Провадження № 2-2203/15
Справа № 760/1463/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 березня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва
в складі головуючого судді - Букіної О.М.
при секретарі - Назарчук Н.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, -
26.01.2015 року позивач ПрАТ «Просто-страхування» звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив стягнути з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» страхове відшкодування в порядку регресу в сумі 20 752,67 грн., з ОСОБА_1 розмір франшизи в сумі 1000,00 грн., а також стягнути з відповідачів понесені судові витрати пропорційно до задоволених вимог.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26.02.2013 року між ПрАТ «Просто-страхування» та ТОВ «ВДС Інвест» було укладено договір страхування № АТК 223290 майнових інтересів власника автомобіля «BMW» реєстраційний номер НОМЕР_3.
Зазначає, що 18.11.2013 року на вул. Ш. Руставелі в м. Київ, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу марки «Volkswagen Golf», д/н НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1 та «BMW», д/н НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_3
Постановою Печерського районного суду м. Києва від 23.01.2014 року ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні ДТП, що сталася 18.11.2013 року.
Постановою Печерського районного суду м. Києва від 07.02.2014 року ОСОБА_1 було визнано винною у скоєнні ДТП, що сталася 18.11.2013 року.
Оскільки цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Volkswagen Golf», д/н НОМЕР_2, була застрахована ПрАТ «УОСК», позивач зазначає, що він має право зворотної вимоги до зазначеного товариства в розмірі 20 752,67 грн., а до відповідача-2 в розмірі 1000,00 грн., що дорівнює розміру франшизи встановленої Полісом №АС/5230560 від 18.11.2013 року.
Враховуючи вищевикладене, позивач просив позов задовольнити в повному обсязі.
В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву в якій просив розглядати справу у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідачів в судове засідання не заперечує.
Відповідач ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, про дату та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд до відома не поставила.
Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, суд, враховуючи згоду позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Згідно ст. 1 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Відповідно до ст. 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Згідно ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.
Судом встановлено, що 18.11.2013 року на вул. Ш. Руставелі в м. Київ, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу марки «Volkswagen Golf», д/н НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1 та «BMW», д/н НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_3 (а.с.13-14).
Постановою Печерського районного суду м. Києва від 23.01.2014 року ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні ДТП, що сталася 18.11.2013 року та піддано до адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Дана постанова набрала законної сили станом на 17.03.2014 року (а.с.15-16).
Згідно з постановою Печерського районного суду м. Києва від 23.01.2014 року вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм - ОСОБА_3 п. 10.9 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року.
Разом з тим, постановою Печерського районного суду м. Києва від 07.02.2014 року ОСОБА_1 було визнано винною у скоєнні ДТП, що сталася 18.11.2013 року та піддано до адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Дана постанова набрала законної сили станом на 17.06.2014 року (а.с.17).
Згідно з постановою Печерського районного суду м. Києва від 07.02.2014 року вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм - ОСОБА_1 п. 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року.
Таким чином, дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху обома водіями: як ОСОБА_3, так і ОСОБА_1
Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення" (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення.
Згідно з положеннями ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, вина ОСОБА_3 та ОСОБА_1 встановлена та в порядку ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає.
26.02.2013 року між ПрАТ «Просто-страхування» та ТОВ «ВДС Інвест» було укладено договір страхування № АТК 223290 майнових інтересів власника автомобіля «BMW» реєстраційний номер НОМЕР_3 (а.с.6).
Відповідно до рахунку-фактури № АС-00004009 від 18.12.2013 року та № АС-00000868 від 26.03.2014 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «BMW 520» д/н НОМЕР_3 внаслідок пошкодження при ДТП, складає 43 505,33 грн. (а.с.34,56).
Відповідно до п.22.1. ст. 22 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.
Згідно ст. 29 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Згідно ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до Страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке Страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Volkswagen Golf», д/н НОМЕР_2, відповідача-2 ОСОБА_1 була застрахована ПрАТ «УОСК», згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/5230560 від 18.11.2013 року (а.с.60). Згідно даного Полісу, розмір франшизи становить 1000,00 грн.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Згідно п. 3 Постанови Верховного суду України №6 від 27 березня 1992 року, особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими. У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.
Відповідно до п.36.3 ст. 36 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача-1 на користь позивача суму страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 20 752,67 грн. (43 505,33 грн. (сума страхової компенсації) : 2 - 1000,00 грн. (франшиза) = 20 752,67 грн.).
Відповідно до п.12.1. ст. 12 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.
Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Згідно п.36.6. ст. 36 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
Відповідно до ст. ст. 22, 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за винятком випадків, передбачених законом. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно положень ст.ст. 1187, 1188 Цивільного кодексу України шкода спричинена джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до п.16 Постанови "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" передбачено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Пленум Верховного суду України у Постанові „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.1992 року (із змінами та доповненнями) роз'яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Більше того при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов'язок по її відшкодуванню лише тоді, коли шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого (абз. 1, 2 п. 2 Постанови).
Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача-2 на користь позивачу франшизу передбачену Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/5230560 від 18.11.2013 року в розмірі 1000,00 грн.
Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
На момент розгляду справи, вимоги позивача щодо виплати матеріальної шкоди відповідачами в добровільному порядку не виконано.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ПрАТ «Просто-страхування» суми страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 20 752,67 грн., а з відповідача ОСОБА_1 1000,00 грн.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволених вимог, а саме з відповідача-1 в розмірі 232,39 грн., а з відповідача-2 розмірі 11,21 грн.
На підставі викладеного, керуючись Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст. 16, 979, 988, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10-11, 57-61, 88, 169, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, задовольнити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на користь Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» страхове відшкодування в розмірі 20 752,67 грн., судовий збір в розмірі 232,39 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» страхове відшкодування в розмірі 1000,00 грн., судовий збір в розмірі 11,21 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: