АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів: Вербової І.М., Поливач Л.Д.

при секретарі Бугай О.О.

розглянула в відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного університету харчових технологій про скасування рішення та наказу про звільнення, поновлення на роботі,стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою Національного університету харчових технологій на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 вересня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом,який обґрунтовував тим, що 25 грудня 2014 року відповідач видав наказ про ліквідацію з 3 березня 2015 року кафедри «Готельно-ресторанного бізнесу» та скорочення посади завідувача кафедри готельно-ресторанного бізнесу,яку він обіймав та переведення співробітників зазначеної кафедри на кафедру «Туристичного та готельного бізнесу» та «Молекулярної та авангардної гастрономії».

Згідно протоколу № 6 засідання Вченої ради Університету від 25 грудня вирішено: ліквідувати кафедру «Готельно-ресторанного бізнесу»; змінити назву кафедри «Винного та гастрономічного туризму» та «Туристичного та готельного бізнесу»; педагогічне навантаження кафедри «Готельно-ресторанного бізнесу» на 2014/2015 навчальний рік передати на кафедру «Молекулярної та авангардної гастрономії» і кафедру «Туристичного та готельного бізнесу»; для забезпечення навчального процесу науково-педагогічних працівників кафедри «Готельно-ресторанного бізнесу» перевести на кафедру «Молекулярної та авангардної гастрономії» і кафедру «Туристичного та готельного бізнесу».

2 березня 2015 року відповідач видав наказ №108К, яким звільнено його - д.т.н., професора з 3 березня 2015 року з посади завідувача кафедри готельно-ресторанного бізнесу у зв'язку зі скороченням штатів на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України; параграфом 2 наказу вказано звільнити д.т.н., професора, завідувача кафедри готельно-ресторанного бізнесу ОСОБА_1 03 березня 2015 р. з посади головного наукового співробітника проблемної науково-дослідної лабораторії 0,5 посадового окладу за внутрішньо вузівським сумісництвом в зв'язку з закінченням строку трудового договору.

Вважає, що наказ є протиправним, оскільки передбачає звільнення позивача без реальної потреби у ліквідації кафедри, у відповідача не відбулося зменшення педагогічного навантаження та скорочення штату кафедри, а обов'язки кафедри передані іншим кафедрам для виконання функцій кафедри готельно-ресторанного бізнесу. Наказ не грунтується на нормах чинного законодавства і підлягає скасуванню.

З урахуванням зазначених обставин позивач просив скасувати наказ в.о. ректора Національного університету харчових технологій № 108к від 02 березня 2015 року «По особовому складу», поновити його з 4 березня 2015 р. на посаді завідувача кафедри готельно-ресторанного бізнесу та на посаді головного наукового співробітника проблемної науково-дослідної лабораторії 0,5 посадового окладу за внутрішньо-вузівським сумісництвом Національного університету харчових технологій та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

10.07.2015року позивач доповнив свої позовні вимоги та просив скасувати наказ ректора НУХГ №166 від 25.12.2014року про зміни у структурі НУХТ, яким ліквідовано кафедру готельно-ресторанного бізнесу; скасувати рішення Вченої ради університету «Про структурні зміни в університеті» від 25.12.2014 року та стягнути на його користь з відповідача моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. (а.с.145,150 т.1).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 вересня 2015 року позов задоволено частково.

Скасовано наказ ректора Національного університету харчових технологій №166 від 25 грудня 2014 року в частині ліквідації кафедри готельно-ресторанного бізнесу, рішення вченої ради в частині ліквідації кафедри готельно-ресторанного бізнесу та відповідних структурних змін та наказ в.о. ректора Національного університету харчових технологій № 108к від 02 березня 2015 року «По особовому складу».

Поновлено ОСОБА_1 з 04 березня 2015 р. на посаді головного наукового співробітника проблемної науково-дослідної лабораторії 0,5 посадового окладу за внутрішньовузівським сумісництвом та посаді завідувача кафедри готельно-ресторанного бізнесу Національного університету харчових технологій.

Стягнуто з Національного університету харчових технологій на користь ОСОБА_1 розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. та на користь держави судовий збір в розмірі 243, 60 грн.

Рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 та стягнення заробітної плати за один місяць піддано негайному виконанню.

Не погодившись з рішенням суду ректор Національного Університету харчових технологій подав апеляційну скаргу та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову ОСОБА_1 в задоволені позову.

На обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема,що заявлені позивачем вимоги про скасування рішення вченої ради університету та наказу ректора № 166 від 25.12.2014 року є формою втручання у автономні повноваження вищого навчального закладу та виходять за межі цивільного судочинства. Завдання судочинства полягає не у забезпеченні ефективності управління тієї чи іншої установи, а в гарантуванні дотримання вимог права. Перевірка доцільності прийняття того чи іншого управлінського рішення виходить за межі завдань судочинства.

Університет надав суду належні та допустимі докази, які доводять необхідність проведення відповідних структурних змін в Університеті і,на думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про факт внутрішньої реорганізації юридичної особи (шляхом впровадження змін в організаційній структурі підприємства), а не ліквідації юридичної особи і такі висновки прямо суперечить змісту пункту 2 наказу № 166 від 25.12.2014 року , яким вирішено скоротити посаду завідувача кафедри готельно-ресторанного бізнесу та наказу № 108 к від 02.03.2015 року, де підставою для звільнення позивача зазначено саме скорочення штату університету.

Окрім цього, вченої радою рішення від 25 грудня 2014 року прийнято у межах її повноважень, визначених законом України «Про вищу освіту» та Статутом Університету, за наявності організаційних передумов, ректор наказом № 166 від 25.12. 2014 року ввів рішення вченої ради у дію, а тому відсутні підстави для їх скасування.

Університет виконав належним чином всі вимоги законодавства, які передують звільненню працівника у зв'язку зі скороченням чисельності та штатів.

26 грудня 2014 року позивач був персонально попереджений про звільнення за скороченням штатів 03 березня 2015 року згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Даний факт підтверджується особистим підписом позивача на повідомленні .

Позивачеві у порядку ст. 49-2 КЗпП України пропонувалась вакантна посада професора кафедри туристичного та готельного бізнесу. У судових засіданнях першої інстанції представником університету - начальником відділу ОСОБА_4, надані пояснення, відповідно до яких позивачеві відразу було запропоновано посаду професора кафедри туристичного та готельного бізнесу. Однак, ОСОБА_1, під різними надуманими приводами кожного разу уникав ставити свій підпис під повідомленням про пропозицію переведення на запропоновану посаду, а казав, що рішення про переведення на іншу посаду він не прийняв та пропозицію Університету він обдумує. Також , з метою пропозиції посади начальник відділу кадрів неодноразово звертався з відповідним проханнями до позивача з'явитись до відділу кадрів, приходив до нього на кафедру, однак кожного разу позивач знаходив привід відмовитись від розгляду пропозиції .

Зважаючи на поведінку позивача, яка полягала в ухиленні від розгляду пропозиції університету, останнім вжиті заходи для забезпечення доказів пропозиції ОСОБА_1 відповідної посади. Чергова пропозиція переведення на посаду професора кафедри також була зроблена начальником відділу кадрів 24 лютого 2015 року але ,позивач у присутності першого проректора Університету, голови профспілкової первинної організації та начальника відділу кадрів відмовився підписувати повідомлення про запропоновану вакантну посаду, про що складено відповідний акт від 24 лютого 2015 року за підписами цих осіб.

Первинна профспілкова організації на засіданні 10 вересня 2015 року дала згоду , на звільнення ОСОБА_1 з посади завідуючого кафедри готельно-ресторанного бізнесу.

Рішення Дарницького суду не відповідає вимогам закону та роз‛ясненням, викладених в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14 , адже як вбачається з тексту оспорюваного рішення, ухвалюючи рішення у частині поновлення на посаді головного наукового співробітника проблемної науково-дослідної лабораторії взагалі не зазначив, яким нормам суперечить у цій частині наказ № 108 к від 02.03.2015 року,а стягнувши на користь позивача розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, цей розмір не зазначив та не розрахував його відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100

Є таким,що не відповідає обставинам та наданим доказам висновок суду про відшкодування позивачу моральної шкоди,оскільки конкретних доказів на підтвердження факту заподіяння з вини відповідача йому моральної шкоди позивачем не наведено. Окрім цього,вважає відповідач позивачем подано заяву про відшкодування моральної шкоди з пропуском визначеного законодавством тримісячного строку, оскільки його звільнено з посади завідувача кафедри готельно-ресторанного бізнесу 03.03. 2015 року , відповідно до наказу № 108-к від 02 березня 2015 року, а позовні вимоги збільшені 10.07.2015 року. Представником університету було заявлено про застосування позовної давності до позовних вимог до відшкодування моральної шкоди у письмовому відзиві, яке долучене до матеріалів справи, а також у судовому засіданні 22.07.2014 року, проте суд першої інстанції на вказані норми увагу не звернув.

Таким чином,ці та інші порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права призвели,на думку апелянта, до ухвалення незаконного та необгрунтованого рішення .

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представники відповідача доводи апеляційної скарги, з підстав викладених в ній, підтримали та просили її задовольнити.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечував,вважає що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог закону,просив залишити його без змін, а в задоволені апеляційної скарги відмовити.

Перевіривши матеріали справи та обговоривши апеляційну скаргу, в межах її доводів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 1 вересня 2014 року між відповідачем Національним університетом харчових технологій та позивачем ОСОБА_1 було укладено контракт № 1198, згідно якого позивач був прийнятий на посаду завідувача кафедри готельно-ресторанного бізнесу факультету готельно-ресторанного та туристичного бізнесу з 27.08.2014 року до проведення конкурсу.

Згідно з наказом ректора № 67-к від 13 лютого 2015 року завідувача кафедри готельно-ресторанного бізнесу ОСОБА_1 прийнято з 11 лютого 2015 року по 03 березня 2015 на посаду головного наукового співробітника проблемної науково-дослідної лабораторії за внутрішньовузівським сумісництвом.

Відповідно до протоколу № 6 засідання Вченої ради Національного університету харчових технологій від 25 грудня прийнято рішення про ліквідацію кафедри «Готельно-ресторанного бізнесу», зміну назви кафедри «Винного та гастрономічного туризму» та «Туристичного та готельного бізнесу».Педагогічне навантаження кафедри «Готельно-ресторанного бізнесу» на 2014/2015 навчальний рік передати на кафедру «Молекулярної та авангардної гастрономії» і кафедру «Туристичного та готельного бізнесу». Для забезпечення навчального процесу науково-педагогічних працівників кафедри «Готельно-ресторанного бізнесу» перевести на кафедру «Молекулярної та авангардної гастрономії» і кафедру «Туристичного та готельного бізнесу »

Згідно наказу в.о. ректора А.І. Українця від 25 грудня 2014 року наказано, в тому числі, «ліквідувати кафедру «Готельно-ресторанного бізнесу»; скоротити посаду завідувача кафедри готельно-ресторанного бізнесу 03 березня 2015 року...; начальнику відділу кадрів ОСОБА_4 оформити в установленому порядку переведення співробітників кафедри «Готельно-ресторанного бізнесу» на кафедри «Туристичного та готельного бізнесу» та «Молекулярної та авангардної гастрономії» відповідно до затверджених штатних розписів із затвердженим педагогічним навантаженням професорсько-викладацького складу на 2014/15 навчальний рік...; начальнику планово-фінансового відділу ОСОБА_6 внести відповідні зміни.

02 березня 2015 року відповідач видав наказ №108К, яким звільнив д.т.н., професора ОСОБА_1 03 березня 2015 року з посади завідувача кафедри готельно-ресторанного бізнесу у зв'язку зі скороченням штатів, п. 1 ст. 40 КЗпП України: параграфом 2 наказу вказано звільнити д.т.н., професора, завідувача кафедри готельно-ресторанного бізнесу ОСОБА_1 03 березня 2015 р. з посади головного наукового співробітника проблемної науково-дослідної лабораторії 0,5 посадового окладу за внутрішньо вузівським сумісництвом в зв'язку з закінченням строку трудового договору.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції вважав, що у відповідача мав місце факт внутрішньої реорганізації юридичної особи (шляхом впровадження змін в організаційній структурі підприємства), а не її ліквідації та виходив з того, що звільнення позивача проведено з порушенням закону,оскільки реального скорочення чисельності та штату працівників оптимізації структури університету, ефективного використання матеріально-технічної та навчально-лабораторної бази, кадрового потенціалу факультету готельно-ресторанного та туристичного бізнесу, підвищення якості підготовки фахівців, раціонального розподілу педагогічного навантаження, максимальної реалізації профільності кафедр не відбулось. Окрім цього та всупереч ст. 49-2 КЗпП України при звільненні позивачеві не було запропоновано іншу роботу.

Проте колегія суддів вважає,що такі висновки судом першої інстанції зроблено без належної перевірки обставин справи,які мають значення для правильного вирішення справи, оцінки наданих доказів та заперечень сторін,що призвело до невірного застосування та порушення норм матеріального права, з огляду на що рішення суду не можливо визнати законним та обґрунтованим і воно підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно із ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Звільнення у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. У разі відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник підлягає звільненню по пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП.

Відповідно до ст. 43КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1. ст. 40 КЗпП може бути проведено лише за згодою первинної профспілкової організації. Якщо розірвання трудового договору проведено без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації, суд зупиняє провадження, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті.

Згідно роз'яснень,викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», зазначається,що суд повинен з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників,чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства,що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці та того, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві,чи попереджувався він за 2 міс. про наступне вивільнення.

При проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі у межах однорідних професій чи посад зобов‛язаний провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалося, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки.

Як вбачається, наказ Національного університету харчових технологій від 25 лютого 2014 року №166 «Про зміни в структурі НУХТ» видано з метою оптимізації структури університету,ефективного використання матеріально-технічної та навчально-лабораторної бази,кадрового потенціалу факультету готельно-ресторанного та туристичного бізнесу,підвищення якості підготовки фахівців,раціонального розподілу педагогічного навантаження,максимальної реалізації пробільності та відповідно до рішення Вченої ради університету «Про структурні зміни в університеті» від 25.12.2014 року (а.с.104 т.1).

Згідно ч. 6 ст. 36 Закону України «Про вищу освіту» та Статуту НУХТ (п.4.5.2) рішення вченої ради вищого навчального закладу вводяться в дію та набувають чинності після видання наказів або відповідних розпоряджень керівника вищого навчального закладу.

Згідно п.4.5.2 Статуту НУХТ Вчена рада університету,серед іншого, вирішує питання щодо створення (ліквідації, реорганізації, перейменування) факультетів, кафедр, лабораторій, інших структурних підрозділів відповідно до вимог,встановлених Міністерством освіти і науки України (а.с.101-103 т.1).

Колегія суддів погоджується з обгрунтуванням відповідача рішення про необхідність внесення змін в структуру університету та ліквідацію кафедри готельно-ресторанного бізнесу,яке зумовлено тим, що кафедра готувала фахівців лише за одним напрямом підготовки «Готельно-ресторанна справа», втой час як кафедра молекулярної та авангардної гастрономії є випусковою кафедрою з підготовки фахівців з напряму «Харчові технології та інженерія», «Технології харчування», «Технології в ресторанному бізнесі». Перераховані напрями підготовки фахівців дуже близькі за своїм наповненням, однак більшість навчальних дисциплін, для напрямку підготовки фахівців за спеціальністю «Готельно-ресторанна справа» викладаються на кафедрі молекулярної та авангардної гастрономії.

Відповідно до обсягу навчальної роботи кафедри молекулярної та авангардної гастрономії для студентів за напрямом підготовки готельна і ресторанна справа викладаються на кафедрі молекулярної та авангардної гастрономії : ресторанна справа, етнічні кухні, управління якістю продукції та послуг в готельно-ресторанному господарстві, барна справа та організація роботи сомельє, гігієна та санітарія галузі, поглиблене вивчення гігієни та санітарії в галузі, харчова хімія, поглиблене вивчення харчової хімії, молекулярні технології продукції.

Обсяг навантаження кафедри готельно-ресторанного господарства не відповідав визначеним в університеті нормам. Так, відповідно до наказу університету № 76 від 18 червня 2014 року про планування навчального навантаження науково-педагогічних працівників у 2014-2015 році обсяг лекційного навчального - педагогічного навантаження професорів, доцентів та старших викладачів , які працюють на повну ставку повинен складати 80-250 годин. Між тим, як вбачається з обсягу навчальної роботи кафедри готельно-ресторанного бізнесу на 2014-2015 рр., обсяг лекційного навантаження на 13 науково-педагогічних працівників - професорів, доцентів та старших викладачів цієї кафедри становить лише 591 годин. Зокрема, обсяг лекційного навантаження позивача становить лише 27 годин, при цьому більша частина навантаження позивача становила керівництво дипломними проектами - 205 годин , керівництво практикою - 103 години. В той же час відповідно до обсягу навчальної роботи кафедри молекулярної та авангардної гастрономії загальний обсяг лекційного навантаження становить 1400 годин на рік .

Згідно ч.1 статті 32 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що одним із принципів провадження діяльності вищого навчального закладу є принцип автономії та самоврядування.

Відповідно до ст. 64 ГК України, роботодавець самостійно може визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників і штатний розпис.

Між тим, доказів на підтвердження доводів про те, що у відповідача не відбулося зменшення педагогічного навантаження,скорочення штату кафедри і функції кафедри передані іншим кафедрам для продовження функцій кафедри готельно-ресторанного бізнесу та на спростування доводів відповідача про зміни в організації виробництва і праці університету відбулися, позивач на вимогу ст.ст.10,60 ЦПК України,а ні в суді першої,а ні в суді апеляційної інстанції не надав.

З огляду на встановлене, висновки суду про те,що зміни у виробництві університету та ліквідації кафедри та реального скорочення чисельності та штату працівників у відповідача не відбулися не відповідає встановленим обставинам та наданим сторонами доказам та запереченням.

Цивільне та трудове право не передбачає право суду перевіряти доцільність скорочення, оскільки власник підприємства або уповноважений ним орган самостійно вирішує питання організаційної структури, чисельності та штату працівників.

Рішення про скорочення чисельності або штату працівників за законом віднесено виключно до компетенції адміністрації підприємства,установи чи організації та є вирішенням внутрішніх організаційних питань формування штату працівників та їх посад.

Про реальні зміни в організації виробництва та праці відповідача свідчить інформація внесена до штатного розпису університету після скорочення посади завідувача кафедри готельно-ресторанного бізнесу. Так, штатним розписом університету на 01.10. 2014 року передбачено 51 штатна одиниця завідуючого кафедри, штатним розписом на 01.04.2015 року - 50 штатних одиниць завідувача кафедри (а.с.111-120).

З урахуванням того, що посаду, яку скорочено та виведено з штатного розпису, займала лише одна особа - позивач,колегія суддів не приймає також доводи позивача про те, що його звільнення з підстав п.п.1 ст.40 КЗпП України проведено з порушенням процедури передбаченої ст.42 КЗпП України та не враховано його переважне право залишення на роботі.

Так за вимогами закону, при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у ч. 2 ст. 42 КЗпП України.

Ст.49-2 КЗпП При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю ,а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві,в установі,організації працівник за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби занятості або працевлаштовується самостійно.

Відповідно до частини 1 статті 49-2 КЗпП України, про наступне звільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Як вбачається, 26 грудня 2014 року ОСОБА_1 письмово попереджений про майбутнє скорочення штату працівників та безпосередньо посади, яку він займав про що свідчить його особистий підпис (а.с.105 т.1).

24 лютого 2015 року ОСОБА_1,у зв‛язку зі скороченням його посади, запропонована вакантна посада - професора кафедри туристичного та готельного бізнесу,проте від підпису про ознайомлення з повідомленням ОСОБА_1 відмовився,про що складено відповідний акт (а.с.106,107).

Факт відмови позивача від вакантної посади позивачем в належний спосіб не спростовано і його доводи про те,що повідомлення щодо вакантної посади та складання акту мало місце лише за тиждень до його звільнення, є такими,що не грунтуються на законі.

Не відповідають також матеріалам справи та не заслуговують на увагу доводи позивача про те,що його звільнення відбулося без надання профспілковим органом згоди на його звільнення,оскільки в матеріалах справи ( а.с.171,172 т.1) міститься подання відповідача до первинної профспілкової організації НУХТ про надання згоди на його звільнення та витяг з протоколу № 10-1 від 10 вересня 2015 року профспілкового комітету про надання такої згоди.

Щодо вирішення судом першої інстанції позовних вимог ОСОБА_1про поновлення його на посаді головного наукового співробітника проблемної науково-дослідної лабораторії,колегія суддів вважає,що рішення суду в зазначеній частині прийнято з порушенням закону та без належного мотивування та зазначення в чому полягає порушення прав позивача та яким нормам суперечить в цій частині наказ відповідача про його звільнення.

Згідно з наказом ректора № 67-к від 13 лютого 2015 року завідувача кафедри готельно-ресторанного бізнесу ОСОБА_1 прийнято з 11 лютого 2015 року по 03 березня 2015р. на посаду головного наукового співробітника проблемної науково-дослідної лабораторії за внутрішньовузівським сумісництвом.

Пунктом 2 ч.1 ст. 23 1 п. 2 ч.1 ст. 36 Кодексу законів про працю України визначено, що підставою розірвання строкового трудового договору є закінчення строку трудового договору.

Отже, наказ відповідача від 03 березня 2015 року № 108 к прийнятий відповідно до чинного законодавства.

Відсутність порушень закону при звільненні ОСОБА_1 свідчить про відсутність підстав щодо задоволення його позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, факт завдання йому моральних страждань з вини відповідача позивачем не доведено.

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 позив повинен підтвердити факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат майнового характеру, за яких обставин або якими діями ( бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого при цьому він виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, колегією суддів встановлено,що рішення відповідача про звільнення ОСОБА_1 прийнято у відповідності до вимог закону,з огляду на що підстав для задоволення його позову не вбачається.

Посилання позивача в письмових запереченнях та в апеляційному суді стосовно порушення відповідачем вимог п.6 ч.2 ст.36 ЗУ «Про вищу освіту» , а саме ,що прийняття вченою радою рішення суперечить меті його прийняття та прийнято без подання керівництва університету а також,що його звільнення було обумовлено виборами ректора,в яких він брав участь, колегією суддів не приймаються, з огляду на те, при зверненні до суду зазначені правові підстави позивачем не заявлялись. (ст. ст.11,303 ЦПК України).

Відповідно до ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення,зокрема, є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи,недоведеність обставин, що мають значення для справи,які суд вважав встановленими,невідповідність висновків суду обставинам справи,порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303,304, 307,309, 314-317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Національного університету харчових технологій задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволені позову.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді