Справа № 315/1253/15-ц
Номер провадження № 2/315/461/15
У х в а л а

07 грудня 2015 року м. Гуляйполе

Суддя Гуляйпільського районного суду Запорізької області Романько О.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась з позовом до ОСОБА_2 про виселення, в якому прохає виселити відповідача з її житлового будинку № 162 по вул. Трудовій в м. Гуляйполе Запорізької області без надання іншого жилого приміщення.

Даний позов подано з порушенням вимог чинного законодавства і має бути залишений без руху з наступних підстав.

Згідно вимог п. 5 та п. 6 ч.2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги з зазначенням доказів, що підтверджують кожну обставину або наявності підстав для звільнення від доказування.

При складанні позову позивачу необхідно визначитися, які саме правовідносини склалися між сторонами. Так, позивачка прохає виселити відповідача з її житлового будинку № 162 по вул. Трудовій в м. Гуляйполе Запорізької області без надання іншого жилого приміщення, при цьому в тексті позовної заяви зазначає, що відповідач проживає окремо та не хоче добровільно виписуватись, а в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на норму ст. 116 ЖК України, яка передбачає, що особа, яка підлягає виселенню, проживає разом з наймодавцем житлового приміщення та виселення зумовлено неможливістю спільного проживання.

Також, позивачем неповно викладені обставини щодо реєстрації її колишнього чоловіка у вказаному домоволодінні, коли і на яких підставах це відбулося. Такі дані необхідні для визначення дійсної природи правовідносин. Якщо виявиться, що відповідач був вселений до спірного домоволодіння в якості члена сімї власника і зі згоди останнього, тому, в даному випадку, можлива вимога про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, тоді як позивач прохає виселити відповідача без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, залишається незрозумілий зміст позовних вимог позивачки та є необхідність щодо їх уточнення.

На сьогодні відносини користування житлом в приватному житловому фонді врегульовані главою 59 ЦК України та главою 6 ЖК УРСР. При цьому необхідно звернути увагу на те, що положення глави 6 ЖК УРСР застосовуються в частині, що не суперечить ЦК України, та розповсюджувались на відносини щодо найму житла, яке належить на праві приватної власності громадянину.

Згідно зі ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сімї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації прав власника.

При цьому, ч.2 ст. 405 ЦК України, передбачені, спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сімї, рахується, що право користування житлом має речово-правовий характер, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано з порушенням вимог законодавства, постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає строк для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст. 121 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення - залишити без руху.

Надати строк для усунення недоліків в межах пяти днів з дня отримання позивачем ОСОБА_1 цієї ухвали.

Роз'яснити, що у випадку невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_3