Справа № 450/652/14 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/783/1378/15 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

при секретарі: Бадівській О.О.

за участю: представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ДТГО «Львівська залізниця» на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 листопада 2014 року у справі за позовом ДТГО «Львівська залізниця» до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИЛА:
ДТГО «Львівська Залізниця» звернулась з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. У позовній заяві просить суд зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця», а саме звільнити самовільно зайняту земельну ділянку в межах Сороки - Львівської сільської ради на 6 км+334 - 6км+332 в межах станції «Дубляни Львівські» з правої сторони за ходом кілометрів та демонтувати цегляний гараж, дерев`яну альтанку та металеву сітчасту огорожу розміром 8 м х 12 м, які розміщені на цій земельній ділянці; стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову покликається на те, що 18.04.2013 року виявлено, що на 6 км +334 - 6 км+332 в межах станції «Дубляни-Львівські з правої сторони за ходом кілометрів, при ширині смуги відведення залізниці 80 м., на відстані 56 м. від осі головної колії ОСОБА_2 самовільно, без будь - яких правових підстав встановлено цегляний гараж з дерев`яною альтанкою, які огороджено металевою сіткою розміром 8 м х 12 м. Таким чином, права залізниці на користування належною їй земельною ділянкою за її цільовим призначенням, а саме для забезпечення функціонування залізничного транспорту, порушені. До правовідносин, що виникли між сторонами позивач вважає необхідним застосувати: норми Земельного кодексу УРСР від 25.10.1922 року, Загальних основ землекористування та землеустрою, затверджених Постановою ЦВК СРСР від 1928 року, згідно яких усі землі, які знаходилися фактично у виключному віданні уповноважених органів (в тому числі Народного Комісаріату СРСР шляхів сполучення), рахуються закріпленими за ними та, за відсутності їх згоди, можуть бути вилучені лише у спеціальному порядку. При цьому землі транспорту (зокрема землі залізниць) відносилися до земель спеціального призначення щодо яких був встановлений спеціальний порядок відводу, реєстрації землекористування та вилучення земельних ділянок. На момент виникнення в 1956 році права Залізниці на землі смуги відведення в адміністративних межах Сороки-Львівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі відповідно до п.п. 54,55 Общих начал землепользования и землеустройства (Постанова ЦИК СССР 15.12.1928). Всупереч зазначеному вище, земельна ділянка смуги відведення Залізниці без попереднього її вилучення була самовільно зайнята відповідачем, який встановив на спірній ділянці цегляний гараж з дерев`яною альтанкою, які огороджені металевою сіткою розміром 8 м х 12 м. Також, позивач вважає, необхідним застосувати ч. 2 ст. 152 ЗК України, що стосується захисту права користування спірною земельною ділянкою; 212 ЗК України, що стосується поверненню спірної земельної ділянки. На підставі наведеного просить суд задоволити заявлені позовні вимоги.
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 листопада 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Дане рішення оскаржив перший заступник начальника ДТГО «Львівська залізниця» - Єфіменко О.А. подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що суд не взяв до уваги докази Залізниці, що станом на 1956 рік і розробки у 1956 році Плану смуги відведення чинне законодавство не передбачало вимог оформлення державних актів та не врахував, що відповідно до ст. 195 ЗК УРСР було передбачено реєстрацію землекористувань. Також звертає увагу, що в порушення ст. 57 ЦПК України суд не прийняв до уваги План смуги відведення 1956 року, як належний та допустимий доказ розміщення на спірній земельній ділянці залізничної колії.

Просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 листопада 2014 року та ухвалити нове рішення, яким позов Залізниці у цій справі задовольнити повністю і стягнути на користь Залізниці з відповідача судові витрати.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ДТГО «Львівська залізниця» районний суд виходив з того, заявлені вимоги є необгрунтованими, оскільки позивачем не представлено суду доказів, що підтверджують його право користування спірною земельною ділянкою.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 410 ЦК України передбачено, що землекористувач має право користуватися

земельною ділянкою в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про залізничний транспорт» (далі - ЗУ «Про залізничний транспорт») землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до ЗК України та Закону України «Про транспорт» (далі - ЗУ «Про транспорт»).

Частиною 2 ст. 6 ЗУ «Про залізничний транспорт» встановлено, що до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про транспорт» до земель транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту згідно із Земельним кодексом України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об`єктів транспорту.

Згідно ст.68 ЗК України До земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Судом встановлено, що згідно Акту обстеження земельної ділянки від 18.04. 2013 року комісія в складі: начальника сектору майнових та земельних ресурсів ВП «Львівська дирекція залізничних перевезень» Бобеляк Р.І., інженера-землевпорядника ВП «Львівська дистанція захисних лісонасаджень» Пигитяк М.О., секретаря Сороки-Львівької сільської ради Волошин Л.А. здійснила обстеження земельної ділянки ДТГО «Львівська залізниця» в межах території Сороки-Львівські сільської ради, де виявили, крім іншого, на 6 км +334 - 6 км +332 з правої сторони по ходу кілометрів, на відстані 56м від осі головної колії, при смузі відведення 80 м, сторонніми особами встановлено кам`яний гараж з дерев`яною альтанкою, які огороджені металевою сіткою розміром 8 м х 12 м. Жодних дозволів на встановлення вищезгаданих об`єктів на вказаній земельній ділянці відповідачці ОСОБА_2 . Сороки-Львівська сільська рада не надавала (а.с. 11).

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 23.07.2013 року, складений Держаною ІСГ в Львівській області підтверджується, що ОСОБА_2 самовільно зайняла земельну ділянку площею 0, 0096 га із земель ДТГО «Львівська залізниця» в лісозахисній смузі. На даній земельній ділянці побудованого капітальний гараж та літню альтанку, землі залізничного транспорту, за межами населеного пункту в межах території станції «Дубляни - Львів» (а.с. 16).
Статтею 212 ЗК України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.
Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На підставі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 не доведено правомірність користування земельною ділянкою та встановлення на ній цегляного гаража з дерев`яною альтанкою таметалевої сітки. Окрім того, ОСОБА_2 не заперечила в апеляційному суді, що нею самочинно збудовано зазначені об`єкти на цій земельній ділянці.

Окрім того, судом встановлено, що 23.07. 2013 року Державною ІСГ в Львівській області винесено припис № 981 згідно якого ОСОБА_2 зобов`язано до 23.08. 2013 року звільнити самовільно зайняту земельну ділянку. Внаслідок невиконання зазначеного припису Державною ІСГ в Львівській області винесено Постанову про накладення адміністративного стягнення № 5-БЯ від 25.07. 2013 року згідно якої на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170 грн. за порушення ст. 53 - 1 КУпАП. 04.09.2013 року Державною ІСГ в Львівській області винесено постанову про накладення адміністративного стягнення № 11-БЯ згідно якої ОСОБА_2 притягнено до адміністративної відповідальності заст. 188 - 5 КУпАП, за невиконання припису № 981 від 23.07. 2013 року (а.с. 17, 19, 23)
Із акту обстеження земельної ділянки від 26.12. 2013 року вбачається, що комісія в складі: інженера - землеупорядника ПЧЛ-1 ОСОБА_3 , інженера сектору майнових та земельних ресурсів ДН-1 ОСОБА_4 , інженера технічного відділу ПЧЛ-1 ОСОБА_5 повторно здійснила обстеження земельної ділянки ДТГО «Львівська залізниця» в межах Сороко - Львівської сільської ради Пустомитівського району, де встановила на 6 км +334 - 6км +332 з правої сторони за ходом кілометрів, на відстані 56м від осі головної колії, при смузі відведення 80м, гр. ОСОБА_2 залишається встановлений цегляний гараж з дерев`яною альтанкою, які огороджені металевою сіткою розміром 8 м х 12 м (а.с. 25).
Згідно з пунктом 4 ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Статтями 1 і 4 Положення Про землі, надані транспорту, затвердженого Постановою Центрального виконавчого комітету СРСР № 58 і Ради народних комісарів СРСР № 50 від 07.02.1933 року, передбачалося, що землями, наданими транспорту (в т. ч. і залізничному), визнавались землі, зайняті залізничними шляхами та іншими об`єктами залізничної інфраструктури. Дане Положення діяло до набрання чинності Постановою Ради Міністрів СРСР від 08.01.1981 року № 24 Про затвердження Положення про землі надані транспорту.

