АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/510/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Спірідонової Т.В.,

суддів - Фанди В.П., Купельського А.В.,

при секретарі - Дорощук О.М.

за участю: представника апелянта - Захаркевича І.В.

позивача - ОСОБА_2,

представника позивача, третьої особи - Поліщука О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою приватного виробничого підприємства «Добробут-СП» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до приватного виробничого підприємства «Добробут-СП», третя особа без самостійних вимог: редакція газети «Подільські вісті» про розірвання договору та стягнення коштів,

встановила:

В листопаді 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом та після збільшення позовних вимог просила розірвати договір №25 дольової участі в будівництві, укладений 29 жовтня 2002 року між редакцією газети «Подільські вісті» та приватним виробничим підприємством «Добробут-СП» в м.Хмельницькому в частині дольової участі ОСОБА_2 в будівництві квартири АДРЕСА_1; стягнути з приватного виробничого підприємства «Добробут-СП» на користь ОСОБА_2 35522грн.50коп., внесених на будівництво квартири АДРЕСА_1, пеню в сумі 388969грн.55коп.; три проценти річних за прострочку виконання зобов'язання в сумі 11722грн.42коп.; інфляційні нарахування за час прострочення виконання зобов'язання у сумі 44225грн.46коп. та 15000грн. на відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що 29.10.2002 року між редакцією газети «Подільські вісті» та приватним виробничим підприємством «Добробут-СП» укладено договір дольової участі у будівництві квартир в АДРЕСА_1. Вартість будівництва була повністю оплачена замовником, проте відповідач у визначені договором строки зобов'язання не виконав. Рішенням редколегії та профкому газети «Подільські вісті» від 15.05.2003 року №8 однокімнатна квартира АДРЕСА_1

________________________________________________________________________________

Головуюча в першій інстанції - Порозова І.Ю.

Доповідач - Спірідонова Т.В. Категорія: 19,28

АДРЕСА_1 надана працівнику редакції ОСОБА_2 Між позивачем та редакцією газети «Подільські вісті» 05.04.2005 року укладено договір уступки дольової участі в будівництві квартири АДРЕСА_1. ПВП «Добробут-СП» не виконало прийняті на себе зобов'язання за договором №25 від 29.10.2002 року - здійснити будівництво об'єкту у відповідності з плановим строком завершення робіт - 4 квартал 2003 року та на даний час будівництво зупинено. Оскільки визначений договором строк закінчення будівництва та введення будинку в експлуатацію порушений, в даний час будівництво об'єкту зупинено, позивач має право на розірвання договору №25 від 29.10.2002 року та стягнення коштів у сумі 35522грн.50коп. Вважає, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України та Законом України «Про захист прав споживачів». Тому, відповідно до вимог ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», з урахуванням положень ч.2 ст.258 ЦК України за прострочення виконання зобов'язання відповідач повинен сплатити пеню у розмірі 388969грн.55коп. Відповідно до вимог ст.625 ЦК України відповідач зобов'язаний сплатити позивачу суму боргу з урахуванням трьох процентів річних за прострочку виконання зобов'язання та встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Також зазначає, що їй завдана моральна шкода, розмір якої позивач оцінює у 15000грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 січня 2015 року задоволено частково позов та розірвано договір №25 дольової участі в будівництві, укладений 29 жовтня 2002 року між редакцією газети «Подільські вісті» та приватним виробничим підприємством «Добробут-СП» в м.Хмельницькому, в частині дольової участі ОСОБА_2 в будівництві квартири АДРЕСА_1. Стягнуто з приватного виробничого підприємства «Добробут-СП» на користь ОСОБА_2 35522грн.50коп., внесених на будівництво квартири АДРЕСА_1. Стягнуто з приватного виробничого підприємства «Добробут-СП» на користь ОСОБА_2 пеню в сумі 388969грн.55коп., 5000 гривень на відшкодування моральної шкоди, три проценти річних за прострочку виконання зобов'язання з будівництва квартири АДРЕСА_1 в сумі 11722грн.42коп. та 44225грн.46коп. інфляційних коштів. Вирішено питання про стягнення судового збору.

В апеляційній скарзі приватне виробниче підприємство «Добробут-СП» просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Представник апелянта зазначає, що незаконним є відступлення дольової участі у будівництві квартири позивачу. Суд першої інстанції не врахував, що на правовідносини, які виникли між сторонами, не поширюється Закон України «Про захист прав споживачів». Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, в чому полягає моральна шкода, яким діями чи бездіяльністю вона завдана.

Представник апелянта - приватного виробничого підприємства «Добробут-СП» Захаркевич І.В. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав.

Позивач ОСОБА_2, представник позивача та третьої особи - Поліщук О.А. заперечуючи проти апеляційної скарги, зазначили, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Заслухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим, зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відповідно до ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв'язку з порушенням норм матеріального права рішення в частині стягнення пені, судового збору слід змінити, а в частині стягнення трьох процентів річних за прострочку виконання зобов'язання, інфляційних коштів, моральної шкоди- скасувати та ухвалити нове.

