АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/546/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі : головуючого - судді Фанди В.П.,

суддів : Спірідонової Т.В., Купельського А.В.,

при секретарі : Дорощук О.М.

за участі: ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 січня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Рекламний простір» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а

У вересні 2014 року позивач звертаючись до суду з позовними вимогами, які в подальшому уточнила, просила скасувати наказ від 18 липня 2014 року про її звільнення на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, поновити її на посаді головного бухгалтера ПП ,,Рекламний простір", стягнути з відповідача на її користь за вимушений прогул заробітну плату. Зазначала, що з вересня 2011 року перебувала на посаді головного бухгалтера підприємства з посадовим окладом згідно штатного розпису. В періоди з 08 серпня 2014 року по 19 серпня 2014 року перебувала у відпустці за погодженням із відповідачем. Вийшовши на роботу 20 серпня 2014 року виявила, що офіс змінив свою адресу, а 28 серпня 2014 року їй стало відомо про звільнення в зв'язку із прогулом. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки вихід у відпустку мав місце з відома директора підприємства, тому не було прогулу.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 січня 2015 року в задоволені позову відмовлено за його недоведеністю.

В апеляційній скарзі апелянт з рішенням суду не погоджується, посилається на порушення норм матеріального та процесуального законодавства, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Зазначає, що судом не допитано в якості свідків працівників підприємства, які б мали довести правомірність її виходу у відпустку, не враховано неприязні відносини між нею і керівником підприємства, відсутність потреби підприємства у послугах головного бухгалтера, потребу дитини у оздоровленні.

На апеляційному перегляді рішення суду першої інстанції апелянт, її представник підтримали вимоги апеляційної скарги, вважають, що її слід задовольнити з підстав вказаних у апеляції.

____________________________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції - Порозова І.Ю.

Доповідач - Фанда В.П. Категорія : 54Звертають увагу суду на те, що керівник підприємства є колишнім чоловіком позивача, тому звільнення є зведенням особистих рахунків. Не заперечили, що на заяві про надання відпустки немає відповідної відмітки про її надходження до підприємства та резолюції керівника про згоду на надання такої відпустки. Підтвердила, що путівку за кордон нею було придбано перед відпусткою.

ПП ,, Рекламний простір" на перегляд справи не направив свого представника, належним чином повідомлений про день, час і місце слухання справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. У письмових запереченнях на апеляційну скаргу керівник підприємства заперечив наявність згоди про надання позивачу відпустки, отримання письмової заяви про це та видачу наказу про надання відпустки. Вказав, що графік відпусток на підприємстві не вівся, відпускні позивачу не нараховувалися, прогули доводяться відповідними актами.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що з 01.07.2010 року позивач працювала за сумісництвом головним бухгалтером ПП «Рекламний простір», а з 01.09.2011 року переведена як на основне місце роботи.

У період з 08.08.2014 року по 19.08.2014 року позивач була відсутня на роботі, що доводиться відповідними актами та не заперечувалося сторонами.

На вимогу керівника підприємства від 15.08.2014 року позивач 16.08.2014 року надала письмові пояснення з приводу відсутності на роботі з 08.08.2014р. по 15.08.2014року у яких зазначила, що перебувала за кордоном на відпочинку разом із дитиною.

18.08.2014 року наказом директора ПП «Рекламний простір» за №1-К/2014 позивача було звільнено з роботи на підставі п.4 ст.40 КзпПУ за прогул, який мав місце з 08.08.2014 року та з 11.08.по 15.08.2014 року.

Позивач не була членом профсоюзного комітету, тому відповідної згоди на її звільнення профкомом не давалося.

Трудова книжка знаходилася у позивача, відповідний запис про її звільнення туди не вносився.

26.08.2014 року позивачу направлено копію наказу про звільнення та пропозицію надати трудову книжку для здійснення у ній відповідних записів.

Дані обставини підтверджуються: оригіналом трудової книжки позивача; наказами про прийняття на роботу, наказом про звільнення від 18.08.2014 року; вимогою про надання пояснень від 15.08.2014 року; пояснювальною запискою від 22.08.2014 року; листом від 26.08.2014 року; довідкою про перебування на відпочинку; актами про відсутність працівника на робочому місці від 08.08.2014 року 11.08.2014 року, 12.08.2014 року, 13.08.2014 року, 14.08.2014 року, 15.08.2014 року.

Даючи правову оцінку щодо причин відсутності позивача на роботі, місцевий суд правильно виходив із відсутності на підприємстві заяви позивача, з відповідною резолюцією керівника, про надання відпустки; самого наказу про надання такої відпустки, з ознайомленням позивача про це; не виплати позивачу за три дні до відпустки відпускних; не виплати зарплати за період відсутності позивача на роботі. Такі обставини вказують на самовільне використання позивачем, без погодження з власником чергової відпустки.

Потреба (відсутність потреби) підприємства у працівникові в період самовільного використання відпустки не є визначальною на визначення прогулу, тому посилання на це позивача і його представника не береться до уваги судом.

Встановлення причин звільнення працівників відповідача (ОСОБА_4, ОСОБА_5І.) не є предметом судового розгляду, тому місцевий суд, виходячи із вимог ст.11 ЦПК України правомірно відмовив у їх допиті.

Інтереси підприємства у місцевому суді, у відповідності із ч.1 ст.38 ЦПК України, представляв відповідний представник, який з приводу позовних вимог давав відповідні пояснення. Крім цього, керівником підприємства надавалися суду письмові пояснення, участь відповідача у судовому засіданні є його правом, тому не заслуговують на увагу посилання апелянта на неправомірність відмови у допиті керівника підприємства.

У відповідності із ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З врахуванням цього, колегія суддів приходить до висновку, що правомірність використання відпустки не може бути доведена іншими доказами ніж це встановлено законом (відповідна заява про відпустку, резолюція керівника, наказ про відпустку, виплата відповідних коштів підприємством).

Позивач працювала на посаді головного бухгалтера підприємства, нею не надано суду належних доказів (наказ по підприємству) про те, що вона може виходити на роботу лише при наявності потреби підприємства, тому з цього приводу посилання позивача не беруться до уваги судом.

Таким чином доводи апеляційної скарги, на які посилається апелянт, не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати покладаються на апелянта, якому відмовлено у задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: підпис Судді: підписи

З оригіналом згідно : суддя апеляційного суду В.П. Фанда