Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 316/3127/14-ц
провадження № 22-ц/778/5587/15
головуючий у 1 інстанції: Ткаченко І.М.
суддя-доповідач: Осоцький І.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Осоцького І.І.

суддів: Кухаря С.В.

Панкеєва О.В.

секретаря: Семенчук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 26 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визначення права власності на частку в спільній власності, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідачів про визначення права власності на частку в спільній власності, зазначивши, що він є співвласником квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Квартира була приватизована членами його сім'ї, як спільна власність. На даний час позивач бажає розпоряджатися своєю часткою на свій розсуд.

Позивач просив суд визнати за ним визначення право власності на ? частку квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 26 серпня 2015 року у задоволені позову відмовлено.

ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для зміни рішення суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини.

Відмовляючи у задоволенні позову про визначення права власності на ? частку в спільній власності, суд обгрунтовно виходив з того, що вказані вимоги заявлені в протиріч порядку встановленим нормами ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що на сторони шляхом приватизації отримали свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1, виданого ВО „Запорізька АЕС" 05.05.1994 року і мають спільній сумісній власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1

З позовних вимог слідує, що позивач просив виділити йому ? частку із спільної сумісної власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 без зазначення такого виділу в натурі, тобто без зазначення виділення відокремленої частини цієї квартири із окремим входом до такої частки.

Проте за вимогами норм ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статею 364 цього Кодексу, яка передбачає, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співласникком у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно.

Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об»єктів нерухомого майна № 55 від 18.06.2077 року затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства передбачено, що за висновком щодо технічної можливості виділу частки об»єкту нерухомого майна зазначається виділена в натурі відокремлена частина об»єкту нерухомого майна із окремим до неї входом, а за висновком щодо технічної можливості поділу об"єкта нерухомого майна зазначається, що об"єкт за технічними характеристаками поділено та склад новоутворених об"єктів нерухомого майна.

Проте позовних вимог про поділ спільного сумісного майна на частки, які новоутворюються для кожного із співласників з визначенням йому ? частки у цьому майні, що передбачено вимогами ст. 372 ЦК України позивач в суд не пред'являв.

Таким чином позовні вимоги про визначення права власності на ? частку в спільній власності, що є вимогами про виділ частки із майна, яке є спільною сумісною власністю без зазначення виділу в натурі відокремленої частини цієї квартири із окремим входом до такої частки не можуть бути задовлені, бо це не відповідає передбаченому нормами цивільного законодавства способу захисту прав фізичних осіб.

Однак відмова у заявленому позові з підстав відсутності державної реєстрації права власності на приватизоване в 1994 році житло з посиланням на вимоги норм ЦК України, який набрав чинності з 2004 року є неправильним застосування норм матеріального права, бо є застосованням закону, який не поширюється на ці правовідносини. За діючим на час приватизації житла сторін нормами ЦК України не передбачалося набуття права власності на нерухоме майно з часу державної реєстрації такого права.

Таким чином рішення підлягає зміни в частині правового обгрунтування відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 до відповідачів, бо визначення права власності на ? частку в спільній власності на майно без зазначення виділу в натурі відокремленої частини цієї квартири із окремим до неї входом не відповідає передбаченому нормами цивільного законодавства способу захисту прав фізичних осіб.

При цьому неявка апелянта, належним чином повідомленого про час і місце апеляційного перегляду справи, не впливає на висновку суду в цій справі.

Керуючись ст., ст. 307, 309, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 26 серпня 2015 року у цій справі змінити в частині правового обгрунтування відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визначення права власності на частку в спільній власності.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: