АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/3955/14-ц Номер провадження 22-ц/786/2364/15Головуючий у 1-й інстанції Гудков С. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Буленко О.О.,

Суддів: Бондаревської С.М., Триголова В.М.

при секретарі Ачкасовій О.Н.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 червня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення права користування чужою земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з відповідним позовом. В обґрунтування позову вказав, що згідно договору купівлі-продажу від 20 вересня 1980 року йому належить 7/20 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарчих побудов, розташованих по вул..Радянській 195 м.Лубни, Полтавської області. Інші 13/20 частини житлового будинку, згідно договору дарування, належать відповідачу , Межа земельної ділянки, що належить відповідачеві, проходить поряд із стіною частини житлового будинку, яка належить позивачу. Відповідач закрив прохід до стінки житлового будинку, що належить позивачу, поставивши цегляний паркан, внаслідок чого позивач позбавлений можливості проводити ремонтні роботи та обслуговувати свою частину будинку, що розташований з боку земельної ділянки ОСОБА_4 На підставі ст.401ЦК України, ст.ст.98-100 ЗК України, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач прохає встановити безстроковий та безоплатний сервітут.

Рішенням Лубенського міськрайонного судуПолтавської області від 24 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення права користування чужою земельною ділянкою задоволено.

Встановлено безстроковий та безоплатний земельний сервітут, згідно висновку судової земельно-технічної експертизи № 127 від 27.03.2015 року, шляхом надання ОСОБА_3 право використання частини земельної ділянки, власником якої є ОСОБА_4, яка розташована за адресою вул.Радянська, 195, м.Лубни, Полтавської області, для задоволення потреби проходу до стіни житлового будинку з боку території двору, де є власником ОСОБА_2 за адресою вул.Радянська, 195, м.Лубни, Полтавської області та проведення ремонту, профілактичного і санітарного обслуговування вказаної житлової будівлі з боку земельної ділянки, яка належить, згідно державного акта на право приватної власності на землю ІІІ-ПЛ № 035386, виданого на підставі рішення виконкому Лубенської міської ради від 26.04.2000 р. № 82 ОСОБА_2, що проходить по точках "Б", "Г", "Д", "Ж". Довжина земельної ділянки земельного сервітуту 10,57м (11,05-0,48), ширина - 1,0м. Площа земельної ділянки для встановлення земельного сервітуту складає 10,57 кв.м.

Зобов'язано ОСОБА_2 демонтувати частину цегляної огорожі на проміжку від точки "В" до точки "Г". (додаток № 6 судової земельно-технічної експертизи № 127 від 27.03.2015 р.)

Зобов'язано ОСОБА_3 замість демонтованої частини цегляної огорожі на проміжку від точки "В" до точки "Г" влаштувати хвіртку . (додаток № 6 судової земельно-технічної експертизи № 127 від 27.03.2015 р.)

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок .

З даним рішенням не погодився відповідач та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, в звязку з порушенням судом норм матеріального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

При цьому апелянтом зазначено, що судом першої інстанції не було враховано, що позивач пропустив строки позовної давності, оскільки спірну огорожу ним було побудовано ще 5 років тому.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, що зявились в судове засідання приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітут,суд першої інстанції виходив з того, що без встановлення земельного сервітуту позивач не має можливості обслуговувати частину житлового будинку, а варіант запропонований експертом у висновку судової будівельно технічної експертизи є найменш обтяжливим для відповідача.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив та оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно зі ст. 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Отже, вимагати встановлення земельного сервітуту може власник або землекористувач земельної ділянки, способом найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Судом першої інстанції вірно встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що позивачу згідно договору купівлі-продажу від 20 вересня 1980 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Лубенської держнотконтори належить 7/20 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарчих побудов, розташованих по вул..Радянській 195 м.Лубни, Полтавської області, які розташовані на земельній ділянці площею 0,1046 га із яких 0,05 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,0546 га для ведення особистого селянського господарства, що належать останньому на підставі державного акта на право приватної власності на землю ІV ПЛ №008785 (а.с.10).

Інші 13/20 частини житлового будинку, згідно договору дарування від 01.06.1993 року (а.с.110-111), належать відповідачу ОСОБА_4, які розташовані на земельній ділянці площею 0,1314 га, із яких 0,0800 га для обслуговування житлового будинку та 0,0514 для ведення особистого підсобного господарства та належить останньому на підставі державного акта на право приватної власності на землю ІІІ ПЛ №035386 (а.с.61) .

Межа земельної ділянки, що належить відповідачеві, проходить поряд із стіною частини житлового будинку, яка належить позивачу. Відповідач закрив прохід до стінки житлового будинку, що належить позивачу, поставивши цегляний паркан, внаслідок чого позивач позбавлений можливості проводити ремонтні роботи та обслуговувати свою частину будинку, що розташований з боку земельної ділянки ОСОБА_4

На неодноразові звернення позивача до відповідача з проханням надати можливість із території земельної ділянки останнього провести ремонтні роботи стіни та відмостки будинку, ОСОБА_3 отримував відмову від відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем вживались різні заходи щодо вирішення спірного питання з відповідачем щодо меж земельних ділянок.

Так, відповідно до акту комісії по вирішенню спорів щодо меж земельних ділянок, які перебувають у власності і користуванні громадян від 17 вересня 2014 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Лубенської міської ради за № 221 від 24 вересня 2014 року., комісією було рекомендовано сторонам у справі на засадах добросусідства провести обмін частинами земельних ділянок, що перебувають у їхній власності, або вирішити земельний спір шляхом встановлення сервітуту з метою забезпечення належного обслуговування та утримання будинку / а.с. 13-14/.

Згідно п.2 ст. 395 ЦК України одним із видів речових прав на чуже майно є право користування ( сервітут).

Частиною 3 ст. 402 ЦК України передбачено, що у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач заперечує проти встановлення сервітуту.

Згідно п. 22-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ № 7 від 16.04.2004 передбачено, що вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд має враховувати, що земельний сервітут встановлюється відносно певного об'єкта і не залежить від власників цих об'єктів, оскільки його дія зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої його встановлено, до іншої особи (частина перша статті 401 ЦК, частина перша статті 101 ЗК), а при встановленні особистого сервітуту права закріплюються за певною особою і він припиняється внаслідок її смерті (частина друга статті 401, пункт 6 частини першої статті 406 ЦК).

Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи № 127 існує технічна можливість встановити земельний сервітуту на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_5для обслуговування частини житлового будинку, що належить ОСОБА_3 та розташована АДРЕСА_1, стіна якого проходить уздовж земельної ділянки, що належить ОСОБА_4

Експертом запропоновано один варіант встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці ОСОБА_4для ремонту зовнішньої стіни житлового будинку, що належить ОСОБА_3за умови демонтажу частини цегляної огорожі на проміжку від точки "В" до точки "Г" та влаштування ОСОБА_3 хвіртки. (а.с.84-96),

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства, закріплений законом принцип добросусідства власників земельних ділянок, потреба позивача у проведенні обслуговування та ремонтних робіт стіни частини житлового будинку, що йому належить на праві приватної власності, , місцевий суд дійшов вірного висновку про встановлення на користь ОСОБА_3земельного сервітуту у вигляді проходу до стіни житлового будинку з боку території двору, де є власником ОСОБА_2 за адресою вул.Радянська, 195, м.Лубни, Полтавської області та проведення ремонту, профілактичного і санітарного обслуговування вказаної житлової будівлі з боку земельної ділянки, яка належить, згідно державного акта на право приватної власності на землю ІІІ-ПЛ № 035386, виданого на підставі рішення виконкому Лубенської міської ради від 26.04.2000 р. № 82 ОСОБА_2, що проходить по точках "Б", "Г", "Д", "Ж",оскільки вказаний варіант є найменш обтяжливим для відповідача

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що прибудова А1-1 , яка в даний час перебуває у власності позивача не є самовільною прибудовою. Оскільки, в матеріалах справи мається технічний паспорт на 7/20 частину житлового будинку, вул.Радянська, 195, яка належить позивачу, який виготовлений ПП "Бюро послуг та консультацій " (а.с.73-78) . У вищевказаному технічному паспорті спеціалісти підприємства не зазначили інформації щодо яких-небудь самовільних будівель.

Крім цього, з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.30) вбачається, що всі будівлі, які зазначені у вищевказаному технічному паспорті, зареєстровані належним чином в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, тобто побудовані законно, належним чином .

Також, колегія суддів вважає, що доводи апелянта щодо порушення позивачем строків позовної давності щодо захисту свого права на усунення перешкод у вигляді знесення частини паркану не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, позивачем вживались різні заходи щодо вирішення спору про доступ до стіни належного йому будинку, серед яких неодноразові звернення до самого відповідача та до спеціальної комісії по вирішенню спорів щодо меж земельної ділянки.

Крім того, ОСОБА_4 продовжує чинити перешкоди ОСОБА_6 у доступі до належної йому частини будинку, а тому , на думку колегії суддів, оскільки вимоги позову ОСОБА_6 полягають в усуненні порушення, яке триває і має місце на момент предявлення позову, то з ним можна звернутися в будь-який час, поки існує правопорушення.

Висновки суду першої інстанції відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, і закон який їх регулює.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 24 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : О.О. Буленко

Судді: С.М.ОСОБА_7Триголов