10.12.2015 Справа № 756/7952/15-ц
унікальний №756/7952/15-ц
провадження № 2/756/4178/15
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 грудня 2015 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Маринченко М.М.‚
при секретарі Приголовкіну В.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засiданнi в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_4, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко Олексій Володимирович, про визнання недійсним договору іпотеки, припинення обтяження та іпотеки квартири, та заяву ОСОБА_3 про накладення арешту на квартиру у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 1057-1 ЦК України,
ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2013 року квартиру АДРЕСА_1 визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4, визнано право власності на ? частину спірної квартири за кожним з подружжя. Проте ОСОБА_4 під час розгляду справи судом до ухвалення рішення суду відчужив спірну квартиру на користь своєї матері ОСОБА_2 шляхом укладення договору дарування №93 від 25 січня 2013 року.
21 травня 2014 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення суду першої інстанції від 21 жовтня 2013 року було скасовано з направленням справи на новий розгляд.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києві від 15 січня 2015 року визнано недійсним вказаний договір дарування, визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину спірної квартири та за ОСОБА_4 право власності на ? частину спірної квартири.

25 лютого 2015 року Апеляційний суд м. Києва залишив вказане рішення суду без змін.

Проте 31 січня 2015 року ОСОБА_2 уклала з відповідачем ОСОБА_3, рідною сестрою своєї невістки, договір іпотеки №157, за яким передала спірну квартиру в іпотеку ОСОБА_3 для забезпечення виконання зобов'язань за договором позики, укладеним 01.11.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за яким ОСОБА_3 надала ОСОБА_2 у позику грошові кошти в розмірі 400000 грн.

На підставі вказаного договору іпотеки приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко О.В. внесено запис щодо обтяження спірної квартири №8566874 та запис про іпотеку №8567666, що унеможливлює реєстрацію позивачем права власності на ? частину квартири на підставі рішення суду.

Посилаючись на те, що в момент укладення оспорюваного договору іпотеки, правовстановлюючий документ (договір дарування), на підставі якого ОСОБА_2 було передано квартиру в іпотеку, був визнаний судом недійсним та визнано за позивачем право власності на ? частину квартири і відповідачі були про це обізнані, а також на те, що ОСОБА_2 не є власником квартири, переданої в іпотеку, позивач просить визнати вказаний договір іпотеки недійсним та припинити обтяження спірної квартири №8566874 та іпотеку №8567666, зареєстровані на підставі вказаного договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко О.В.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що ОСОБА_2 мала всі необхідні права заставодавця, оскільки на час укладення договору іпотеки спірна квартира їй належала на праві власності. Твердження позивача щодо обізнаності сторін під час укладення договору іпотеки про існування рішення суду про визнання недійсним договору дарування квартири з посиланням на те, що ОСОБА_2 була учасником спору про визнання недійсним договору дарування квартири, а ОСОБА_3 є сестрою дружини ОСОБА_4, який також був учасником такого спору, представник відповідачів вважає безпідставним у зв'язку з тим, що факт будь-якого родинного споріднення не доводить факту обізнаності з судовою справою, а ОСОБА_2 не приймала участі під час розгляду вищевказаного спору. На думку представника відповідачів, усі твердження позивача про невідповідність договору іпотеки умовам Закону України «Про іпотеку» з посиланнями на загальні норми не знайшли свого підтвердження, а відтак підстави для задоволення позову відсутні. Крім того, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації, проте позивачем не було здійснено реєстрації права власності за собою на частину спірної квартири. На підставі викладеного, за відсутності зареєстрованих прав за позивачем, відсутності будь-яких доказів порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи інтересів позивача, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко О.В. в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься його заява з проханням слухати справу за його відсутності.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти позову, посилаючись на те, що на момент укладення договору іпотеки спірна квартира належала ОСОБА_2 як окремий виділений в натурі об'єкт права власності, вона мала право її відчужувати, на квартиру могло бути звернуто стягнення. Сторони договору іпотеки не були обізнані з судовою справою щодо визнання договору дарування недійсним. На думку ОСОБА_4 позивачем не вказано та не наведено жодного доказу щодо того хто був власником спірної квартири на момент укладення договору іпотеки і хто є власником на сьогоднішній день, не обґрунтовано в чому полягає невідповідність договору іпотеки умовам Закону України «Про іпотеку». ОСОБА_4 вважає, що у позивача не виникло право власності на спірну квартиру, оскільки за нею не здійснено державної реєстрації такого права, у зв'язку з чим не відомо які саме права позивач намагається захистити.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідачів та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що за договором дарування від 25 січня 2013 року ОСОБА_4 подарував квартиру АДРЕСА_1 своїй матері ОСОБА_2, яка здійснила державну реєстрацію свого права власності на вказане нерухоме майно.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2013 року квартиру АДРЕСА_1 визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4, визнано право власності на ? частину спірної квартири за ОСОБА_1 та визнано право власності на ? частину спірної квартири за ОСОБА_4

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 23 січня 2014 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2013 року залишено без змін.

21 травня 2014 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2013 року було скасовано з направленням справи на новий розгляд.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15 січня 2015 року по справі унікальний №756/4124/13-ц, провадження № 2/756/236/15, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року, визнано недійсним договір дарування від 25 січня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6, який укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 31 кв.м., житловою 15 кв.м., визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 31 кв.м., житловою 15 кв.м., визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 31 кв.м., житловою 15 кв.м. Позовні вимоги за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про виключення майна із складу спільної сумісної власності та визнання його, таким, що не підлягає поділу залишено без задоволення.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що ОСОБА_2 брала участь у якості третьої особи за первісним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя, її представник під час розгляду справи надавав свої пояснення, тобто ОСОБА_2 була обізнана про факт оспорювання позивачем договору дарування та про рішення суду про визнання договору дарування недійсним.

Не зважаючи на це, після ухвалення судом рішення, але до набрання ним законної сили, 31 січня 2015 року відповідач ОСОБА_2 (іпотекодавець) уклала з ОСОБА_3 (іпотекодержатель) договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченком Олексієм Володимировичем, зареєстрований в реєстрі за № 157, за яким ОСОБА_2 передала в іпотеку ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 для забезпечення виконання зобов'язань за договором позики, укладеним 01 листопада 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за яким ОСОБА_3 надала ОСОБА_2 у позику грошові кошти в розмірі 400000 грн.

На підставі вказаного договору іпотеки приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченком О.В. в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано обтяження квартири АДРЕСА_1, вид обтяження - заборона на нерухоме майно, заборона відчуження нерухомого майна (номер запису про обтяження 8566874).

Також на підставі вказаного договору іпотеки приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченком О.В. в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано обтяження квартири АДРЕСА_1 іпотекою (номер запису про іпотеку 8567666).

Відповідно до п. 2.1 Розділу 2 договору іпотеки іпотекодавець стверджує, що предмет іпотеки іншим особам не відчужений, не переданий в іншу іпотеку (заставу), під забороною, арештом не знаходиться, не виступає предметом судових чи інших спорів, не обтяжений з метою забезпечення виконання інших зобов'язань, не переданий в оренду, користування, не внесений в якості внеску у спільну діяльність.

У заяві від 31 січня 2015 року, яку ОСОБА_2 писала приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Кравченку О.В. при посвідченні договору іпотеки, вона зазначила про відсутність осіб, які б мали підстави оспорювати її право власності на зазначену квартиру.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець зобов'язаний до укладення іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку. У разі порушення цього обов'язку іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання та відшкодування іпотекодавцем завданих збитків.

За змістом ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Оскільки договір дарування від 25 січня 2013 року, за яким ОСОБА_4 подарував квартиру АДРЕСА_1 своїй матері ОСОБА_2, визнаний недійсним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15 січня 2015 року, що набрало законної сили, є недійсним з моменту його вчинення та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, передача квартири в іпотеку за договором від 31 січня 2015 року суперечить вимогам ст.5 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої нерухоме майно, що передається в іпотеку, повинно належати іпотекодавцю на праві приватної власності.

За таких обставин договір іпотеки, укладений 31 січня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченком О.В., зареєстрований в реєстрі за № 157, слід визнати недійсним.

Відповідно до абз.5 ч.1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним.

На підставі викладеного, у зв'язку з тим, що договір іпотеки є недійсним з моменту його вчинення, позовні вимоги про припинення обтяження квартири (вид обтяження - заборона на нерухоме майно, заборона відчуження нерухомого майна) та припинення обтяження квартири іпотекою підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. з кожного порівну по 121 грн. 80 коп.

30 грудня 2015 року відповідач ОСОБА_3 подала до суду заяву про накладення арешту на майно, в якій на підставі ч.5 ст. 1057-1 ЦК України просить суд у випадку визнання договору іпотеки від 31.01.2015 року недійсним накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Стаття 1057-1 ЦК України регулює правові наслідки недійсності кредитного договору.

За змістом ч.5 ст. 1057-1 ЦК України визнаючи недійсним договір застави, який забезпечував виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором, суд за заявою кредитодавця накладає арешт на майно, яке було предметом застави. Такий арешт підлягає зняттю після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти за кредитним договором, а у разі визнання кредитного договору недійсним - після виконання зобов'язання повернути кредитодавцю кошти в розмірі, визначеному судом відповідно до частини першої цієї статті.

З аналізу вказаної норми вбачається, що вона регулює відносини з приводу виконання зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим вона не підлягає застосуванню до відносин, які виникли з приводу виконання зобов'язань за договором позики.

Оскільки між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, у задоволенні заяви ОСОБА_3 про накладення арешту на квартиру у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 1057-1 ЦК України, слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 5, 17 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 203, 215, 216, 236 ЦК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір іпотеки, укладений 31 січня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченком Олексієм Володимировичем, зареєстрований в реєстрі за № 157, за яким ОСОБА_2 передала в іпотеку ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1.

Припинити обтяження квартири АДРЕСА_1, вид обтяження - заборона на нерухоме майно, заборона відчуження нерухомого майна (номер запису про обтяження 8566874), яке зареєстровано на підставі договору іпотеки, укладеного 31 січня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченком Олексієм Володимировичем, зареєстрованого в реєстрі за № 157.

Припинити обтяження квартири АДРЕСА_1 іпотекою (номер запису про іпотеку 8567666), зареєстрованою на підставі договору іпотеки, укладеного 31 січня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченком Олексієм Володимировичем, зареєстрованого в реєстрі за № 157.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судові витрати у розмірі 121 грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судові витрати у розмірі 121 грн. 80 коп.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 про накладення у випадку визнання недійсним договору іпотеки від 31 січня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 157, арешту на квартиру АДРЕСА_1 у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 1057-1 ЦК України.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.М.Маринченко