Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22ц/778/6291/ 2015 р.
Є.У.№323/2938/15-ц
Головуючий у 1 інстанції:Щербань Л.С.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.

суддів: Подліянової Г.С.

ОСОБА_2

при секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 07 жовтня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, про стягнення заборгованості.

В позові зазначено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 20.03.2006 року ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 6400,00грн. у вигляді «становленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Позивач зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачці кредит у розмірі, передбаченому умовами договору.

Відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

У зв'язку з чим станом на 31.03.2014 року має заборгованість в сумі 25568,99грн., яка складається з: 4986.54грн.-заборгованість за кредитом; 18888,69грн.-заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00грн.-штраф (фіксована частина); 1193,76грн.-штраф (процентна складова).

На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України просило суду стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 25568.99грн. та судові витрати.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 07 жовтня 2015 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "Приватбанк" зазначає, що строк позовної давності не був пропущений, строк дії картки не припиняє строку дії договору, та просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає наведеним нормам процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк", суд на підставі доказів, поданих сторонами і оцінених судом відповідно до ст. 212 ЦПК України, дійшов до правильного висновку про те, що банк звернувся до суду за захистом свого порушеного права з пропуском позовної давності (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Банк не посилався на поважність причин пропуску позовної давності та заяву про поновлення строку не подавав.

ОСОБА_4 подала заяву про застосування позовної давності ( а.с. 52-54)..

Вирішення даного спору відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що перебіг позовної давності не розпочався ґрунтуються на тому, що Умовами і правилами надання банківських послуг передбачена пролонгація договору, продовження строку дії картки, а також передбачено, що договір діє до повного погашення кредиту.

Ці доводи є неприйнятними, оскільки суперечать п.9.4 Умов та правил надання банківських послуг, пп. 3.1.1, пп.3.1.3 Правил користування кредитною карткою.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, які є складовою кредитного договору, кредитний договір діє до повного виконання сторонами зобов'язання (а.с.12).

Згідно з пп. 3.1.1 Правил користування кредитною карткою, строк дії картки вказаний на картці (місяць та рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця ( а.с.12 звор.).

У п.5.4 Правил користування кредитною карткою передбачено, що строк погашення кредиту (кредитного ліміту, кредитної лінії) по платіжним карткам без встановленого мінімального платежу у повному обсязі здійснюється не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (в поле MONTH) (а.с.13).

В пп.3.1.3 пункту 3 Правил користування кредитною карткою передбачено, що по закінченню строку дії картки відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії картки) не надійшла письмова заява держателя про закриття картрахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій на картрахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії) і при додержанні інших умов продовження, передбачених договором.

У разі наявності перевитрати платіжного ліміту по картці та непогашення його клієнтом на протязі шести місяців, картка закривається (п.9.4 Умов та правил надання банківських послуг).

Згідно п. 9.5 Умов договору та правил надання банківських послуг Картрахунок може бути закритий на підставі заяви Тримача, або ОСОБА_3 має право закрити Картрахунок, письмово повідомивши Тримача. При цьому Тримач повинен, не пізніше 30 днів з дня повідомлення повернути Карту в ОСОБА_3, після чого обслуговування Карти припиняється. Тримач повинен погасити всі види заборгованості перед Банком, у тому числі що виникли протягом 30 днів з моменту повернення Карти. Банк закриває Картрахунок в строк не раніше 30-ти днів з дня припинення обслуговування Карти.

Із матеріалів справи вбачається, що 20.03.2006 року банк видав ОСОБА_4 кредитну картку № 280244 з кредитним лімітом в сумі 4000 грн. зі сплатою за користування кредитом 3 % на місяць із розрахунку 360 днів у році, строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії кредитної карти (а.с. 7).

Строк дії картки № 280244 закінчився в березні 2009 року ( а.77).

Оскільки дія картки № 280244 закінчилася в березні 2009 року, а банк звернувся до суду з позовом у травні 2014 року , доводи банку про дотримання строку позовної давності при зверненні до суду з даним позовом є безпідставними.

З доводами апеляційній скарги щодо неодноразової пролонгації договору не можна погодитися, оскільки пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений. Позивач не надав доказів про видачу та отримання ОСОБА_4 картки №_2. Кошти на картці № 280244 для продовження її дії відповідно до п.п. 3.1.1, п.п.3.1.3,9.4 Правил були відсутні, після закінчення строку дії договору банк не видавав ОСОБА_4 грошових коштів, а останній своїх зобов'язань за договором від 20.03.2006 року не виконав.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожної сторони.

Доказів того, що відповідачем здійснювалося волевиявлення на продовження дії та перевипуск картки позивачем суду не надано. Автоматичне неодноразове продовження дії картки самим банком не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення не має. Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою частиною кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. Банк не надав доказів, що відповідна картка № 280244 продовжена банком на новий строк шляхом надання клієнту картки з новим строком дії, як це передбачено п.п.3.1.1, п.п.3.1.3, 9.4 Правил. Останнє поповнення карткового рахунку було здійснено позичальником в квітні 2008 року, і починаючи з цієї дати позичальник жодної дії, яка б свідчила про визнання боргу не вчиняв, дії по нарахуванню заборгованості за картковим рахунком були здійснені саме банком, а не користувачем кредитної картки.

Посилання апеляційної скарги на довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, що на думку апелянта вбачається, що кредитна картка діяла до 03.2013 року не заслуговують на увагу. Так, у справі відсутні будь-які заяви відповідача щодо видання йому нових карток, як і відсутні будь-які докази про те, що він отримував ці картки. Жодних підписів про отримання ОСОБА_4 карток або договорів про надання нових карток позивачем не надано. Видача заробітної плати з використанням платіжних карт теж не стосується кредитних правовідносин банку та ОСОБА_4 .

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не ставлять під сумнів правильність вирішення питання судом про застосування статей 256, 257, частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України щодо позовної давності.

Відповідно до положень ч.2 ст.308 ЦПК України та роз'яснень, що містяться у п. 18 Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" від 24 жовтня 2008 року № 12, законне, обґрунтоване та правильне по суті й справедливе рішення суду не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 07 жовтня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: