Справа № 464/7525/14 Головуючий у 1 інстанції: Борачок М.В.
Провадження № 22-ц/783/1477/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій І.І.

з участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Товариства з додатковою відповідальністю "Модем" на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 11 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю "Модем" про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди,-

встановила:

В липні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суду з позовом до ТзДВ "Модем", просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 11106,45 грн., 10000 грн. моральної шкоди, а також витрати на послуги захисника в розмірі 5000 грн. (а.с. 3-6).

Вимоги обґрунтовував тим, що працював по сумісництву на посаді начальника шостої дільниці ТзДВ "Модем". Звільнився з вказаної посади за власним бажанням на підставі наказу № 05-к від 20.01.2012 року. Після звільнення не отримав заробітну плату за грудень 2010 року, лютий 2011 року та січень 2012 року. Коли звернувся в Територіальну державну інспекцію з питань праці у Львівській області, отримав відповідь, що всі кошти, які йому належали до виплати, повністю виплачені. Таким чином, він зрозумів, що в документах, по яких він грошей не отримував, його підписи підробили. 23.07.2013 року він звернувся в правоохоронні органи, порушено кримінальне провадження за ст. 358 ч. 1 КК України. Під час проведення досудового розслідування призначено почеркознавчу експертизу, відповідно до висновків якої, підписи у платіжних відомостях за грудень 2010 року, лютий 2011 року та січень 2012 року виконані не ним, а тому просив стягнути з відповідача 9721,25 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за вказаний період, 972,12грн. компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв'язку із порушенням терміну її виплати та 413,08 грн. 3% річних від суми простроченого грошового зобов'язання. Вважає, що діями відповідача йому завдано моральну шкоду, оскільки був позбавлений можливості користуватись заробленими коштами, у зв'язку з чим в нього з дружиною виникали конфлікти, що призводило до порушення нормальних життєвих зв'язків і моральних переживань, тому оцінює моральну шкоду в 10000 грн. Крім цього, просив стягнути з відповідача 5000 грн. витрат на правову допомогу.

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 11 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Модем" в користь ОСОБА_2 9721,25 грн. заборгованості з виплати заробітної плати, 972, 12 грн. компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв'язку із порушенням терміну її виплати.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю "Модем" в користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

В решті позову відмовлено.

Рішення суду оскаржили позивач ОСОБА_2 та представник відповідача ТзДВ "Модем".

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що з оскаржуваним рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог не погоджується, оскільки вважає, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки суду в цій частині не відповідають обставинам справи.

Судом встановлено, що відповідач безпідставно і незаконно не виплатив йому заробітну плату, підробивши в платіжних документах підписи від його імені, про те, як наслідок він був позбавлений користуватись заробленими коштами, що спричинило йому моральні страждання, однак суд в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди відмовив, мотивуючи відмову відсутністю доказів.

При цьому, звертає увагу на те, що працював чесно та справедливо, під час роботи жодних зауважень до нього не було.

Крім цього, витратив на оплату послуг адвоката 5000 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги, а інших документів, які б підтверджували витрати на оплату праці адвокатів, як само зайнятим особам, не передбачено.

Просить змінити рішення Сихівського районного суду м. Львова від 11 грудня 2014 року, додатково задовольнити його позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 грн. і відшкодувати за рахунок відповідача понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ТзДВ "Модем" зазначає, що судом неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення у справі, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Стверджує, що поза увагою суду залишився висновок Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області від 28.05.2013 року, з якого чітко вбачається, що розрахунки з позивачем проведені в повному обсязі, при цьому інспекцією перевірено платіжні документи, на підставі яких ОСОБА_2 отримував належні йому кошти, всі супровідні, докази оплати податків.

Крім цього, позивач на протязі двох років жодного разу не звертався ні з усною, ні письмовою вимогою провести з ним розрахунки, що в черговий раз свідчить, що спірні кошти він отримував.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про допит свідків, які можуть надати свідчення про те, хто підписувався у відомостях про отримання заробітної плати.

Також, на думку апелянта суд першої інстанції не мав права брати до уваги висновок експерта № 6/287 від 06.06.2014 року, складений за наслідками почеркознавчої експертизи, проведеної в межах кримінального провадження Сихівським РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області, а зобов"язаний був керуватися належними доказами, які є у цивільній справі, або призначити судову експертизу.

Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 11 грудня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні власну апеляційну скаргу підтримали, а скаргу представника відповідача ТзДВ "Модем" заперечили, просять рішення суду першої інстанції змінити, задовольнити позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 грн., а також стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

Представник відповідача ТзДВ "Модем", будучи належним чином повідомленим про місце та час розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 109, 121), в судові засідання 10.02.2015 року та 03.03.2015 року не прибув, не повідомив суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з"явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційних скарг відсутні, виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що висновком експерта № 6/287 від 06.06.2014 року встановлено, що три підписи від імені ОСОБА_2 у відомостях за грудень 2010 року, лютий 2011 року, січень 2012 року виконані не ОСОБА_2, а іншою особою, тому стягнув з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 9721,25грн., а також компенсацію втрати частини доходів в розмірі 972,12 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних від суми простроченого грошового зобов"язання, суд звернув увагу на те, що дія ст. 625 ЦК України не поширюється на трудові відносини.

Окрім цього, суд відмовив у вимозі стягнути відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач не подав жодних доказів в підтвердження обставин, викладених у ст. 237-1 КЗпП України, а також відмови у вимозі стягнути 5000 грн. витрат на правову допомогу, оскільки позивачем не подано доказів оплати таких витрат.

Судом встановлено наступні юридично значимі факти та відповідні їм правовідносини.

Частинами 1, 7 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

У ст. 2 КЗпП України передбачено, що право громадян на працю - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 перебував в трудових відносинах з відповідачем ТзДВ "Модем", де працював на посаді начальника дільниці № 6, а 20.01.2012 р. на підставі наказу № 05-4 звільнений з роботи за власним бажанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач ОСОБА_2 не розписувався у відомостях на виплату грошей за грудень 2010 року, лютий 2011 року та січень 2012 року (а.с. 9,10,12), що підтверджується висновком експерта № 6/287 від 06.06.2014 року почеркознавчої експертизи, а відтак не отримував заробітну плату за вказані місяці.

Доводи апелянта представника відповідача ТзДВ "Модем" в цій частині зводяться до того, що суд першої інстанції не мав права брати до уваги вказаний висновок експерта, оскільки такий складено не за висновком судової експертизи.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що у зазначених відомостях він не розписувався і дані кошти йому не було виплачено відповідачем, тому 23.07.2013 року він звернувся в правоохоронні органи із заявою про злочин, який полягав у підробленні його підписів.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В свою чергу, згідно із ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

З досліджених матеріалів кримінального провадження № 0002057 від 23.07.2013 року за ознаками ч. 1 ст. 358 КК України, порушеного за заявою ОСОБА_2 встановлено, що 25.04.2014 року слідчим СВ Сихівського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області призначено почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання - ким виконані підписи та рукописний текст у всіх графах наступних документів: видатковому касовому ордері від 27.06.2012 року; відомостях про виплату грошей №ВЗП-000300 за січень 2012 року; відомостях про виплату грошей № ВЗП-000368 за лютий 2012 року; відомостях про виплату грошей № ВЗП-000358 за грудень 2012 року; відомостях про виплату грошей № ВЗП-000234 за листопад 2011 року, а саме ОСОБА_2, директором ТзДВ "Модем" Ковальчуком Л.М, чи іншою особою.

Відповідно до висновку експерта судової почеркознавчої експерти № 6/287 від 06.06.2014 року, проведеної НДЕКЦ ГУ МВС України у Львівській області, два підписи від імені ОСОБА_2 у видатковому касовому ордері від 27.06.2012 року за № 1020 та у відомості на виплату грошей № ВЗП-000234 за листопад 2011 року виконані ОСОБА_2; три підписи від імені ОСОБА_2 у відомостях на виплату грошей № ВЗП-000300 за січень 2012 року, № ВЗП-000368 за лютий 2011 року, № ВЗП-000358 за грудень 2010 року - виконані не ОСОБА_2, а іншою особою; рукописні записи у видатковому касовому ордері від 27.06.2012 року за № 1020 виконані ОСОБА_2

Відтак, твердження представника відповідача про те, що висновок експерта почеркознавчої експертизи, проведеної в межах кримінального провадження, не може бути доказом по цивільній справі, є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки дана експертиза призначена та проведена за правилами судових експертиз, а відповідно до ст.ст. 57, 58, 59 ЦПК України такий висновок є належним та допустимим доказом по справі.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов правильного висновку, що розмір заборгованості відповідача з виплати позивачу заробітної плати за грудень 2010 року, лютий 2011 року та січень 2012 року складає 9721,25 грн., яку стягнув в користь ОСОБА_2

З наведених підстав апеляційна скарга відповідача ТзДВ "Модем" підлягає відхиленню.

Що стосується доводів апелянта ОСОБА_2 про стягнення відшкодування моральної шкоди, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Згідно із ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом цієї норми закону підставою для відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин є порушення роботодавцем будь-яких із передбачених законом прав найманого працівника, якщо таке порушення поєднано з його моральними стражданнями, втратою ним нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Між тим, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано суду жодних доказів в підтвердження обставин, визначених ст. 237-1 КЗпП України, у зв'язку з чим, в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди відмовлено, що не позбавляє права позивача звернутися з позовом про стягнення моральної шкоди з винної особи у підробленні його підписів у відомостях на виплату грошей в межах порушеного кримінального провадження.

В свою чергу, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу.

Згідно із ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони.

За правилами ст. 88 ЦПК України понесені сторонами судові витрати, підлягають розподілу між ними.

Граничний розмір таких витрат встановлений законом.

Матеріалами справи стверджується та встановлено судом, що представництво інтересів позивача ОСОБА_2 здійснював адвокат ОСОБА_3 (свідоцтво НОМЕР_1), який діяв на підставі договору про надання юридичної допомоги без номера від 08.07.2014 року (а.с. 41,42), що є належним та допустимим доказом надання правової допомоги.

Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов"язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

З дослідженого договору від 08.07.2014 року встановлено, що умови оплати, розрахунок суми 5000 грн., у такому відсутні, не подано суду і акт виконаних робіт по такому договору.

Крім цього, належних та допустимих доказів сплати адвокату ОСОБА_3 витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн. (чеки, квитанції та інш.), як суду першої інстанції, так і в апеляційному суді позиач ОСОБА_2 не надав, а тому у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача 5000 грн. витрат на правову допомогу суд першої інстанції обґрунтовано відмовив.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянти не надали.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Товариства з додатковою відповідальністю "Модем" - відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 11 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин