Справа № 202/5718/14-ц
Провадження № 2/0202/320/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 січня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Бєсєди Г.В.

при секретарі: Кубишкіній К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зобов'язання зареєструвати право спільної власності на спадкове майно та заборонити використання цього майна до його реєстрації та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третя особа: ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном та його реєстрації, про зобов'язання надати дозвіл на реєстрацію транспортних засобів в Державній автомобільній інспекції та дозвіл на використання транспортних засобів, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні спадковим майном.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначила, що після смерті батька ОСОБА_4 вона, як одна із спадкоємців, прийняла спадщину у встановлений законом строк - 1/7 частину усього майна. Однак, була позбавлена права користуватися, розпоряджатися та володіти транспортними засобами, які вона отримала у спадщину, у зв'язку із тим, що відповідач незаконно утримує технічні паспорти, ключі, та всі двадцять п'ять транспортних засобів, які належали її батьку. Просила суд усунути перешкоди, які чинить ОСОБА_2 в користуванні рухомим майном.

В подальшому, позивач ОСОБА_1 подала заяву про зміну позовних вимог, в якій просила суд зобов'язати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєструвати з ОСОБА_1 право спільної власності на спадкове майно та заборонити використання спадкового майна до його реєстрації. Наголошувала, що вона не має можливості використовувати транспортні засоби, оскільки ними не володіє та посилаючись на ст. 334 ЦК України вказує на необхідність зобов'язати зареєструвати відповідачів транспортні засоби у відповідних органах Державної автомобільної інспекції.

ОСОБА_2, яка діє за себе та як законний представник ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1, третя особа з боку позивача: ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні транспортними засобами, зобов'язав ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_2 в здійсненні права користування транспортними засобами та про зобов'язання ОСОБА_1 надати дозвіл ОСОБА_2 на використання транспортних засобів.

В подальшому, через канцелярію суду ОСОБА_2 подала заяву про доповнення зустрічної позовної заяви, в якій просила суд також зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкод у реєстрації транспортних засобів та надати дозвіл ОСОБА_8 на реєстрацію транспорту в Державтоінспекції.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що вона разом з померлим чоловіком вели сумісний бізнес по наданню транспортних послуг, для чого купували транспортні засоби та в подальшому їх експлуатували. Син чоловіка від першого шлюбу ОСОБА_3 також працював разом з ними та здійснював ремонт, відновлення та технічне обслуговування транспорту. Вона сплачувала борги померлого чоловіка за орендну плату автобази, де знаходяться транспортні засоби та й надалі разом з ОСОБА_3 здійснювала обслуговування та ремонт транспортних засобів. З ОСОБА_1 не змогла досягти будь-якого компромісу щодо володіння транспортними засобами, оскільки остання не бажає сумісно володіти майном та чинить перешкоди в користуванні транспортними засобами. Наголошувала, що ОСОБА_1 звернулась до підприємства - ТОВ НВФ «Ігрек», якому за життя спадкодавця здавались в оренду транспортні засоби, та відмовилась давати згоду на подальше використання транспортних засобів, які частково належать і їй, та потребувала розірвання усіх договорів оренди. Також вимагала, щоб ніхто із спадкоємців не користувався транспортним засобами, не здавав його в оренду, щоб вони не використовувались та приходили в непридатність, при цьому сплачувати витрати на зберігання відмовилась. Після такої поведінки ТОВ НВФ «Ігрек» відмовилась від користування транспортними засобами, та повідомила співвласників, що вони зняті з маршрутів. Таким чином, інші співвласники не мають можливості здавати в оренду транспортні засоби та отримувати прибуток. Також вказувала, що відповідач за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 звернулась до правоохоронних органів із заявою про заборону використання автомобільного транспорту, звернулась до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладання арешту та заборони використання спірного майна. Посилаючись на ст. 391 ЦК України наголошує, що вона має право на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, однак у зв'язку з неправомірними діями відповідача ОСОБА_1 не має такої можливості.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник з'являлись, підтримали позовні вимоги, викладені в позовній заяві обставини та просили суд задовольнити їх в повному обсязі.

В задоволенні зустрічної позовної заяви просили відмовити, наголошуючи про безпідставність та необґрунтованість зустрічних позовних вимог, оскільки транспортні засоби не зареєстровані в установленому законом порядку, тому відповідно вона і не порушує право на володіння, користування та розпорядження транспортними засобами, які успадкувала ОСОБА_2 Вважає, що тільки після реєстрації спадкового майна в Державній автомобільній інспекції можна стверджувати про порушення прав ОСОБА_2 як власника майна.

Представник ОСОБА_2 також з'явився в судове засідання, підтримав обставини та вимоги, викладені в зустрічній позовній заяві та просив їх задовольнити.

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 просив відмовити в повному обсязі, наголошуючи, що провадженні в частині позовних вимог щодо зобов'язання відповідачів зареєструвати з ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, підлягає закриттю, оскільки відносини, які склались між сторонами не ґрунтуються на юридичній рівності, вільному волевиявленню та їх майновій самостійності, як передбачено ч. 1 ЦК України. Відповідачі не є органом, який здійснює реєстрацію транспортних засобів у відповідності до діючого законодавства та фізичних осіб не можна зобов'язати зареєструвати право.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подав.

Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши фактичні обставини справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, вважає, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зобов'язання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєструвати з ОСОБА_1 право спільної власності на спадкове майно та заборонити використання цього майна до його реєстрації, зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном, усунення перешкод у реєстрації майна та зобов'язання надати дозвіл на реєстрацію майна та його використання, не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого повторно відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, актовий запис про смерть № 6590. Після його смерті відкрилась спадщина на все майно ОСОБА_4.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи спадкоємцями ОСОБА_4 є: його дружина ОСОБА_2, 1976 року народження, неповнолітній син ОСОБА_7, 1999 року народження, малолітній син ОСОБА_5, 2005 року народження, малолітня донька ОСОБА_6, 2007 року народження, донька ОСОБА_1, 1990 року народження, син ОСОБА_3, 1982 року народження, мати ОСОБА_9, 1934 року народження, яка відмовилась від спадщини на користь малолітніх дітей.

Після спливу строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, спадкоємці прийняли у спадщину: 1/2 частини 23 одиниць автомобільного транспорту, 2 одиниці автомобільного транспорту, що підтверджуються свідоцтвами про право на спадщину за законом, посвідченими завідуючою Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори, які зареєстровані в реєстрі за № 2-769, № 2-760, № 2-763, № 2-753, №2-928, № 2-916, № 2-939, №2-926, №2-766, №2-757, №2-764, №2-755, №2-763, №2-754, №2-936, № 2-923, №2-937, № 2-924, № 2-927, № 2-917, № 2- 929, № 2-915, № 2-761, № 2- 751, № 2-935, № 2-922, № 2- 938, № 2-925, № 2-932, № 2-918, № 2-933, № 2-920, № 2-767, № 2-758, № 2-765, № 2- 756, № 2-934, № 2-921, № 2- 930, № 2-912, № 2-931, № 2-913, № 2- 768, № 2-762, № 2-752, № 2-919, № 2-914, № 2-841, № 2-843, № 2-851, № 2-849, № 2-839, № 2-775, № 2-783, № 2-844, № 2-782, № 2-773, № 2-846, № 2-847, № 2-779, № 2-780, № 2-781, № 2-837, № 2-842, № 2-776, № 2-845, № 2-773, № 2-843, № 2-840, № 2-838, № 2-777, № 2-850, № 2-747.

Як зазначено сторонами та підтверджено матеріалами цивільної справи транспортні засоби, а саме: автомашина марки МЕРСЕДЕС, модель БЕНЦ -412D ПЕ, 1998 року випуску, державний номер НОМЕР_1, автомашина марки Mercedes-Benz, модель 413 CDI 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_2, автомашина марки MERCEDES - BENZ, модель 316, 2001 року випуску, державний номер НОМЕР_3, автомашина марки MAN, модель 14163, 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_4, автомашина марки MAN, модель 8.163, 1998 року випуску, державний номер НОМЕР_5, автомашина марки MERCEDES- BENZ, модель 512D, 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_6, автомашина марки MERCEDES- BENZ, модель 316, 2002 року випуску, державний номер НОМЕР_7, автомашина марки MAN, 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_8, автомашина марки МАХ, модель TGA01, 2001 року випуску, державний номер НОМЕР_9, автомашина марки MERCEDES-BENZ, модель 814, 1999 року випуску, державний номер НОМЕР_10, автомашина марки MAN, модель TGA 26.430, 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_11, автомашина марки MAN, модель TGA 26.363, 2002 року випуску, державний номер НОМЕР_12, автомашина марки MAN, модель TGA03, 2002 року випуску, державний номер НОМЕР_25, автомашина марки MAN, модель 8.163, 2001 року випуску, державний номер НОМЕР_13, автомашина марки MAN, модель 18.232, 1998 року випуску, державний номер НОМЕР_14, автомашина марки DAMLER -CHRYSLER, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_15, автомашина марки DAMLER- BENZ, модель Atego 817, 1998 року випуску, державний номер НОМЕР_16, мотоцикл марки Honda, модель GL 1800, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_17, автомашина марки MERCEDES - BENZ, модель ACTROS, 2001 року випуску, державний номер НОМЕР_18, причіп марки LANGERDORF, модель SKA, І995 року випуску, державний номер НОМЕР_19, мотоцикл марки Honda, модель STI300 1800, 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_20, причіп марки SAMRO, 2001 року випуску, державний номер НОМЕР_21, мотоцикл марки Honda, модель NRX 1800, 2004 року випуску, державний номер НОМЕР_22, автомашина марки ДАЙМЛЕР, модель Бенц ATEGO 817, 1998 року випуску, державний номер НОМЕР_23, автомашина марки ФОЛЬКСВАГЕН, модель LT46, 1999 року випуску, державний номер НОМЕР_24, спадкоємці в установленому законом порядку не зареєстрували.

