Справа № 263/9257/14-ц
Провадження № 6/263/328/2015
У Х В А Л А

08 грудня 2015 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Хараджі Н.В., при секретарі Петровському Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі подання Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області про тимчасове обмеження виїзду за кордон громадянина ОСОБА_1,

В С Т А Н О В И В :

Жовтневий відділ державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції звернувся до суду з поданням щодо обмеження виїзду за кордон ОСОБА_1 В обґрунтування вимог заявник зазначає, що на виконанні Жовтневого відділу ДВС ММУЮ перебуває виконавче провадження по примусовому виконанню вимоги виконавчого листа №263/9257/14-ц від 29.12.2014 року, виданого Жовтневим районним судом м. Маріуполя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості за кредитним договором № 0149/08/15-N від 22.04.2008 року, станом на 26.11.2014 року, за тілом кредиту у розмірі 22 195,61 доларів США, заборгованість за відсотками у розмірі 8 974,90 доларів США, пеню за прострочення сплати кредиту та відсотків у розмірі 5 860,94 доларів США., а всього стягнути 37 031 (тридцять сім тисяч тридцять один) доларів США 45 центи США, що курсом НБУ на 29.12.2014 року складає 583932,49 грн. в Ході примусового виконання направлені запити, згідно відповідей на які автотранспортні засоби за боржником не зареєстровані, рахунків в установах банку він не має, пенсію не отримує. За боржником за реєстровано 1/1 частка будинку №43 по вул.. Фонтанній в м. Маріуполі, на яку постановою державного виконавця від 28.10.2015 року накладено арешт та заборону на його відчуження. На теперішній час рішення суду не виконано, у звязку з чим подане до суду дане подання.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Дослідивши матеріали, долучені до подання, суд приходить до висновку щодо відмови в задоволенні його, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського МУЮ в Донецькій області від 28.10.2015 року відкрито виконавче провадженні по виконавчому листу №263/9257/14-ц від 29.12.2014 року, виданого Жовтневим районним судом м. Маріуполя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості за кредитним договором № 0149/08/15-N від 22.04.2008 року, станом на 26.11.2014 року, за тілом кредиту у розмірі 22 195,61 доларів США, заборгованість за відсотками у розмірі 8 974,90 доларів США, пеню за прострочення сплати кредиту та відсотків у розмірі 5 860,94 доларів США., а всього стягнути 37 031 (тридцять сім тисяч тридцять один) доларів США 45 центи США, що курсом НБУ на 29.12.2014 року складає 583932,49 грн.

Крім того, постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського МУЮ в Донецькій області від 28.10.2015 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 та заборонено здійснювати його відчуження.

19.11.2015 року державним виконавцем був здійснений вихід за адресою: м. Маріуполь, вул.. Фонтанна, 43, з метою перевірки майнового стану боржника, проте це не виявилось можливим у звязку з відсутність будь-кого за даною адресою, про що було складено відповідний акт.

Згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 зареєстровано 1/1 частка будинку №43 по вул.. Фонтанній в м. Маріуполі.

Згідно відомостей з Державної податкової служби України та Пенсійного фонду України ОСОБА_1 на обліку не перебуває.

Згідно відповідей з Пенсійного фонду України та Державної податкової служби відомості щодо ОСОБА_2 відсутні.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право в разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно з ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

В той же час, положеннями ст. 33 Конституції України, яка є основним законом України, передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Так, частинами 2-3 ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, який ратифіковано Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.73 р. встановлено, що кожна людина має право, покидати будь-яку країну, включаючи свою власну, і це право не може бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, та які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав та свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними у цьому пакті.

Частинами 2-3 ст. 2 Протоколу №.4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яку ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.97 р. та який є невідємною частиною зазначеної Конвенції, встановлено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною, на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" - громадянин України може бути тимчасово обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках.

Однак, стаття 19 Закону України "Про державну прикордонну службу України" вказує, що обмеження права громадян на виїзд з України належить до виключної компетенції Адміністрації Державної прикордонної служби України, а пункт 8 цієї статті покладає на державну прикордонну службу України обов'язок запобігання і недопущення в'їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно з законодавством не дозволено в'їзд в Україну або яких тимчасово обмежено в праві виїзду з України.

Наведені вище норми закону дають підстави для висновку, що суд має право встановити щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України лише за умови доведення та документального підтвердження факту ухилення боржника, який має паспорт для виїзду за кордон і з цією метою має намір та реальну можливість вибути за межі України, від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду чи іншого органу (посадової особи).

Державним виконавцем не доведено що ОСОБА_1 має намір та можливість вибути за межі України з метою ухилення від виконання виконавчого документу.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, однак державним виконавцем не надано суду доказів того, що заходи щодо примусового виконання рішень виявилися безрезультатними.

В той час, як застосування таких обмежень може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

Суду не надано доказів того, що саме цей виключний захід повинен бути застосований до боржника з метою стягнення з неї сум заборгованості, в той час як у власності останньої перебуває нерухоме майно. Лише наявність боргу не може бути підставою для застосування такого обмеження.

На підставі наведеного, суд вважає, що правові підстави для встановлення щодо ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відсутні, а подання державного виконавця є необґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 208-210, 377-1 ЦПК України, ст. 33 Конституції України, ч. 2-3 ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 2-3 ст. 2 Протоколу №.4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»,

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області про тимчасове обмеження виїзду за кордон громадянина ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судової ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя Н.В. Хараджа