно звернулися до нотаріуса про прийняття спадщини, однак 14 серпня 2013 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 звернулися до нотаріуса із заявами про відкликання заяви про прийняття спадщини, а згодом, в той же день - про відмову від спадщини на користь іншого спадкоємця першої черги, свого онука та сина спадкодавця - ОСОБА_5

За приписами ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Разом з тим майно, набуте до 1 січня 2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їх спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі № 6-135цс13, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Зважаючи на вказане та враховуючи, що спадщина у вигляді спірних квартири, гаража та житлового будинку з надвірними спорудами були придбані спадкодавцем у 2002-2003 роках, тобто до встановленого судом юридичного факту проживання однією сім'єю ОСОБА_5 з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу у період з 01 вересня 2005 року по 11 вересня 2009 року, а також виходячи з того, що в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази про те, що вказане майно було набуто внаслідок спільної праці ОСОБА_5 та ОСОБА_4, або за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових, грошових затрат, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність підстав для визнання цього майна спільною сумісною власністю подружжя, у зв'язку з чим ОСОБА_4 має право на спадкування за законом як дружина померлого тільки на 1/4 частини зазначеного нерухомого майна.

Разом з цим колегія суддів касаційного суду вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку, що оскільки ОСОБА_1 заявив вимоги про визнання права власності лише на 1/2 частини спадкового нерухомого майна, хоча йому належить право на 3/4 частини, то відповідно до положень ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд не вправі виходити за межі заявлених вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ч. 1 ст. 304 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими цією главою.

Апеляційний суд помилково вважав, що визначення розміру часток у спадковому майні є межами позову, та не врахував, що предметом позову є визнання права власності на спадкове майно, а правильно визначити частки спадкоємців у спадковому майні є обов'язком суду.

Крім того, враховуючи, що легковий автомобіль марки MAZDA 3, д.н.з. НОМЕР_1, 2005 року випуску, було придбано ОСОБА_5 у період проживання із ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а тому він належить останнім на праві спільної сумісної власності, суд дійшов висновку, що до складу спадщини увійшла лише 1/2 частина спірного автомобіля, а тому право на спадкування вказаної частини мають по 1/4 ОСОБА_1 та ОСОБА_4, тобто не врахував частки інших спадкоємців, які відмовилися від прийняття спадщини на користь позивача ОСОБА_1

З огляду на вказане ухвалу суду апеляційної інстанції не можна визнати законною й обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана