Справа № 274/926/14-ц
Провадження № 2/0274/71/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.02.2015 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі головуючого судді: Зайцева А.В. з участю секретаря Рудакової А.В. розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Бердичеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання дитини, - в с т а н о в и в

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить відібрати її дитину - неповнолітню доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідачки, яка є її матір"ю та бабусею для її дитини посилаючись на те, що батьки мають переважні права на особисте виховання дитини, переважні права на проживання дитини з ними, вимагати відібрання дитини від будь-якої особи, яка тримає дитину у себе не на підставі закону або рішення суду.

При цьому вказує на те, що відповідачка з 2011 року без законних підстав утримує її дитину за своїм місцем свого проживання, чинить перешкоди у спілкуванні з нею, внаслідок чого, вона як мати своєї дитини, позбавлена можливості приймати участь у її вихованні та утриманні. Вона приймає усі залежні від неї заходи, щоб виховувати та доглядати свою доньку, однак відповідачка всупереч цьому не дозволяє бачитися та спілкуватися з дитиною, турбуватися про неї, її стан здоров'я та розвиток, створює перешкоди у здійсненні нею свого материнського обов'язку.

В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав вказаних у позовній заяві.

Відповідачка та її представник заперечуючи проти задоволення позову посилаються на те, що позивачка з моменту народження дитини не займалася її вихованням, не цікавилася станом її здоров'ям та життям, і таким чином ухилялася від свого материнського обов'язку. В жовтні 2011 року, позивачка добровільно залишила свою доньку у неї, за її місцем проживання, і з того часу не приймає участі в її утриманні, та вихованні, матеріальної допомоги не надає. Вона ж виховує дитину, яка проживає разом з нею, дитина при цьому отримує від неї належний догляд, а тому бажає, щоб дитина позивачки, а її онука і надалі проживала з нею, оскільки вважає, що мати дитини не зможе належним чином дбати про неї, виховувати її, і при цьому буде негативно впливати на її розвиток.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Бердичівської міської ради проти задоволення позовних вимог не заперечила.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно вимог ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд роз'яснив сторонам їх обов'язок подати суду свої докази. Сторони вважали, що наявні у справі докази є достатніми для обґрунтування їх позовів та вирішення справи по суті, надання інших доказів вважали непотрібним.

Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог та на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Судом встановлено, що позивачка по справі є матір'ю - одиначкою дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. З жовтня 2011 року, донька позивачки проживає за місцем проживання відповідачки по справі - ОСОБА_2 яка є її бабусею, та матір"ю позивачки. Між сторонами склалися неприязнені відносини, з приводу виховання дитини, та визначення її місця проживання, у зв"язку з чим відповідачка чинить перешкоди щодо реалізації позивачкою своїх батьківських обов'язків щодо виховання дитини, оскільки вважає, що позивачка внаслідок свідомого нехтування своїми обов'язками, не спроможна забезпечити дитині належне виховання та піклування.

Згідно роз'яснень п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Як убачається з матеріалів справи, у відповідності до вимог ст.10, 60 ЦПК України не доведено належними доказами, що позивачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не доведено її винну поведінку як матері, а тому суд вважає, що доводи відповідача не знайшли свого підтвердження при розгляді справи.

Таким чином, вирішуючи позовні вимоги щодо відібрання дитини і повернення її матері, суд бере до уваги ставлення матері дитини - позивачки по справі до виконання своїх батьківських обов'язків, прихильність дитини до осіб, у яких вона перебуває, вік дитини, стан її здоров'я, можливість матері забезпечити належне виховання дитині, характер їхніх взаємовідносин, і виходить з того, що відповідно до ст.7 Конвенції «Про права дитини», дитина, наскільки це можливо, має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Саме батьки відповідно до вимог ст. 150 СК України зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину.

Стаття 151 СК України забезпечує право саме батьків щодо виховання дитини. Так, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними/ст.163 СК України/.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом /ст.153 СК України/

Щодо посилань відповідача на врахування інтересів дитини, то відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 р., малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Позивачка є матір"ю дитини ОСОБА_3, у шлюбі не перебуває, інших дітей не має, має добрий стан здоров'я, у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра на обліку не перебуває. Проживає у приватному власному будинку житловою площею 87.9 кв.м., загальною площею 137,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1, характеристика житлової площі - добра. На житловій площі зареєстровані 2 особи: позивачка та її донька ОСОБА_3

Згідно характеристики з місця проживання позивачки, позивачка за місцем проживання у вживанні алкогольними та наркотичними речовинами помічена не була, громадський порядок не порушувала, скарги на її поведінку від сусідів не надходило.

На теперішній час, позивачка працює, має самостійний постійний дохід, за місцем роботи характеризується позитивно.

Представник органу опіки та піклування Бердичівської Ради, вважає доцільним повернути дитину на виховання та проживання разом із матір"ю - позивачкою по справі.

Таким чином, враховуючи викладене, вимоги позивачки про відібрання дитини її доньки ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

Судом не встановлено наявності підстав за ч.3 ст.161 СК України для передачі дітей бабусі - відповідачці по справі, також не встановлено, що позивачка своєю поведінкою може зашкодити здоров'ю та розвитку своєї дитини. Зазначені обставини не можуть бути доведені лише припущеннями і поясненнями свідків, які не є беззаперечними і надані щодо обставин, які мали місце 2-3 роки тому.

У відповідності до вимог ч.2 ст.163 СК України батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду.

Крім того, при вирішенні даного питання суд зобов"язаний постановити рішення, яке відповідало б інтересам малолітньої дитини. Так, потреба дитини проживати разом з батьками, а не з іншими родичами, є природною. Ні бабуся, ні інші родичі в повній мірі не здатні забезпечити того середовища, яке створюють саме батьки. Саме тому батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки, інші родичі по відношенню до дітей повинні враховувати не свої інтереси, а насамперед інтереси дітей, саме їх інтереси повинні бути предметом їх основного піклування, діти повинні зростати в умовах турботи, і з боку батьків, і з боку інших родичів, незалежно від того, проживає хтось з них окремо від дитини або ні.

А тому, з огляду на вказане, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки про відібрання її дитини і передає її позивачці. Підстав за ч.5 ст.170 СК України для негайного відібрання дитини не встановлено. При цьому суд зауважує на тому, що на теперішній час дитина має вік 10 років, і позбавлення її саме батьківського піклування, перешкоджання у їх проживанні з матір"ю, зволікання зі зміною місця проживання може стати в подальшому для дитини серйозною душевною травмою. Для мінімізації дискомфорту при зміні місця проживання дітей необхідний певний період адаптації та зусилля обох сторін: і бабусі - відповідачки по справі, з якою проживала дитина, і матері, якій дитина передається.

При цьому, враховуючи те, що в даних конкретних обставинах справи сторони важко знаходять взаєморозуміння в питаннях що пов'язані з дитиною, тому судом звертається увага на те, що сторони для забезпечення інтересів дитини повинні їх виділити для себе як найважливіші, і для забезпечення цієї спільної мети та створення гармонійних умов для виховання і розвитку дитини дотримуватися у своїх взаємовідносинах взаємної поваги.

Керуючись ст.ст. 10, 57, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання дитини задовольнити повністю.

Відібрати малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, від бабусі ОСОБА_2 та передати її матері ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його оголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подавати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя: