Справа № 372/479/15-ц
№2-391/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2015 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

Головуючого судді Потабенко Л.В.,

при секретарі Падалці А.В.,

за участю представників ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи КП Київської обласної ради «Західе БТІ», Козинська селищна рада про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя, в якому неодноразово уточнюючи позовні вимоги в остаточній редакції просила визнати будівельні матеріали та обладнання, які були використанні в процесі будівництва нею та ОСОБА_4 та існують у вигляді двоповерхового цегляного житлового будинку, господарських споруд: №1-хвіртка, №2- ворота, №3, №4-огорожа, №5-трубчатий колодязь, що розташовані за адресою: вул. Садова 21, смт. Козин, Обухівського району Київської області спільною сумісною власністю подружжя, та визнати за нею право власності на 1/2 частку господарських споруд: № 1- хвіртка, №2-ворота, №3,№4-огорожа, №5-трубчатий колодязь, та на 1/2 частку будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва та існують у вигляді двоповерхового цегляного будинку за адресою вул. Садова 21, смт. Козин, Обухівського району Київської області. Поділити майно, набуте нею за час шлюбу виділивши їй: кухонний гарнітур «Ольга» вартістю 3000 грн., газову поверхню «Арістон» вартістю 1700 грн., мікрохвильову піч вартістю 600 грн., холодильник вартістю 2 700 грн., пральну машину вартістю 2800 грн., килим вартістю 400 грн., стіл письмовий вартістю 400 грн., стіл журнальний вартістю 300 грн., спальні меблі вартістю 3 600 грн., прихожа загальною вартістю 2 400 грн., велосипед вартістю 700 грн., душова кабіна вартістю 1 400 грн., електрична кухонна витяжка вартістю 500 грн.- всього на загальну суму 20500 грн. Виділити відповідачу ОСОБА_4 мякий куточок вартістю 3700 грн., стіл-тумбу вартістю 300 грн., чайник вартістю 400 грн., телевізор вартістю 700 грн., духова шафа вартістю 4600 грн., карниз вартістю 400 грн., душова кабіна вартістю І400 грн., фурнітура та меблі ванної кімнати на загальну вартість 1200 грн., морозильна камера вартістю 500 грн., вентилятор вартістю 200 грн., скутер(мопед) вартістю 4 800 грн., мотоблок вартістю 4000 грн., автопричіп «Скіф» вартістю 3000 грн., автомобіль НОМЕР_1 вартістю 10000 грн., всього на загальну суму 33 800 грн. Стягнути з відповідача різницю вартості майна, що підлягає розділу, в сумі 6 650 грн, та судові витрати. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначила, що з 27.01.1991 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 Від шлюбу мають двох синів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 06.06.2012 року шлюб розірвано. Відповідно до договору дарування відповідачу було подаровано земельну ділянку площею 0,134 га, та деревяний будинок за адресою смт. Козин вул. Садова, 21. Також рішенням Козинської селищної ради від 24.02.2000 року № 22/101 відповідачу було передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,027 га, що розташована в смт. Козин, по вул. Садовій, 21. 07.04.2000 року відповідач отримав державний акт на право приватної власності на землю серії Ш-КВ № 046712 відповідно до якого йому була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,134 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та земельна ділянка площею 0,027 га. У 2005 року за рахунок спільних грошей вона з відповідачем поруч з деревяним будинком, почали будувати для своєї сімї новий житловий будинок Дозвільні документи та проектну документацію на будівництво відповідач не отримував. З 2006 року вони з дітьми постійно проживають в побудованому будинку. Право власності на вказаний будинок на даний час не зареєстровано. Після розірвання шлюбу вона неодноразово намагалася вирішити питання з відповідачем щодо оформлення права власності та поділу житлового будинку, але він в добровільному порядку відмовився, а тому вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Позивачка та її представник в судовому засіданні неодноразово уточнювали позовні вимоги, уточненні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, та послались на обставини викладені в обґрунтуванні позову. Крім того позивачка зазначила що їй невідомо які будівельні матеріали та обладнання використовувались при будівництві будинку, його вартість, кількість, та вид, також позивачка не змогла в судовому засіданні підтвердити наявність зазначеного нею майна, що підлягало поділу, оскільки частину майна забрав відповідач а частину вона, а деяке зазначене нею майно належить їх дітям, щодо зазначеної вартості майна то вона його оцінила на власний розсуд, оскільки жодних чеків, квитанцій, платіжних документів в неї немає, наявність майна підтверджується фотографіями.

Відповідач та його представник уточнені позовні не визнали, та пояснили, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження викладених ним обставин, крім того заявлені позивачкою вимоги не ґрунтуються на законодавстві, оскільки позивачу судом роз»яснювалось та неодноразову надавалась перерва для уточнення переліку будівельних матеріалів та обладнання, та визначення їх вартості, від проведення призначеної судом за клопотанням позивачки будівельно-технічної експертизи остання відмовилась, крім того будівельні матеріали та обладнання не можуть існувати у вигляді двоповерхового цегляного житлового будинку, як зазначає позивачка. Що ж стосується іншого майна вказаного позивачкою, то його наявність, вартість, та придбання в період шлюбу не підтверджена жодним доказом, та заперечується відповідачем, оскільки деяке майно дарувалось, зламалось, та вивезлось сторонами з будинку, та бралось у користування, та взагалі сторонам не належить, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити в зв»язку з його безпідставністю, недоведеністю, та необгрунтованістю. Крім того відповідач зазначив що в нього взагалі немає спору щодо побутового майна позивачка може забрати все що забажає, частину майна вона вже вивезла.

Третя особа КП Київської обласної ради «Західе БТІ» в судове засідання не зявилися, та подали клопотання про розгляд справи без участі їх представника.

Третя особа Козинська селищна рада в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомила.

Суд вислухавши сторони та їх представників, перевіривши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 27 квітня 1991 року, який рішенням Обухівського районного суду Київської області від 06.06.2012 року було розірвано, що підтверджується копією рішення. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 28.11.2001 року нардження.

Відповідачу ОСОБА_4, на праві власності належить дерев»яний будинок, до якого примикають 4 сараї, погреб, огорожа, скважина, що розташовані за адресою смт. Козин, вул. Садова, 21, Обухівського району, Київської області, та були подаровані відповідачеві на підставі договору дарування будинку від 06.12.1996 року.

Відповідно до договору дарування земельної ділянки выд 04.12.1999 року ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_4 земельну ділянку розміром 0,134 га, розташовану на території смт. Козин, вул. Садова, 21, Обухівського району, Київської області надану для будівництва, обслуговування жилого будинку і господарських споруд.

07.04.2000 року ОСОБА_4, отримав державний акт на право приватної власності на землю площею 0,134 га. для будівництва, обслуговування житлового будинку, за адресою смт. Козин, вул. Садова, 21, Обухівського району, Київської області.

Відповідно до довідки виданої Козинською селищною радаю від 15.01.2015 р., зазначається, що на момент її видачі на земельній ділянці кадастровий номер :05:063:0009 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,134 га, що перебуває у власності ОСОБА_4, згідно державного акту на право приватної власності на землю І-КВ № 046712 від 07.04.2000 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 3624 за адресою смт. Козин, вул. Садова, 21, розташовані деревяний будинок 1974 року побудови, що належить ОСОБА_4, згідно договору дарування будинку від 06.12.1996 року та незавершений будівництвом обєкт нерухомості двоповерховий цегляний будинок.

Згідно відповіді КП КОР Обухівського БТІ від 07.04.2011 року зазначається, що ОСОБА_4, самовільно побудований житловий будинок загальною площею 216,7 кв.м., який розташований за адресою смт. Козин, вул. Садова 21.

Рішенням Козинської селищної ради від 10.02.2011 року №11/26, ОСОБА_4 надано дозвіл на переведення старого житлового будинку, який розташований за адресою смт. Козин, вул. Садова, 21, Обухівського району, Київської області в літню кухню за умови отримання погодження відповідних служб.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10.02.2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_8 про усунення перешкод у розпорядженні, володінні та користуванні правом власності на майно шляхом виселення за межі земельної ділянки, третя особа орган опіки і піклування Обухівської районної державної адміністрації Київської області, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, до ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_8, про усунення перешкод у розпорядженні володінні та користуванні правом власності на майно шляхом виселення за межі земельної ділянки відмовлено повністю. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 14.04.2015 року рішення Обухівського районного суду від 10.02.2015 року залишено без змін.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10.02.2015 року, встановлено, що на час розгляду справи позивач зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_4, а ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_8 зареєстровані та мають частку квартири АДРЕСА_1. Позивач та відповідачі разом проживають ІНФОРМАЦІЯ_5 у будівлі, яка не введена в експлуатацію, право власності на яку не зареєстровано. Як встановлено судом в ході розгляду справи, фактично сторони користуються лише будівлею, яка не введена в експлуатацію, на яку не отримано свідоцтво про право власності і яка в силу ст.376 ч.1 ЦК України є самочинним будівництвом.

Вислухавши сторонни, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, з наступних підстав.

Згідно ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Згідно ст.28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ст.70 СК України у разі поділу спільного майна подружжя їх частки визнаються рівними.

Відповідно до вимог ст. ст. 60, 61, 69, 70 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 22, 23, постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб, а також враховуються борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Відповідно до положень ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Згідно роз'яснень даних в п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК України).

У зв'язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку.

Також слід зазначити й те, що за правилами ст.ст. 355 і 367 ЦК України та ст. 71 СК України може були поділено в натурі лише те майно, право власності на яке набуто (виникло) в установленому Законом порядку.

На даний час будівництво вказаного майна не завершено, який в експлуатацію не прийнято, право власності на нього не зареєстровано.

Вирішуючи спори даної категорії, слід не тільки діяти у правовому полі виписаних вище норм, але і суворо дотримуватися положень чинного цивільно-процесуального законодавства.

Так, за Конституцією України, ст. 27 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів, який здійснюється в порядку конституційного, цивільного, кримінального, адміністративного та господарського судочинств.

Відповідно до статей 1,3 ЦК України, 1,3-4,10-11 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, слід зазначити, що, виходячи із загальних засад про неприпустимість свавільного втручання держави у сферу особистого життя людини, її цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність - в порядку цивільного судочинства регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Відмова від такого права є недійсною.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав. Судовий розгляд, яким цивільна справа вирішується по суті, закінчується ухваленням рішення суду.

В силу статей 10, 59, 60, 213 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року Про судове рішення у цивільній справі - рішення суду у цивільній справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 58 59, ч.3 ст. 61, 212 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із статтею 60 ЦПК України, обовязок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Положеннями ч.ч.1.2 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.ст. 10,60 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи те, що сторони в судовому засіданні не дійшли згоди щодо визначення обсягу, наявності та вартості спільного майна яке підлягає поділу, і позивачем не було уточнено, які саме будівельні матеріали та обладнання, були використанні в процесі будівництва, та на що вона просить визнати право власності за нею і відповідачем, хоча судом неодноразово наголошувалось, про права позивача на уточнення позовних вимог в зв»язку з чим оголошувались перерви, та те що позивачем не надано доказів того, які саме будівельні матеріали та обладнання були використані під час будівництва будинку і підлягають поділу, а також їх кількість та вартість, доказів наявності побутового майна їх вартості, обсягу, та що вони були придбані в період шлюбу і таких доказів не добуто в судовому засіданні, суд вважає заявлені позовні вимоги безпідставними і не підлягаючими задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,15,60,209,212-215,218,292,294 ЦПК України, ст.ст. 328,331 ЦК України, ст. 69,70 СК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи КП Київської обласної ради «Західне БТІ», Козинська селищна рада про поділ майна подружжя, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення, особами, які брали участь у справі, але не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення рішення з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: