Справа № 545/1933/15-ц
Провадження № 2/545/1113/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2015 р. Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Цибізова С.А

з участю секретаря Перепадченко Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтава позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,-

в с т а н о в и в

Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом в обгрунтування якого, посилалась на те, що 27.03.2004 року помер її батько ОСОБА_3. Задовго до смерті та на момент смерті ОСОБА_4 постійно проживала разом із батьком та опікувалась ним, однак після смерті ОСОБА_3 позивачу стало відомо, що останнім було складено заповіт згідно якого він розпорядився всім своїм майном на користь ОСОБА_2 (попереднє прізвище ОСОБА_5, дівоче прізвище ОСОБА_6), яка є онукою спадкодавця. Вважає, що для такого волевиявлення не було жодних підстав, враховуючи, що із відповідачем ОСОБА_3 майже не родичалися, а отже заповіт на її думку складений під впливом обману, помилки, або ж в момент його вчинення ОСОБА_3 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, внаслідок отриманих в 1999 році травм та психічних розладів, що виникли в нього внаслідок зловживання спиртними напоями.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали із викладених у ньому підстав.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Пояснила суду, що дідусь склав заповіт на її користь, оскільки як їй відомо це була, ще воля бабусі. Дідусеві та бабусі допомагала ще змалку. Дід вживав алкогольні напої однак був адекватний. Чула як бабуся із дідусем розмовляли про те, що бажають залишити ій спадок. Інших обставин не памятає оскільки булла неповнолітньою.

Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України" від 18.03.2004, № 1618-IV, (надалі ЦПК України), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 є дочкою померлого 27 березня 2004 року ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть І-КЕ №268226 (а.с.11-13).

Відповідно до заповіту посвідченого секретарем Мачухівської сільської ради 25 01.1999 року ОСОБА_3 заповів все своє майно де б воно не було і з чого б не складалось гр. ОСОБА_6.

Згідно матеріалів спадкової справи із заявами про прийняття спадщини за померлим 27.03.2004 року ОСОБА_3, звернулись ОСОБА_1 та ОСОБА_5. (а.с.75-79)

Обґрунтовуючи недійсність заповіту позивач посилалась на те, що її батько ОСОБА_3 не мав підстав складати заповіт на відповідача, оскільки з останньою не родичався та на момент складання заповіту не міг розуміти значення своїх дій, так як мав психічні розлади в результаті вживання алкоголю та отриманих травм.

Проте, такі обставини не підтверджуються зібраними по справі доказами дослідженими в судовому засіданні.

Так, свідок ОСОБА_7, пояснила, що була сусідкою померлого ОСОБА_3, разом із ним проживала позивач ОСОБА_8, та допомагала йому по господарству, відповідачка ОСОБА_5 та її мати ОСОБА_9 також приїздили до нього. ОСОБА_3, знає давно, все життя він, зловживав спиртними напоями, вчиняв сварки із ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_10 вказала суду, що знає ОСОБА_1, так як працювала разом із нею, та приходила до неї в гості. Ії батько ОСОБА_3 знає близько 20 років, весь час він зловживав спритними напоями, бив дружину. Мав скверний характер, що усугублялось вживанням спиртних напоїв.

Свідок ОСОБА_11 повідомила суду, що працювала разом із ОСОБА_1, знала її батька, який вживав алкогольні напої, однак коли бувала в гостях ОСОБА_3 вітався до неї та впізнавав її.

Свідок ОСОБА_12, розповів, що знайомий зі ОСОБА_1 та її батьком з яким разом працював певний час. ОСОБА_3 весь час пиячив, в стані спяніння міг його не впізнавати.

Свідок ОСОБА_13 повідомила суд, що позивач є її рідною сестрою. Позивач проживала із батьками з 1995 року, однак батьків не доглядала, про них не піклувалась, їжу ховала, тому батьки вирішили залишити заповіт на доньку свідка - ОСОБА_2, це було їх спільне рішення. Батько заповіт складати ніхто не просив і не примушував, він сам зробив висновки за наслідками догляду доньок. Також зазначила, що батько працював, був взагалі здоровим, проте 25.01.1999 року захворів на бронхіт.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що є сусідкою сторін. ОСОБА_3, весь час казав, що складе заповіт на онуку, через то, що його не доглядали як він хотів, тоді як інша дочка ОСОБА_13 про нього піклувалась .

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що була сусідкою ОСОБА_3 Він дуже ображався на ОСОБА_1, скаржився на неї та казав, що зробить заповіт на ОСОБА_2. Вживав алкогольні напої, однак був здатен усвдомлюввати свої дії. Психічними захворюваннями не хворів, весь час працював.

Свідок ОСОБА_16 розповіла суду, що ОСОБА_3 був її відчимом. Ще перед смертю дружини Марії - матери свідка у 1997 році батьки повідомили, що бажають відписати майно своїй онучці ОСОБА_6. Батько був ображений на ОСОБА_1 внаслідок її грубого погодження. 25 січня 1999 року, перед тим, як лягти в лікарню із бронхітом він склав заповіт на ОСОБА_6, про що повідомив свідка під час її відвідування в лікарні.

Згідно наданої медичної карти №80 стаціонарного хворого в день складання заповіту 25.01.1999 року ОСОБА_3 о 12-00 годині поступив до Мачухівської відділення ЦРЛ із діагнозом гострий бронхіт. Відповідно до даної документації останній працював різноробочим у КСП «Дружба», про що було видано листок непрацездатності №500344. З медичної документації не вбачається, що в день складання заповіту ОСОБА_3 перебував у стані алкогольного спяніння. Також не надано доказів про те, що померлий перебував на обліку у лікаря психіатра та мав будь які психічні розлади, як проте зазначає позивач.

Крім того, згідно виписки історії хвороби ОСОБА_3 поступив до нейрохірургічного відділення Полтавської обласної клінічної лікарні із ушибом головного мозку у стані алкогольного спяніння 20.10.1999 року, тобто через 9 місяців після складання ним заповіту, а отже такі травми не могли вплинути на ОСОБА_3 під час складання заповіту.

Відповідно до ст.1257 ч.2 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно ст.203 ч.3 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнано недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права та інтереси порушено.

У правовому висновку по справі N 6-9цс12 від 29 лютого 2012 рокуВерховний суд України зазначає, що висновок про тимчасову недієздатність сторони правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. У такій справі слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, експертному висновку який є лише одним із доказів, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до ст.143 ЦПК України , для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Судом розяснювалося сторонам можливість заявлення клопотань про проведення у справі відповідної судової експертизи, щодо психичного стагну померлого ОСОБА_3, проте сторони таким правом не скористались.

Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, оскільки вищевказаної експертизи у справі проведено не було, а показами свідків та будь якими іншими доказами не підтверджується як наявність у ОСОБА_3 психічних розладів, так і неспроможність ОСОБА_3 саме в момент складення заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, в тому числі і в наслідок зловживання останнім алкогольними напоями, суд вважає, що позовні вимоги є недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають.

Посилання позивача в позовній заяві щодо обману, помилки та недотримання вимог щодо вільного волевиявлення заповідача при складанні заповіту, будь яким чином не обґрунтовані, не доведені, а тому суд вважає їх також безпідставними та до уваги не бере.

Керуючись ст. ст. ст. 10, 11, 60,61, 174, 209, 212 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_17