АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 666/4702/15-ц Головуючий в І інстанції: Дорошинської В.Е. Номер провадження: 22-ц/791/2993/15 Доповідач: Вейтас І.В. Категорія: 5
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

ГоловуючогоОСОБА_1,
Суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретар -ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, від імені якої діє адвокат ОСОБА_6, на рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 17 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні майном,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2015 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, власником 1/3 вказаної квартири є її син ОСОБА_7. Вказує, що протягом 10 років відповідач ОСОБА_7 робить неможливим сумісне проживання у вказаній квартирі, вчиняє сварки, не дає належним чином користуватися квартирою, не бере участі в утриманні майна. Просила усунути перешкоди у користуванні нею 2/3 частини квартири, шляхом заборони ОСОБА_7 користуватись приміщенням вказаної квартири.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 17 вересня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_5, від імені якої діє ОСОБА_6, в апеляційній скарзі посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову про усунення перешкод в користуванні ОСОБА_5 2/3 частинами квартири, шляхом заборони ОСОБА_8 користуватися приміщенням квартири, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є власником 1/3 частини спірної квартири, реальний поділ квартири не проводився, доказів того, що відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні квартири позивачем не надано, тобто не доведено порушення її прав.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції правильним, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 15019 від 13.07.1994 року квартира № 8, яка знаходиться за адресою м.Херсон, вул..І.Кулика, буд.116-д є приватною власністю ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_7.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 27.03.2007 року за ОСОБА_5 визнано право власності на 1/3 частину вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10.

За змістом ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою частковою власністю.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За імперативними приписами ч. 3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, ОСОБА_5 фактично просить позбавити права користування ОСОБА_7, майном, що є його єдиним житлом, при тому, що інші передбачені законом способи врегулювання спільного володіння майном, як встановлення порядку користування спільним майном чи припинення права на частку у спільному майні позивачем не використані.

Доводів того, що відповідач чинить перешкоди позивачці в користуванні квартирою, чим позбавляє її можливості володіти та користуватися вказаним житлом позивачем не надано.

Зважаючи на наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки рішення суду постановлено правильно у відповідності до вимог норм матеріального та процесуального права, в межах заявлених вимог, на підставі наданих доказів, досліджених в судовому засіданні.

Перевірені колегією доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не спростовують висновків суду і не містять посилання на нові факти або засоби доказування, які мають значення для справи.

За таких обставин підстав для скасування чи зміни рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, від імені якої діє адвокат ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 17 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий (підпис) І.В.Вейтас

Судді: (підпис) ОСОБА_3

(підпис) ОСОБА_2

Згідно з оригіналом

Копія ухвали оформлена 08 грудня 2015 року

Ухвала набирала законної сили 07 грудня 2015 року

Суддя: І.В. Вейтас

Секретар судового засідання: О.В. Сікора