Сколівський районний суд Львівської області
Справа № 453/556/14-ц
№ провадження 2/453/15/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2015 року Сколівський районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Микитина В.Я.;

з участю секретаря Корнута Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сколе Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю чоловіка, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 22.04.2014 року звернулася в суд із позовною заявою, частина позовних вимог якої у ході судового розгляду справи 11.11.2014 року була залишена без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, в якій, після залишення частини позовних вимог без розгляду, просить поділити майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме набуте нею за час перебування у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, виділивши їй і визнати за нею права власності на ? частину земельних ділянок за кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,8505 га. та за кадастровим номером НОМЕР_3 площею 0,9100 га., наданих для будівництва та обслуговування комплексу готелів, розташованих в урочищі «Товстий» у с. Плав'я Сколівського району Львівської області. Також просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 у її користь судові витрати у справі у розмірі 3654 грн. 00 коп.. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вони з відповідачем з 06.10.2006 року по 28.03.2014 рік перебували у шлюбі, за час якого у 2008 році відповідачем ОСОБА_2 на підставі цивільно-правових договорів набуто у власність дві земельні ділянки - за кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,8505 га. та за кадастровим номером НОМЕР_3 площею 0,9100 га., із цільовим призначенням - будівництво та обслуговування комплексу готелів, розташовані в урочищі «Товстий» у с. Плав'я Сколівського району Львівської області. Враховуючи той факт, що згадане вище нерухоме майно після розірвання шлюбу між нею та відповідачем ОСОБА_2 не поділено у визначеному законом порядку, як і не існує договір на володіння, користування і розпорядження спільно нажитим майном, вона була змушена звертатися до суду із даним позовом.

Відповідач ОСОБА_2, не визнаючи позовних вимог ОСОБА_1, 11.11.2014 року подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій просить визнати земельні ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,8505 га. та за кадастровим номером НОМЕР_3 площею 0,9100 га., надані для будівництва та обслуговування комплексу готелів, розташовані в урочищі «Товстий» у с. Плав'я Сколівського району Львівської області його особистою приватною власністю, як одного із подружжя. Також просить стягнути з ОСОБА_1 у свою користь судові витрати у справі у розмірі 3654 грн. 00 коп.. В обґрунтування зустрічних позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_1, як на єдину підставу заявлених нею позовних вимог про поділ майна подружжя, посилається на факт існування шлюбних відносин і набуття у цей період спірного нерухомого майна. Разом з тим, зазначені вище земельні ділянки є майном, яке було набуте ним за кошти, що належали йому особисто і які він перед вчиненням договорів купівлі-продажу позичив у товариша та бізнес-партнера свого батька ОСОБА_3 - ОСОБА_4. Зазначає, що позичені кошти складали значну суму - 1300000 грн., яку ані він, ані його колишня дружина ОСОБА_1 не мали змоги заробити, так як у той період (2008 рік) обоє працювали у ТзОВ «Стронг-Центр» і він безпосередньо одержував заробітну плату у розмірі 3000 грн. на місяць, а ОСОБА_1 взагалі перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку і жодних доходів не одержувала. Придбання спірних земельних ділянок у борг у 2008 році мало стати першим кроком у формуванні його кар'єри у галузі будівництва готелів та інших закладів відпочинку на території України, однак, у подальшому, у зв'язку із інфляцією кінця 2008 року, такі плани та задуми не могли бути у подальшому втілені. Враховуючи, що згадані вище кошти він не мав змоги повернути, то на даний час набуло законної сили рішення суду про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 суми боргу і таке рішення суду виконується у примусовому порядку. Разом з тим, ОСОБА_1 участі у поверненні суми боргу не бере, боржником у виконавчому провадженні не значиться, хоча про факт необхідності повернення позики ОСОБА_4 їй добре відомо. За таких обставин стверджує, що ОСОБА_1, попри факт набуття майна під час шлюбу, не доведено ще й того факту, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця їхнього подружжя. Таким чином, у даному випадку правомірно не існує домовленості між ним та ОСОБА_1 про порядок поділу майна, так як мають місце інші обставини, що є істотними.

