Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/520/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Цоток В. В.
Доповідач Дьомич Л. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

15.04.2015 Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

головуючого судді: Дьомич Л.М.

суддів: Голованя А.М.; Письменного О.А.

з участю секретаря: Лазаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка представляє інтереси ОСОБА_3 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зміну умов договорів купівлі-продажу, зменшення їх ціни, стягнення ? частини отриманих коштів за договорами купівлі-продажу та відшкодування моральної шкоди та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором купівлі-продажу земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про:

- зміну умови договорів та зменшення їх ціни за договором купівлі-продажу автозаправочної станції та земельної ділянки;

- стягнення з ОСОБА_3 1/2 частини отриманих коштів за договорами купівлі-продажу:

- стягнення 25000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23 січня 2013 року між ним та ОСОБА_3 укладені та нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу автозаправочної станції, розташованої за адресою АДРЕСА_1, Кіровоградська область загальною площею 24,2 м.кв., вартість якої згідно п. 4 становить 171 000,00 грн., та земельної ділянки для обслуговування вищевказаної автозаправочної станції, загальною площею 0,125 га, яка також розташована по АДРЕСА_1, Кіровоградська область, вартістю 32800,00 грн. (п.2.1. договору).

02 листопада 2012 року ОСОБА_3 складено розписку за якою ОСОБА_4 в присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 передано продавцю 188 000 грн. 00 коп. завдатку в рахунок оплати вартості АЗС.

Згідно розписки від 10 червня 2013 року позивачем сплачено залишкову суму вартості відчужуваних об'єктів у розмірі 15 800,00 грн., що є складовою частиною суми у розмірі 37 000,00 грн.

Проте, на момент укладення правочинів, відповідач в супереч ст. 659 ЦК України, не попередив покупця щодо прав третіх осіб на об'єкти, які є предметами договорів, а саме щодо прав колишньої дружини відповідача ОСОБА_7.

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13 серпня 2013 року визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/2 частину АЗС та на 1/2 частину земельної ділянки, які набуті під час шлюбу та визнано недійсними договори купівлі-продажу АЗС та земельної ділянки за адресою: Кіровоградська область, АДРЕСА_1, укладених 23 січня 2013 року між м ОСОБА_8 та ОСОБА_3. Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2013 року рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13 серпня 2013 року скасовано в частині визнання договорів недійсними і ухвалене нове рішення за яким визнаний недійсним договір купівлі-продажу автозаправочної станції, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений 23 січня 2013 року приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Кіровоградської області Українською Наталією Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за № 86 в частині продажу 1/2 частки, яка належить ОСОБА_7. Визнаний недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1250 га, кадастровий номер якої НОМЕР_1, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1, Кіровоградської області укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений 23 січня 2013 року приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Кіровоградської області Українською Наталією Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за № 88, в частині продажу 1/2 частики, яка належить ОСОБА_7.

Протягом розгляду справи ОСОБА_4 уточнив вимоги, просить за договором купівлі-продажу автозаправочної станції від 23 січня 2013 року, зменшити ціну з 171 000,00 гри. на 85 500,00 грн., що становитиме 1/2 частину його вартості. За договором купівлі-продажу земельної ділянки від 23 січня 2013 року, ціну з 32 800,00 грн. зменшити до 16 400,00 грн., що становитиме 1/2 частину визначеної вартості. Внаслідок зміни ціни стягнути з ОСОБА_3 86 100,00 грн. сплаченої вартості та 25 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди (а.с.98-99).

Відповідач, не погоджуючись з заявленими вимогами, в грудні 2014 звернувся в суд з вимогою до ОСОБА_4 про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції у сумі 19940,76 гривень, який

виник в зв'язку з невиконанням умов укладеного 23 січня 2013 року договору купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 площею 0,125 га, розташованої по АДРЕСА_1, смт. Добровеличківка, Кіровоградська область та стягнути три відсотки річних в сумі 767,88 грн.

В обгрунтування позову зазначив, що 23 січня 2013 року між ним та ОСОБА_10 укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,125 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1, смт. Добровеличківка, Кіровоградська область. Згідно п.2.1 договору вартість земельної ділянки складає 32800грн., яка відповідає волевиявленню сторін та є остаточною і змінам після укладення договору не підлягає. Покупець зобов'язувався передати продавцеві вказану суму до 30 травня 2013 року (п.2.2). Договір було підписано, що вказує на погодження сторонами зазначених в ньому умов. Але ОСОБА_4 свої зобов'язання за договором купівлі-продажу земельної ділянки не виконав та не провів розрахунку в оплату вартості придбаного майна в строк визначений договором.

Вартість 1/2 частини земельної ділянки площею 0,125 га відповідно до умов вказаного договору купівлі-продажу становить 16 400 грн., що являється сумою заборгованості.

За період з червня 2013 року по листопад 2014 року сума боргу 16400 грн. з урахуванням встановленого в Україні індексу інфляції складає 19940,76 грн.

Крім того, за період з 31 травня 2013 року по 22 грудень 2014 року на суму боргу 16400 грн. позивачем нараховано 3 % річних від простроченої суми ( 0,0082 % в день), що становить 767,88 грн. (16400x0,0082x571/100).

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Змінено договір купівлі-продажу автозаправної станції від 23 січня 2013 року, укладений між приватним підприємцем ОСОБА_3 (продавець) та приватним підприємцем ОСОБА_4 ( покупець ), посвідчений приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Української Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 86, а саме змінено ціну договору із 171000 ( сто сімдесят однієї тисячі ) гривень до 85500 ( вісімдесяти п'яти тисяч п'ятисот ) гривень .

Змінено договір купівлі-продажу земельної ділянки від 23 січня 2013 року, укладений між приватним підприємцем ОСОБА_3 (продавець) та приватним підприємцем ОСОБА_4 (покупець ), посвідчений приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Українською Н.М., зареєстрований в реєстрі за № 88, а саме змінено ціну договору із 32800 (тридцяти двох тисяч восьмисот ) гривень до 16400 (шістнадцяти тисяч чотирьохсот ) гривень.

Стягнуто з приватного підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 кошти на загальну суму 86100 ( вісімдесят шість тисяч сто ) гривень.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором купівлі-продажу земельної ділянки - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати в сумі 1348 ( одна тисяча триста сорок вісім ) гривень 20 копійок.

ОСОБА_2, яка представляє інтереси ОСОБА_3 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить про скасування рішення суду та про задоволення зустрічного позову. Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно з'ясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. А саме, суд ухвалюючи рішення вийшов за межі позовних вимог стягнувши кошти з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та при розгляді справи не дослідив чи на даний час останній являється фізичною особою-підприємцем. Стягуючи різницю між коштами, які отримав ОСОБА_3 у вигляді авансу за майбутній продаж АЗС та фактичною ціною договору купівлі-продажу судом неправильно застосовано норми матеріального права, оскільки вказані кошти відповідно до ст. 1212 ЦК України є безпідставно отриманими, а такої підстави не заявлено. Також, судом невірно врахований доказ по справі, розписка від 02 листопада 2012 року, так як вона жодним чином не вказує на правовідносини по договору купівлі-продажу земельної ділянки.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.194-195). Від ОСОБА_2, яка представляє його інтереси надійшла заява про розгляд справи без її участі та без участі відповідача (а.с.196).

Частиною 2 статті 305 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_4, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 на момент укладення договорів купівлі-продажу автозаправочної станції та земельної ділянки достовірно знав про права третіх осіб на майно, що є предметом зазначених правочинів та про наявність судового спору стосовно вказаного майна проте, в порушення ч.1 ст. 659 ЦК україни не попередив покупця про вказані обставини, внаслідок чого позивач правомірно вимагає зміни умов договорів купівлі-продажу в частині зменшення ціни об'єктів продажу. Відмову у задоволенні зустрічного позову суд мотивував наявністю розписки від 02 листопада 2012 року, згідно якої ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_4 кошти розмір яких є більшим ніж вартість 1/2 частини автозаправочної станції та 1/2 частини земельної ділянки.

В повному обсязі з судовими висновками, колегія суддів погодитись не може за наступного.

Встановлено, що 23 січня 2013 року між приватним підприємцем ОСОБА_3 (продавець) та приватним підприємцем ОСОБА_4 (покупець) укладено договір купівлі-продажу автозаправної станції, який посвідчений приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Українською Н.М. та зареєстрований в реєстрі за № 86. На підставі якого продавець передав, а покупець прийняв у приватну власність автозаправочну станцію загальною площею 24,2 кв.м., розташовану за адресою АДРЕСА_1, смт. Добровеличківка, Кіровоградська область (а.с.24-25). Автозаправочну станцію продано за ціною 171000 гривень, які покупець зобов'язується сплатити продавцеві до 30 травня 2013 року (п.4) .

24 січня 2013 року зареєстровано право приватної власності ОСОБА_4 на придбану автозаправочну станцію в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 38682 ( а.с. 20 ).

23 січня 2013 року між приватним підприємцем ОСОБА_3 (продавець) та приватним підприємцем ОСОБА_4 (покупець) також укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Українською Н.М. та зареєстрований в реєстрі за № 88. На підставі якого продавець передав, а покупець прийняв у приватну власність земельну ділянку площею 0,1250 га, кадастровий номер якої НОМЕР_1, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 смт. Добровеличківка Добровеличківського району Кіровоградської області (а.с.26-27).

25 січня 2013 року на підставі договору зареєстровано право приватної власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,1250 га, розташовану по АДРЕСА_1 смт. Добровеличківка Добровеличківського району Кіровоградської області в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 42762 ( а.с. 21 ).

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2013 року визнано недійсними договір купівлі-продажу автозаправочної станції, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 23 січня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Українською Н.М. та зареєстрований в реєстрі за № 86 та договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1250 га, кадастровий номер якої НОМЕР_1, укладений 23 січня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Українською Н.М. зареєстрованого в реєстрі за № 88 в частині продажу 1/2 часток, які належить ОСОБА_7 ( а.с. 50-53 ).

05 червня 2014 року в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності здійснено реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_4 на 1/2 частину автозаправочної станції та на 1/2 частину земельної ділянки, які знаходяться за адресою: смт. Добровеличківка, Кіровоградська область, АДРЕСА_1 ( а.с.22-23).

За вищевказаного, у зв'язку з тим що за наслідками судових рішень покупець за договорами, позивач у справі є власником 1/2 частини автозаправочної станції та земельної ділянки, тому просить внести зміни в договори купівлі-продажу щодо визначення частки придбаного та змінити ціну продажу, зменшивши відповідно до 85 500 грн. та 16400 грн.

Згідно ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Вказана норма права, якими обґрунтовані вимоги і судове рішення до виниклого спору не може бути застосована, так як саме поняття зміна умови договору застосовується і діє лише на майбутнє, що принципово відрізняє від визнання правочину недійсним. До подачі даного позову, судовими рішеннями спірні договори вже визнані недійсними в частині продажу 1/2 частини атозаправочної станції та земельної ділянки, а тому змінювати договір в частині, яка вже визнана недійсною є неприпустимим.

Щодо стягнення з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_4 1/2 вартості сплачених коштів за договорами відчуження в сумі 85 000 грн. (договору купівлі-продажу автозаправочної станції) та 16 400,00 грн. (договору купівлі-продажу земельної ділянки), то і дана вимога є необґрунтованою, так як позов заявлений за наслідком вимоги про внесення змін в договори, зазначивши про завдані збитки, на підставі положень ст. 661 ЦК України. Якою передбачено, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. Дана норма права, якою обґрунтовує позивач вимоги є наслідком положень ст. 660 ЦК

ОСОБА_4 бажає повернення коштів, так як ним сплачена вартість за договорами купівлі-продажу, які в подальшому визнані частково недійсними. Такі підстави врегульовані положеннями ст. 216 ЦК України та ст. 1212 ЦК України, але підстави передбачені даними нормами права сторона не вказувала, а відтак суд не може при вирішенні спору застосувати ці положення, на що також звернуто увагу в апеляційній скарзі. Позивач наполягав саме на відшкодування збитків, внаслідок зміни умов договору.

За вищевикладеного рішення суду першої інстанції в частині розгляду первісних позовних вимог ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні.

Розглядаючи вимогу щодо відшкодування моральної шкоди, суд також допустив помилку, вказавши що під час укладення спірних договорів сторони діяли саме як суб'єкти господарювання - фізичні особи-підприємці, а тому положення ст. 23 ЦК з врахування підстав даної вимоги, не поширюється на спірні правовідносини.

На час укладення договорів сторони дійсно діяли як суб'єкти господарювання, однак на час звернення з позовом до суду підприємницька діяльність ОСОБА_4 припинена, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців діяльність суб'єкта господарювання фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 припинено 07 липня 2014 року за його власним рішенням (а.с.56).

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стороною позивача в порушення положень ст.60 ЦПК України не надано належних доказів в підтвердження факту завдання йому моральної шкоди протиправними діями ОСОБА_3, не визначено в чому полягає така шкода і з яких дій виходить. Посилання ОСОБА_4 на погіршення стану здоров'я та проходження у зв'язку з цим лікування не доводилось належними та допустими доказами, тому дана вимога є необґрунтованою та безпідставною.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, якими відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_11 про стягнення боргу за договором купівлі-продажу земельної ділянки з урахуванням індексу інфляції в сумі 19 940,76 гривень та стягнення трьох відсотків річних в сумі 767,88 грн., у зв'язку з необґрунтованістю та не доведеністю вимог.

Так, договорами купівлі-продажу встановлена вартість автозаправочної станції 171 000,00 грн., а земельної ділянки 32 800,00 грн. За розпискою про отримання завдатку, складеної 02 листопада 2012 року ОСОБА_4 сплачено ОСОБА_11 188 000,00 грн. (а.с.28), продавець звертає увагу що розписка про завдаток передбачала саме кошти за станцію і не обумовлювала вартість землі. Натомість ці кошти не тільки покривають повну вартість АЗС, але і значно її перевищують, з чого можна здійснити висновок про попередній платіж за все придбане майно без розмежування об'єктів, які знаходяться за однією адресою і складають єдиний комплекс - автозаправочну станцію. Як виходить з пояснень сторони, завдаток обумовлював купівлі-продаж станції без відокремлення земельної ділянки, так як продаж не міг відбутися без продажу землі. Також вимога заявлена вже по мінуванню судових рішень, якими змінена частка продажу нерухомості, позивач наполягає на стягненні недоплаченої 1/2 частини земельної ділянки, в той же час не врахував що частка придбаної станції також зменшена до 1/2 а відтак сума завдатку є більшою ніж придбано у власність нерухомість.

Позивач за зустрічними вимогами не довів суду походження такої суми завдатку з чого вона складається і якщо не включає вартість землі, то чому такий розмір, натомість заперечення покупця підтверджуються об'єктивними даними по справі, письмовими доказами. Тому вимоги за зустрічним позовом є недоведеними, а відтак не задоволені.

Підстави апеляційного оскарження в цій частині є необґрунтованими, а відтак рішення суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні вимог ОСОБА_3 залишається без змін.

Керуючись ст. 303, ст. 307, ст. 309, ст. 313, ст. 314, ст. 316, ст. 319 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка представляє інтереси ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2014 року щодо вирішення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зміну умов договорів купівлі-продажу, зменшення ціни, стягнення ? частини отриманих коштів за договорами купівлі-продажу та відшкодування моральної шкоди - скасувати.

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зміну умов договорів купівлі-продажу, зменшення ціни, стягнення ? частини отриманих коштів за договорами купівлі-продажу та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: