РІШЕННЯ

іменем України

"27" лютого 2015 р. 145/1026/14-ц

2/145/21/2015

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Ратушняка І. О.

за участі секретаря Тихої О.Н.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача, ОСОБА_5,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовною заявою, в якій вказує, що в період з 06 на 07 вересня 2013 року по вул. О. Кошового, с. Марківка Тиврівського району за участю автомобіля марки "Нісан" д.н.з.НОМЕР_6 під його керуванням та автомобіля марки "Чері СК", д.н.з. НОМЕР_7 під керуванням ОСОБА_4 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого водій ОСОБА_4, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, виїхав на його автомобіль марки "Нісан", при цьому пошкодивши його.

Оскільки з відповідачем перебували у нормальних стосунках останній попросив не викликати працівників ДАІ, та залагодити даний інцидент самостійно, а заподіяну шкоду зобов'язався в повній мірі відшкодувати у добровільному порядку в термін до 14 вересня 2013 року,що підтверджується розпискою наданою відповідачем.

Свідками даної пригоди були мешканці с. Марківка, а саме ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку від 07.09.2013 року вартість матеріального збитку, заподіяного транспортного засобу "Нісан" станом на 07.09.2013 р. та 05.12.2013 р. складає 20153 грн. 03 коп.

Позовні вимоги випливають із заподіяння шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч.ч.2, 5 названої статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року з подальшими змінами "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" передбачено, що відповідальність за шкоду, заподіяну особі і майну, покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки.

Враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Просить стягнути з ОСОБА_4 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 20 153 грн. 03 коп. та судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги уточнив, просить стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на відшкодування матеріальної шкоди 17498, 33 коп. відповідно до висновку експерта, а також витрати на оплату експертизи та судового збору.

Позивач ОСОБА_3 пояснив суду, що 6 вересня 2013 р. сталася ДТП за участю автомобілів ОСОБА_4 та його. ОСОБА_4 був п'яний, просив не викликати ДАІ, вийшла з хати дружина з дитиною, почали просити, не викликати працівників ДАІ, оскільки у них мала дитина, а ОСОБА_4 на роботу потрібно їздити. Грошей від ОСОБА_4 та ОСОБА_9 він не отримував. Просить задоволити вимоги, викладені його представником.

Представник відповідача ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги не визнали, просять у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 пояснив, що дійсно 6 вересня 2013 року на вул. О. Кошового в с. Марківка Тиврівського району сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Нісан" під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля марки "Джеллі" під його керуванням. Внаслідок ДТП обидва автомобілі отримали незначні пошкодження. Він повідомив про наявність у нього страхового полісу, однак позивач відмовився викликати представників страхової компанії АТ "ПРОСТО - страхування", працівників ДАІ по причині завдання автомобілям незначних ушкоджень. Всі питання щодо завдання транспортних засобів ушкоджень між ними було вирішено того ж дня на місці. Крім того, власником автомобіля марки "Нісан" є ОСОБА_5, а оскільки позивач на момент ДТП не був власником автомобіля марки Нісан державний реєстраційний номер НОМЕР_6., тому він не має права вимагати від відповідача відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, яка сталась 6 вересня 2013 року в с. Марківка Тиврівського району.

Залучений до участі в справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача, ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, хоч про дату та час слухання справи повідомлений своєчасно, що стверджується розпискою про отримання повістки. Заяви про відкладення розгляду справи, про слухання справи у його відсутності до суду не надходило.

Свідок ОСОБА_7 показав, що знає позивача та відповідача. 06.09.2013 р. біля будинку ОСОБА_4 сталася ДТП за участю сторін. Він йшов у магазин, коли ОСОБА_4 його підізвав. Коли він підійшов, ОСОБА_4 писав розписку про обов'язок відшкодувати збитки. Так як вони односельці, міліцію вирішили не викликати, а 07 вересня мали поїхати на СТО оцінити шкоду. Чому сума 4600 грн. була в розписці, він не знає, говорили, що якщо більше, то ОСОБА_4 доплатить. Питання про те, аби ОСОБА_3 віддав ОСОБА_4 автомобіль для ремонту не стояло.

Свідок ОСОБА_6 дав показання, відповідно до яких, коли йшов з магазину, побачив, що стоять автомобілі "Джеллі" та «Ніссан». ОСОБА_4 сказав, що в них сталась аварія. ОСОБА_4 розписку написав про зобов'язання збитків, казав, що все буде нормально, а він підписав, як свідок.

Свідок ОСОБА_9 показав, що ДТП сталося на початку вересня. ОСОБА_4 - його син. Сторони ДТП домовились ДАІ не викликати, ОСОБА_4 мав зробити ремонт. Він віддав 350 доларів ОСОБА_10, чого мало вистачити більше ніж на ремонт, крім того, він за стойку віддав ще 500 грн.

Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задоволити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно.

Відповідно до ст.396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 ЦК.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч.ч.2, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року з подальшими змінами "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" передбачено, що відповідальність за шкоду, заподіяну особі і майну, покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданих джерелом підвищеної небезпеки", враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Судом встановлено, що в період з 06 на 07 вересня 2013 року по вул. О. Кошового с.Марківка Тиврівського району за участю автомобіля марки "Нісан" д.н.з.НОМЕР_6 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля марки "Джеллі", д.н.з. НОМЕР_7 під керуванням ОСОБА_4 сталася дорожньо-транспортна пригода.

ОСОБА_4 керував транспортним засобом "Джеллі", був винуватцем вказаної ДПТ, в результаті якої автомобіль марки "Нісан" було пошкоджено. Вказані обставини не оспорюються відповідачем та стверджується розпискою відповідача, написаною на місці ДТП, про обов'язок відшкодування ОСОБА_3 заподіяної шкоди у сумі 4600 грн. (а.с.9).

Оскільки сторони перебували у нормальних стосунках, відповідач ОСОБА_4 запропонував не викликати працівників ДАІ, залагодити даний інцидент самостійно, відшкодувати у добровільному порядку в термін до 14 вересня 2013 року, про що надав розписку.

Доказів відшкодування відповідачем шкоди позивачу суду не надано, а тому суд вважає, що твердження про відшкодування шкоди ОСОБА_3 шляхом передачі коштів є безпідставними, та підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної позивачу в результаті пошкодження автомобіля «Нісан» за наслідками ДТП у розмірі 4600 грн., який сторони погодили між собою, та про що ОСОБА_4 написав розписку в присутності свідків.

Товарознавча експертиза автомобіля «Нісан», державний реєстраційний номер НОМЕР_5 (висновок експерта ВВ КНДІСЕ №225 від 19.08.2014 р.), проводилась в період з 29.07.2014 року по 20.09.2014 року, а після ДТП, яка сталось 6 вересня 2013 року, ОСОБА_3 постійно здійснює використання вказаного транспортного засобу для власних потреб, що не оспорюється позивачем.

До того ж висновок автотоварознавчої експертизи не містить обставин, які вказують на те, що пошкодження автомобіля марки «Нісан», які судовим експертом було оцінено на суму 17498 грн. 33 коп., було отримано саме 6 вересня 2013 року на вул. О. Кошового в с. Марківка Тиврівського району області внаслідок ДТП із автомобілем марки «Джеллі», д.н.з. НОМЕР_7, а тому суд не бере до уваги висновок експерта ВВ КНДІСЕ №225 від 19.08.2014 р.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст.10, 11, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 1166, 1187 України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 р. " Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди ," Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданих джерелом підвищеної небезпеки", -

вирішив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 4600 грн. та судові витрати в сумі 271 грн., а всього 4871 (чотири тисячі вісімсот сімдесят одна) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Тиврівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ратушняк І. О.