Нормами чинних на момент набуття права на земельні ділянки залізницею у 1962 році нормативно-правових актів, а саме ЗК УРСР від 25.10.1922 року, Загальних основ землекористування та землеустрою, затверджених Постановою ЦВК СРСР від 1928 року, передбачалось, що землі, які знаходитися фактично у виключному віданні уповноважених органів (у тому числі НК СРСР шляхів сполучення), рахуються закріпленими за ними та за відсутності їхньої згоди можуть бути вилученими лише у спеціальному порядку. Разом з тим, вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі, відповідно до п. п. 54, 55 Общих начал землепользования и землеустройства (Постанова ЦИК СССР 15.12.1928 року).

В контексті ст. 17 Закону України Про основи містобудування долучений до матеріалів справи План смуги відведення залізниці є містобудівною документацією, яка є основою для вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб.

Районний суд залишив поза увагою, що відповідно до плану смуги відведення Залізниці відведено під залізничну колію на лінії Львів-Ківерці Львівської залізниці земельну ділянку, право користування якою не підлягало посвідченню Державним актом на постійне користування земельною ділянкою у зв`язку з відсутністю в 1956 році законодавчого врегулювання державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою та посвідчення цього права Державними актами на право постійного користування землею та безпідставно не взяв до уваги План межі смуги відведення лінії Львів-Ківерці Львівської ж.9 в адміністративних межах Брюховицького району Львівської області (а.с. 26-29).

Земельні ділянки відводилися залізниці в користування на підставі постанови Ради Міністрів СРСР від 27 січня 1962 року № 83, Інструкції про норми і порядок відведення земель для залізниць і використання смуги відведення, затвердженої Міністерством шляхів сполучення СРСР 30 січня 1963 року, та нормами відведення земель для залізниці СН 468-74, затвердженими постановою Держбуду СРСР від 19 грудня 1974 року № 247.

Вказані правові акти не суперечать Конституції та законам України, тому відповідно до постанови Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» застосовуються на території України до прийняття відповідних актів законодавства України.

За змістом ч. 4 ст. 84 ЗК України землі під державними залізницями не можуть передаватися у приватну власність.

До земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації, захисні і укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту. (ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про транспорт»). Ця норма закону кореспондується з положенням ст. 68 ЗК України.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, районний суд не врахував того, що право ДТГО «Львівська залізниця» мати у своєму користуванні земельну ділянку в межах смуги відведення для забезпечення функціонування залізничного транспорту передбачено ч.1,2 ст. Закону України «Про залізничний транспорт», ч.1 ст. 11, ч.1 ст. 23 Закону України «Про транспорт», ст. 68, ч.4 ст. 84 Земельного кодексу України.

Вищенаведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14 жовтня 2014 року у справі №3-150гс14 у подібних правовідносинах, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що встановлені вище обставини не були взяті до уваги судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, його висновки щодо необґрунтованості позовних вимог, суперечать матеріалам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права та ухвалення незаконного рішення, у зв`язку із чим рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 листопада 2014 року підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ДТГО «Львівська залізниця», яким слід зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця» шляхом звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки в межах Сороки Львівської сільської ради на 6км+334 6км+332 в межах станції Дубляни-Львівскі з правої сторони за ходом кілометрів та демонтувати цегляний гараж, дерев`яну альтанку та металеву сітчасту огорожу розміром 8м х 12м, які розміщені на цій земельній ділянці.

Окрім того, статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Тому, оскільки позов задоволено із ОСОБА_2 в користь ДТГО «Львівська залізниця» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 365 грн. 40 коп. судових витрат.

Суд першої інстанції на зазначені вище положення законів та обставини справи уваги не звернув та не надав їм належної оцінки. Разом з тим, вони мають важливе значення для правильного вирішенні справи.

У порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України суд першої інстанції не з`ясував належним чином фактичних обставин справи, чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги й заперечення сторін, та якими доказами вони підтверджуються, що мало суттєве значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст..ст.309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:
Апеляційну скаргу ДТГО «Львівська залізниця» задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка знаходиться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця» шляхом звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки в межах Сороки Львівської сільської ради на 6км+334 6км+332 в межах станції Дубляни-Львівскі з правої сторони за ходом кілометрів та демонтувати цегляний гараж, дерев`яну альтанку та металеву сітчасту огорожу розміром 8м х 12м, які розміщені на цій земельній ділянці.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» 365 грн. 40 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс
Судді М.М. Шандра
І.І. Кабаль