ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/8835/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О., за участі: секретаря Горбань С.І., позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника позивачів ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві про зняття арешту з нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015 р. ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві про зняття арешту з квартири АДРЕСА_1.

На обґрунтування вимог зазначили, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 липня 2013 р. до засудженого ОСОБА_3 була застосовна додаткова міра покарання у виді конфіскації всього належного йому майна. На виконання вищевказаної ухвали державний виконавець наклав арешт на усю квартиру АДРЕСА_1, хоча ОСОБА_3 належить лише 1/3 її частина, а інші 2/3 частин належать відповідно ОСОБА_5 та ОСОБА_2 Окрім того при накладенні державним виконавцем арешту не були враховані боргові зобов'язання ОСОБА_3, який ще до постановлення судом ухвали про конфіскацію майна отримав від ОСОБА_5 200 тис. грн., зобов'язавшись передати їй у власність свою частку квартири. Відтак дії державного виконавця є незаконними, а накладений арешт та відповідний запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна обмежують законні права власників квартири.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та представник позивачів ОСОБА_4 позов підтримали пославшись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві до суду повторно не з'явився, відзиву чи заперечень на позов від відповідача не надійшло.

Враховуючи неявку представника відповідача в судове засідання, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачі не заперечують проти такого вирішення справи.

Заслухавши позивачів, їх представника та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26 листопада 2007 р. квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності позивачам ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках (а.с. 42).

Право власності позивачів зареєстроване у встановленому законом порядку Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 25 січня 2008 р. за реєстровим № 586.

Згідно з даними витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 14 листопада 2011 р. Державним підприємством «Інформаційний центр Міністерства юстиції України» за реєстраційним № 11839977 зареєстровано арешт вищевказаної квартири (а.с. 53-54).

Підставою внесення відомостей про обтяження нерухомого майна стала постанова головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Зайцевої К.В. від 14 листопада 2011 р. у виконавчому провадженні № 28437615 з виконання рішення (вироку) Печерського районного суду м. Києва про конфіскацію майна ОСОБА_3, який набрав законної сили 22 липня 2011 р. (виконавчий лист № 1-19/11 від 05.08.2011) (а.с. 57).

Вироком Печерського районного суду м. Києва від 14 листопада 2012 р., частково зміненого ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 липня 2013 р., ОСОБА_3 засуджено за п. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна, яке є його власністю (а.с. 43-46).

Вирок, на забезпечення виконання якого накладався арешт на майно ОСОБА_3, суду не наданий, проте з огляду на зміст ухвали суду касаційної інстанції та пояснення позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні наявні підстави вважати, що цей вирок набрав законної сили, проте в подальшому був скасований судом апеляційної чи касаційної інстанції.

18 квітня 2012 р. державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого листа № 1-19/11 від 05.08.2011 стягувачеві на підставі пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 58), а з 6 грудня 2013 р. на виконанні у відділі державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві перебуває інше виконавче провадження (№ 41087778) з виконання вироку Печерського районного суду м. Києва від 14 листопада 2012 р. щодо конфіскації майна ОСОБА_3 (а.с. 17-18).

За приписом статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

ОСОБА_5 та ОСОБА_2 не є боржниками у виконавчому провадженні і рішення про арешт їх майна державним виконавцем не приймалося, а отже запис про арешт належних їм 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 було внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна помилково.

Вирішуючи цей спір суд виходить з положень цивільного законодавства, які визначають зміст права власності, проголошують його непорушність та встановлюють основні способи захисту права власності.

Так, відповідно до статті 319 ЦК України, яка встановлює визначальні принципи здійснення права власності, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно статті 321 цього Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до положень статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України наявність державної реєстрації обтяжень нерухомого майна може бути підставою для відмови у державній реєстрації прав, пов'язаних з відчуженням вказаного майна, а обов'язковою умовою вчинення нотаріальної дії щодо відчуження нерухомого майна є відсутність заборони на його відчуження.

Отже позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_2 обмежені у здійсненні свого права на розпорядження власністю через наявність арешту на належні їм частки у нерухомому майні.

Порушене право позивачів ОСОБА_5 та ОСОБА_2 підлягає захисту шляхом зняття арешту з належних їм 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 як це передбачено статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження».

Підстав для зняття арешту з належної позивачу ОСОБА_3 1/3 вищевказаної квартири суд не вбачає, оскільки його майно підлягає конфіскації згідно з вироком Печерського районного суду м. Києва від 14 листопада 2012 р., а арешт його майна забезпечує реальне виконання цього вироку. Наявність у ОСОБА_3 невиконаних боргових зобов'язань правого значення для вирішення цього спору не має і не є підставою для зняття арешту.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 11, 27, 60, 212, 213, 214, 215, 225, 226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Зняти арешт з належних ОСОБА_5 та ОСОБА_2 2/3 частин квартири АДРЕСА_1, накладений постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Зайцевої К.В. від 14 листопада 2011 р., зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 14 листопада 2011 р., реєстраційний номер обтяження 11839977.

У знятті арешту з належної ОСОБА_3 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги та строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, якщо скаргу та заяву не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржене відповідачем до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дати постановлення ухвали.

Суддя: