Номер провадження: 22-ц/785/9528/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2015 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Кононенко Н.А.

ОСОБА_2

при секретарі Феленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до ОСОБА_9, ОСОБА_10, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_12, ОСОБА_13, за участі третьої особи Київської районної адміністрації ОМР про встановлення порядку користування житлом, укладання окремих договорів наймуза апеляційною скаргою представника позивачів ОСОБА_14 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2015 року,

встановила:

20 березня 2015 року позивачі звернулися з позовом до відповідачів (у подальшому уточненним) в просили суд визначити порядок користування квартирою №112 по вул. Люстдорфська дорога, 148 у м. Одесі та визнати за ОСОБА_4 право на укладання окремого договору найму на квартиру АДРЕСА_1 у відповідності до порядку користування квартирою.

Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовували тим, що в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані та проживають позивачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, з її малолітніми дітьми ОСОБА_7, ОСОБА_8, а також відповідачі ОСОБА_9, ОСОБА_13, ОСОБА_10 разом з його малолітніми дітьми ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1

Квартира АДРЕСА_1 не приватизована та відноситься до державного житлового фонду, а також перебуває у комунальній власності м. Одеси.

Наймачем вищевказаної квартири є ОСОБА_3. Всі інші позивачі та відповідачі зареєстровані за вказаною квартирою, як члени сімї наймача.

На теперішній час позивачі з відповідачами не проживають однією сімєю, не мають спільного бюджету для оплати комунальних послуг і квартирної плати, у звязку з чим між ними виникають конфлікти та непорозуміння щодо оплати по спірній квартирі. Також позивачі мають намір здійснити приватизацію вищевказаної квартири, але відповідачі на це своєї згоди не надають і таким чином порушують права позивачів. Крім того, позивачі у лютому 2014 року намагалися змінити договір найму зазначеної квартири та укласти окремі договори найму квартири, однак у звязку із відсутністю на це згоди збоку відповідачів, 05 березня 2014 року Київської районною адміністрацією було прийнято розпорядження №145 про відмову в укладанні окремих договорів найму квартири.

В судовому засіданні:

- представник позивачів позовні вимоги просивзадовольнити;

- представник відповідачів та відповідач у судове засідання зявилися, у задоволені позову просили відмовити;

- представник третьої особи КРА ОМР у судове засідання зявився, розгляд справи залишив на розсуд суду.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2015 року у задоволені уточненого позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, (ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до ОСОБА_9, ОСОБА_10,який діє в своїх інтересах та в інтересах «повнолітніх дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_12, ОСОБА_13, за участі третьої особи Київської районної адміністрації ОМР про встановлення порядку користування житлом, укладання окремих договорів найму - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачів ОСОБА_15 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційних скарг, вважає за необхідне їх відхилити.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні,в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У п.п. 2, 3, 8 Постанови № 14 Пленуму Верховного України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Як вбачається з положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України, і обовязково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

Рішення не повинно містити зайвої деталізації, яка не має правового значення в даній справі, а також незрозумілих словосполучень, занадто довгих речень, через які викладення фактичних обставин важко сприймається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших, які беруть участь у справі.

Як вбачається з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтовано виходив з наступного.

В АДРЕСА_3 зареєстровані та проживають позивачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, з її малолітніми дітьми ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, а також відповідачі ОСОБА_9, ОСОБА_16, ОСОБА_10 разом з його малолітніми дітьми ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1

У відповідності до технічного паспорту від 02 червня 2015 року, квартира АДРЕСА_4, загальною площею 79,6 кв.м, складається з 4-х житлових кімнат: № 2 площею 12,5 кв.м., № 3 площею 11,7 кв.м, № 6 площею 9,4 кв.м., № 8 площею 17,4 кв.м., коридору № 1 площею 13,3 кв.м., кухні № 9 площею 7,6 кв.м., вбиральні №4 площею 1,2 кв.м., інгшої кімнати № 5 площею 2,5 кв.м, вбудовані шафи № 7 площею 0,4 кв.м та № 10 площею 0,7 кв.м. нумерація приміщень відповідає плану квартири згідно технічного паспорту).

Позивачі по справі користуються кімнатами № 6 та №8 , загальною площею 26,8 кв.м., а відповідачі користуються кімнатами № 2 та № 3, загальною площею 24,2 кв.м. Решта частина квартири перебуває у спільному користуванні.

Відповідно до ст. 50 ЖК УРСР, при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев'ять років, крім подружжя.

У разі укладання нового договору найму з відповідачами буде порушено вимоги ст. 50 ЖК УРСР, оскільки члени сімї ОСОБА_3 не зможуть проживати з дотриманням умов даної статті.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 63 ЖК України, не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі.

Ст. 47, 48 ЖК Української УPCP передбачено, що норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 кв.м. на одну особу. Жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України.

Відповідно до постанови виконавчого комітету Одеської обласної ради народних депутатів та президії ради федерації профспілок Одеської області від 17 вересня 1991 року, середній розмір забезпеченості громадян житловою площею в населених пунктах Одеської області становить 8,5 кв.м.

На квартирний облік громадян, що потребують поліпшення житлових умов, приймаються громадяни, які займають жилу площу до 6 кв.м. включно на проживаючого члена сім'ї.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що розмір жилої площі на кожну проживаючу особу в спірній квартирі є меншим від встановленого для надання одній особі, що виключає можливість укладання окремого договору найму жилого приміщення, а тому позовні вимоги позивачів про зміну договору найму є безпідставними.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 104 ЖК України, член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, що жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам ст. 63 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 63 ЖК України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЖК України, жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки.

Також, відповідно до ст. 47 ЖК України, норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

Згідно постанови виконавчого комітету Одеської обласної ради народних депутатів та президії обласної ради професійних спілок № 378 від 17 вересня 1991 року, рівень середньої забезпеченості громадян жилою площею в м. Одесі становить 8, 50 кв.м.

Таким чином, укладання з наймачем або членом його сім'ї окремого договору найму можливе лише за наявністю умов, передбачених у ч. 1 ст. 104 ЖК України.

Жила площа на кожну особу, яка зареєстрована у спірній квартирі складає 6, 71 кв.м. (47,0 в.м.: 7), що менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею у м. Одесі.

Враховуючи вищевикладене, районний суд дійшов до обгрунтованого висновку про необхідність відмови у задоволені вищевказаних позовних вимог.

При цьому, судова колегія зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як па підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57 - 60 ЦПК України.

Позивачі не довели ті обставини, на які вони посилались як на підставу своїх вимог щодо вищевказаного позову, що є обовязком сторін згідно з засадами змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

Отже, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до невірного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_17 (в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8) - відхилити. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до ОСОБА_9, ОСОБА_10,який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_12, ОСОБА_13, за участі третьої особи Київської районної адміністрації ОМР про встановлення порядку користування житлом, укладання окремих договорів найму - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді С.П. Гайворонський

ОСОБА_18

ОСОБА_2