25 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Горелкіної Н.А., Євтушенко О.І., Журавель В.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про встановлення факту перебування у трудових відносинах, зобов'язання внести запис до трудової книжки, стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди,
за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Рівненської області від
24 листопада 2014 року,
в с т а н о в и л а:
У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (далі - ФОП ОСОБА_5) про встановлення факту перебування у трудових відносинах, зобов'язання внести запис до трудової книжки, стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 18 січня 2013 року по 30 квітня 2013 року він працював на посаді шеф-кухаря ресторану «ІНФОРМАЦІЯ_1» в ФОП ОСОБА_5 При прийомі на роботу написав заяву про прийняття на роботу, але в трудову книжку запис про це не внесений. В результаті певних непорозумінь в роботі з роботодавцем у кінці квітня 2013 року він звернувся до неї з заявою про звільнення за власним бажанням, оформити трудову книжку, виплату заробітної плати за квітень 2013 року у розмірі 4 000 грн та провести повний розрахунок за весь період роботи та внести записи до трудової книжки. Однак, відповідач на його законні вимоги відмовила в категоричній формі, і пояснила, що ніяких розрахунків йому не надасть.
Крім того йому спричинено моральну шкоду, яка полягає у приниженні його гідності. Вважає, що ФОП ОСОБА_5 незаконно в порушення трудового законодавства не оформила договору на прийняття його на роботу в ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» на посаду шеф-кухаря з 18 січня 2013 року та не видала наказ про його звільнення за власним бажанням з 30 квітня 2013 року, та не внесла запис в трудову книжку про його перебування в трудових відносинах. Тому ОСОБА_4 після остаточних уточнень просив встановити факт перебування у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_5 на посаді шеф-кухаря в ресторані «ІНФОРМАЦІЯ_1» в період з 18 січня 2013 року по 30 квітня
2013 року, зобов'язати ФОП ОСОБА_5 внести до трудової книжки запис про прийом на роботу з 18 січня 2013 року в ресторан «ІНФОРМАЦІЯ_1» на посаду шеф-кухаря та про звільнення з займаної посади 30 квітня 2013 року за власним бажанням, стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату за квітень 2013 року у розмірі 4 000 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 1 травня 2013 року по 1 жовтня 2014 року у розмірі 84 977 грн 82 коп., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі
358 грн 08 коп., всього на загальну суму 85 335 грн 90 коп., стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 1 700 грн та витрати на надання правової допомоги в розмірі 2 000 грн.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від

22 жовтня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ФОП ОСОБА_5 про встановлення факту перебування у трудових відносинах, зобов'язання внести запис до трудової книжки, стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 24 листопада

2014 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від

22 жовтня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 до ФОП ОСОБА_5 про встановлення факту перебування у трудових відносинах, зобов'язання внести запис до трудової книжки, стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Встановлено факт перебування у трудових відносинах ОСОБА_4 на посаді шеф-кухаря з

18 січня 2013 року по 30 квітня 2013 року з ФОП ОСОБА_5 Зобовʼязано ФОП ОСОБА_5 внести до трудової книжки ОСОБА_4 запис про прийняття на роботу на посаду шеф-кухаря з 18 січня 2013 року та про звільнення його з роботи 30 квітня 2013 року за власним бажанням. Стягнуто з ФОП ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 11 854 грн 14 коп., з яких: заборгованість по заробітній платі в розмірі 147 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 11 433 грн 44 коп., компенсація за невикористану відпустку в розмірі 273 грн 70 коп. Стягнуто з ФОП ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі

1 000 грн та витрати за надання правової допомоги в розмірі 2 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ФОП ОСОБА_5 просить скасувати рішення апеляційного суду Рівненської області від 24 листопада 2014 року та залишити в силі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 жовтня 2014 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши в межах касаційної скарги правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що виконання позивачем робіт на посаді шеф-кухаря ресторану «ІНФОРМАЦІЯ_1» не доводять укладання між сторонами трудового договору та виникнення у відповідача обовʼязку по виплаті заробітної плати.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відсутність належно оформленого трудового договору не спростовує факт перебування у трудових відносинах, оскільки вчинення таких дій законодавцем покладено на роботодавця.

Частиною четвертою статті 24 КЗпП України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Відповідно до ст. 24-1 КЗпП України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа або за нотаріальним дорученням уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин,соціального захисту населення.

Суд апеляційної інстанції на підставі належно оцінених доказів поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України) встановив, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, та дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов до висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Рівненської області від 24 листопада 2014 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та не правильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 24 листопада

2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про встановлення факту перебування у трудових відносинах, зобов'язання внести запис до трудової книжки, стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Н.А. Горелкіна О.І. Євтушенко В.І. Журавель