Суд на підставі ст. ст. 10, 11, 27, 60 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 цього Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Порядок реєстрації транспортних засобів регулюється Законом України «Про дорожній рух» та Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 р. № 1388, зі змінами і доповненнями.

Стаття 34 Закону України «Про дорожній рух», п. 7 Порядку передбачає обов'язкову реєстрацію транспортного засобу при вчиненні угоди про його придбання, яка здійснюється відповідними підрозділами Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Відповідно до ч. 2 п. 35 вищевказаного Порядку, підставою для перереєстрації транспортного засобу є також свідоцтво про реєстрацію та копії договору про поділ спільного майна подружжя, свідоцтва про право на спадщину або рішення суду про визнання недійсним договору купівлі-продажі, міни, дарування, що засвідчено в установленому порядку.

Відповідно до п. 7 Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції (крім транспортних засобів, зареєстрованих до набрання чинності цим Порядком) та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Зазначеним порядком встановлено спеціальний порядок державної реєстрації транспортних засобів.

Отже, державна реєстрація права власності на рухоме майно проводиться за зверненням особи, і законодавством не передбачено підстав для зобов'язання власника зареєструвати таке право.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєструвати з ОСОБА_1 право спільної власності на спадкове майно є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Статтями 151-154 ЦПК України визначені підстави, види та порядок забезпечення доказів. А пунктом 2 частини 1 статті 152 ЦПК України визначено такий вид забезпечення позову як заборона вчиняти певні дії. Тому позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про заборону використання рухомого майна - транспортних засобів до їх реєстрації в установленому законом порядку в даному випадку не можуть бути задоволені.

У відповідності до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Частиною 1 статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Положеннями ст. 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності чи обмежена в його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 60 ЦПК України сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Проте позивач ОСОБА_2 у порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не довела, що їй здійснюються перешкоди в користуванні майном, що згідно з положеннями ст. 391 ЦК України може бути підставою для задоволення позову, та не довела здійснення зі сторони ОСОБА_1 перешкод у реєстрації ОСОБА_2 транспортних засобів.

Як зазначено вище законодавством передбачений спеціальний порядок реєстрації транспортних засобів. Матеріали справи не містять документів, що підтверджують звернення будь-якого із спадкоємців до відповідних органів Державної автомобільної інспекції, в тому числі і ОСОБА_2, та не містять доказів, які б свідчили про створення перешкод ОСОБА_1 іншим співвласникам в реєстрації транспортних засобів.

Порядок здійснення права спільної власності, порядок утримання такого майна, права розпоряджатись своєю часткою визначено положеннями глави 26 ЦК України.

Однак ОСОБА_2, звертаючись до суду з вимогою про зобов'язання відповідача ОСОБА_1 надати дозвіл на використання транспортних засобів, не обґрунтувала та не довела правових підстав таких вимог та порушення своїх прав.

Отже, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 72, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зобов'язання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєструвати з ОСОБА_1 право спільної власності на спадкове майно та заборонити використання цього майна до його реєстрації - відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном та його реєстрації, про зобов'язання ОСОБА_1 надати дозвіл ОСОБА_2 на реєстрацію транспортних засобів в Державній автомобільній інспекції та дозвіл на використання транспортних засобів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції.

Суддя: Г.В. Бєсєда