Належним чином уповноважений представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 - ОСОБА_5 у судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві (том 1, а. с. 6-10), проти задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 заперечив у повному обсязі з підстав, наведених у письмовому запереченні проти зустрічного позову вх. № 5639 від 22.12.2014 року (том 2, а. с. 1-4).

Відповідач ОСОБА_2 та його належним чином уповноважені представники - адвокати Дузь Ю.М. та Бабич О.І. у судовому засіданні проти задоволення первісних позовних вимог ОСОБА_1 заперечили, а зустрічні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві (том 1, а. с. 222-225).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5, пояснення ОСОБА_2 (надані за правилами допиту свідків) та його представників - Дузь Ю.М., Бабич О.І., заслухавши показання свідків ОСОБА_8, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, давши належну оцінку доказам по справі, суд вважає, що у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити повністю за їх недоведеністю, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають до задоволення повністю з наступних підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 06.10.2006 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1, виданого цього ж дня Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва (том 1, а. с. 11).

Вказаний шлюб розірвано 17.03.2014 року, що підтверджується копією рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухваленого у справі № 490/14788/13-ц. (том 1, а. с. 12). Згадане рішення суду 28.03.2014 року набрало законної сили.

За час перебування у шлюбі, а саме 17.07.2008 року ОСОБА_2, від імені якого діяв його батько - ОСОБА_3, укладено два договори купівлі-продажу земельних ділянок із гр. ОСОБА_9, від імені якого діяв гр. ОСОБА_8, що були посвідчені приватним нотаріусом Сколівського районного нотаріального округу Ложовською Й.Є. і зареєстровані у реєстрі за № 1273 та № 1277 відповідно (том 1, а. с. 13-14, 15-16). Предметом зазначених договорів купівлі-продажу були земельні ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,8505 га. та за кадастровим номером НОМЕР_3 площею 0,9100 га., із цільовим призначенням - будівництво та обслуговування комплексу готелів, розташовані в урочищі «Товстий» у с. Плав'я Сколівського району Львівської області. Продаж згаданих земельних ділянок здійснено за кошти у сумі 614578 грн. 00 коп. та 657571 грн. 00 коп. відповідно (всього - 1272149 грн. 00 коп.).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як йдеться у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них; продуктивна і робоча худоба; засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери; паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Як вбачається з копій вказаних вище договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 17.07.2008 року, земельні ділянки, що є предметом спору, були набуті до часу припинення спільного ведення господарства ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і розірвання між ними шлюбу, однак у період такого шлюбу і ведення спільного господарства.

Щодо з'ясування джерела придбання земельних ділянок, які є предметом спору, і участі у такому придбанні кожного з колишнього подружжя ОСОБА_1 у 2008 році, то судом встановлено наступне.

Подружжя ОСОБА_1 у період з 2007 по 2009 роки працювали офіційно у ТзОВ «Стронг-Центр» у м. Київ і одержували доходи. Так, згідно довідок ТзОВ «Стронг-Центр» про середню заробітну плату (дохід) ОСОБА_2 (том 1, а. с. 233. 234), останній у період з червня 2007 року по травень 2008 року одержав дохід у розмірі 26400 грн. 00 коп., а у період з червня 2008 року по травень 2009 року - 21300 грн. 00 коп., а всього за згаданий період 47700 грн. 00 коп.. Інших доходів в ОСОБА_2, окрім заробітної плати, за вказаний період не було. ОСОБА_1 ж у період з жовтня 2007 року по вересень 2009 року не одержувала жодних виплат (том 1, а. с. 235-236), так як перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Разом з тим встановлено, що ОСОБА_1 з 06.10.2008 року перебуває на податковому обліку у ДПІ в Оболонському районі ГУ Міндоходів у м. Києві, як приватний підприємець, що підтверджується довідками від 30.07.2013 року за вих. № 909/А/2654-17-04-28 та вих. № 910/А/2654-17-04-28 (том 2, а. с. 21, 22). Цими ж довідками стверджується факт одержання доходів ОСОБА_1 лише починаючи з 01.01.2012 року і надалі - по 30.06.2013 року включно, що не входить у період набуття спірних земельних ділянок (липень 2008 року). Доказів на підтвердження одержання ОСОБА_1 доходів у період з 2007 року по 2010 рік, а, особливо протягом 2008 року, останньою не подано і такі у матеріалах справи відсутні. Суд не бере до уваги твердження її представника про одержання ОСОБА_1 значних доходів у період з 2005 року і надалі від підприємницької діяльності, а саме здійснення представництва агентства, ліцензованого у США з усиновлення дітей на території України, а також внаслідок перебування у період з 03.11.2003 року по 28.08.2006 року у шлюбі з громадянином Англії, і, таким чином, наявністю усіх соціальних гарантій європейської держави і набуття певних статків, так як такі також нічим не підтверджуються, а з наданих суду копій листів-рецензій агенції «Едоптів Феміліс Фор Чілдрен, Інк» (том 2, а. с. 14-15, 19-20) вбачається лише ймовірна можливість одержання ОСОБА_1 доходів у 2006 році - заробітної плати у розмірі 1500 доларів США за кожну родину США, яка проводить усиновлення дітей в Україні по їхній програмі усиновлення, однак факт одержання конкретної суми заробітної плати і декларування таких доходів не підтверджений. Надана копія закордонного паспорта ОСОБА_1 (том 2, а. с. 23-49) з відмітками про пересік кордону України і відвідування іноземних держав, у тому числі і США, також не може служити належним доказом одержання останньою доходів за згаданий вище період.

Таким чином, судом беззаперечно встановлено факт неможливості придбання подружжям ОСОБА_1 у липні 2008 року за спільні сумісні кошти або ж внаслідок спільної праці спірних земельних ділянок, вартість яких у сукупності становила 1272149 грн. 00 коп., що є у десятки разів більшою за дохід сім'ї ОСОБА_1 протягом 2007-2009 років, незважаючи вже на необхідність утримання цієї сім'ї з дітьми протягом вказаного періоду.

Натомість судом встановлено джерело придбання таких земельних ділянок - кошти у сумі 1300000 грн. 00 коп., позичені 02.07.2008 року ОСОБА_2 у бізнес-партнера свого батька ОСОБА_3 - гр. ОСОБА_4, що є директором ТзОВ «МЖК Оболонь», одним із основних видів діяльності якого є організація будівництва будівель, у зв'язку із досягненням домовленостей між ними про початок проекту із будівництва готельного комплексу у с. Плав'я Сколівського району Львівської області і покладенням на ОСОБА_2 технічних обов'язків з цього приводу. Зазначена обставина підтверджується копіями протоколу про наміри, підписаного між ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_4 02.07.2008 року відповідно до їх домовленостей щодо початку проекту із будівництва готельного комплексу у с. Плав'я Сколівського району Львівської області і придбання для цієї мети земельних ділянок вартістю 1272149 грн. 00 коп. (том 1, а. с. 226), договору безпроцентної позики грошових коштів у сумі 1300000 грн., укладеного між ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_4 02.07.2008 року (том 1, а. с. 228-229), розписки ОСОБА_2 від 02.07.2008 року про одержання у борг коштів у сумі 1300000 грн. 00 коп. (том 1, а. с. 227), рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області, ухваленого 25.12.2013 року у цивільній справі № 338/2342/13-ц. за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про повернення боргу за договором позики у розмірі 1300000 грн. 00 коп., яким позов задоволено повністю, зазначене рішення суду набуло законної сили (том 1, а. с. 241), а також показаннями допитаних у судовому засіданні у якості свідків гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Взяті у борг ОСОБА_2 кошти у сумі 1300000 грн. 00 коп. суд розцінює як його особисті.

З огляду на вказане, твердження ОСОБА_1 та її представника про забезпечення ОСОБА_2 як свого чоловіка, у здійсненні спільних сімейних намірів, а також вклад власних статків у сумі вартості спірних земельних ділянок для їх придбання, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та не доводяться належними і допустимими доказами у розумінні вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК України.

Так, за змістом ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 11 ЦПК України, а також п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Як йдеться у п. 6 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, при ухваленні рішення суд відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінює докази з урахуванням вимог ст. ст. 58 та 59 вказаного Кодексу про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Разом з тим, виходячи із вказаних вище процесуальних положень, враховуючи обґрунтованість ОСОБА_2 у повній мірі відповідними засобами доказування тверджень про джерело придбання спірних земельних ділянок, відтак надані ОСОБА_1 згадані вище у даному рішенні докази на підтвердження своїх статків, а також одержання доходів у період перебування у шлюбі з ОСОБА_2, суд вважає такими, що не доводять і не можуть доводити зазначені обставини, не містять конкретну інформацію щодо предмету доказування, не є тими засобами доказування, які за законом мають підтверджувати обставини справи, а, відтак, є неналежними та недопустимими.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України майно, набуте одним із подружжя за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто, є особистою приватною власністю.

Відтак, аналіз норм чинного СК України свідчить, що власність у сім'ї існує у двох правових режимах - спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном, що є і у даному випадку. При цьому, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею у набутті майна.

Враховуючи, що ОСОБА_2 у судовому засіданні доведено придбання спірних земельних ділянок за кошти, які належали йому особисто, а саме були взяті ним у борг за договором позики для придбання таких земельних ділянок і виключно він несе зобов'язання для виконання умов згаданого договору, у тому числі і повернення одержаних у борг коштів, відтак спірні земельні ділянки в силу ст. 57 СК України є особистою власністю ОСОБА_2, у зв'язку з чим заявлені ним зустрічні позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Задоволення вимог зустрічного позову ОСОБА_2 у даному випадку повністю виключає можливість задоволення вимог первісного позову ОСОБА_1, у зв'язку з чим, враховуючи недоведеність останньою суду придбання спірного нерухомого майна за спільні сумісні кошти їх з ОСОБА_2 подружжя (неподання доказів спільності набуття спірного майна згідно ст. 60 СК України), заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги до задоволення не підлягають. Такі висновки суду у даній справі повністю узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-79цс13.

У зв'язку із задоволенням зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 у його користь понесені ним-же судові витрати у справі у відповідності вимог, визначених ч. 1 ст. 88 ЦПК України, що складає 3654 грн. 00 коп. сплаченого судового збору, згідно квитанції № N19M851422 від 10.11.2014 року (том 1, а. с. 221). Понесені ОСОБА_1 судові витрати за подання нею позовних вимог у зв'язку із відмовою у задоволенні таких у повному обсязі слід залишити за останньою.

Керуючись ст. ст. 10-11, 62-64, 79, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права на ? частину земельних ділянок за кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,8505 га. та за кадастровим номером НОМЕР_3 площею 0,9100 га., наданих для будівництва та обслуговування комплексу готелів, розташованих в урочищі «Товстий» у с. Плав'я Сколівського району Львівської області - відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю чоловіка задовольнити.

Визнати земельні ділянки за кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,8505 га. та за кадастровим номером НОМЕР_3 площею 0,9100 га., надані для будівництва та обслуговування комплексу готелів, розташовані в урочищі «Товстий» у с. Плав'я Сколівського району Львівської області особистою приватною власністю ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн. 00 коп. судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до апеляційного суду Львівської області через Сколівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.

Суддя В.Я. Микитин