Судом встановлено, що 29.10.2002 року між Редакцією газети «Подільські вісті» та приватним виробничим підприємством «Добробут-СП» укладено Договір №25 дольової участі у будівництві, відповідно до п.п. 1.1, 2.5, 2.6 яких предметом договору є фінансування будівництва трьох житлових квартир, а саме однокімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 46,49кв.м., однокімнатної квартири АДРЕСА_2 загальною площею 46,49кв.м., та двохкімнатної квартири АДРЕСА_3. Днем закінчення будівництва рахується день підписання Акту державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Попередній проектний строк закінчення будівництва четвертий квартал 2003р. Вказаний строк може бути продовжено за вимогою державних органів, що здійснюють нагляд за будівництвом. Загальна сума договору становить 11785грн. (а.с.5).

Свої зобов'язання по вказаному договору Редакція газети «Подільські вісті» перед ПВП «Добробут-СП» щодо повної оплати вартості квартири АДРЕСА_1 у сумі 35522грн.50коп. виконала, що підтверджується довідкою ПВП «Доборобут-СП» №39 від 12.06.2014р. (а.с.8).

Згідно рішення спільного засідання редколегії та профкому газети «Подільські вісті» №8 від 15 травня 2003 року квартира АДРЕСА_1 надана працівнику підприємства - ОСОБА_2, що підтверджується витягом з протоколу спільного засідання (а.с.9).

05.04.2005 року між Редакцією газети «Подільські вісті» та ОСОБА_2 укладено Договір уступки дольової участі в будівництві житла, відповідно до п.1 якого редакція газети «Подільські вісті» відступила, а ОСОБА_2 прийняла дольову участь в будівництві квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512, ч.1 ст.516 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Зазначений договір відступлення права вимоги є чинним з дати його укладення, оскільки ні умовами Договору №25 від 29.10.2002р., ні законом заміна кредитора в даних зобов'язаннях не заборонена.

Відповідно до ч.2 ст.516 ЦК України для належної заміни кредитора необхідно лише письмово повідомити боржника - ПВП «Добробут-СП» про відступлення права вимоги.

Повідомлення про заміну кредитора в Договорі №25 були отримані ПВП «Добробут- СП» в листах представника Редакції газети «Подільські вісті» від 06 і 23 вересня 2013 року та від 10.02.2014 року.

На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора- Матвєєвої В.Є. перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Відповідно до ч.1 ст.626, ст.629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частинами 1, 2 ст. 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ч.ч.1,5 ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Відповідно до довідки ПВП «Добробут-СП» від 10.03.2015р. термін будівництва будинку за адресою АДРЕСА_1 з 2003 року не продовжувався.

У зв'язку з невиконанням визначених договором умов, зокрема закінчення будівництва в четвертому кварталі 2003 року (п.2.6 договору), за відсутності форс-мажорних обставин, визначених п.5 договору, суд дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для розірвання договору №25 дольової участі в будівництві, укладеного 29.10.2002 року між редакцією газети «Подільські вісті» та приватним виробничим підприємством «Добробут-СП» в м.Хмельницькому, в частині дольової участі ОСОБА_2 в будівництві квартири АДРЕСА_1 та стягнення сплачених коштів у розмірі 35522грн.50коп.

Рішення суду в цій частині ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 4.1 договору №25 дольової участі у будівництві квартир від 29.10.2002 року визначено, що сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Правовідносини між будівельною компанією (виробник) й фізичною особою (споживач, замовник) - це угода про послугу - будівництво житла.

Ураховуючи, що в п.22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що цей Закон регулює правовідносини між будівельною компанією й громадянами щодо будівництва житла для власних потреб.

Відповідно до ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Розмір пені в межах річного строку становить 388969грн.55грн. (35522,50грн.х3%х365 днів).

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Відповідач заперечував проти позову у частині нарахування пені. Разом з цим, суд першої інстанції відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України не роз'яснив відповідні положення закону.

Даючи оцінку вказаним запереченням представника апелянта, апеляційний суд враховує, що розмір пені (388969грн.55грн.) значно перевищує суму сплачених по договору коштів (35522грн.50коп.).

Частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Вказана правова позиція передбачена постановою Верховного Суду України від 03.09.2014р. №6-100цс14, яка відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зменшення розміру пені до 50000грн.

Ухвалюючи рішення в частині стягнення трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних витрат суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами встановлено прострочення грошового зобов'язання, а тому є підстави для застосування до боржника відповідальності, яка передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Проте погодитися з вказаними висновками не можна.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена статтею 625 ЦК України відповідальність застосовується до правовідносин зобов'язального характеру, які виникають з приводу грошових зобов'язань.

У силу положень статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Підставою застосування відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання.

Тобто порушенням грошового зобов'язання є невиконання боржником обов'язку сплатити грошові кошти.

Між сторонами виникли зобов'язання з договору про дольову участь у будівництві, за умовами якого забудовник зобов'язувався збудувати об'єкт будівництва у строк, визначений договором, і передати його замовнику, однак у порушення умов договору свої зобов'язання не виконав.

Вказана правова позиція передбачена постановою Верховного Суду України від 25.06.2014 року №6-25 цс14, яка відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування.

Таким чином, спір між сторонами виник внаслідок невиконання відповідачем умов договору по передачі об'єкта будівництва у власність позивачки, а не внаслідок невиконання боржником грошового зобов'язання.

Ураховуючи викладене, правовідношення, яке виникло між сторонами, не є грошовим зобов'язанням, тому до спірних правовідносин не застосовуються положення частини другої статті 625 ЦК України, у зв'язку із чим виключається можливість вимагати від ПВП «Добробут-СП» сплати трьох процентів річних та інфляційних витрат.

Стягуючи з ПВП «Добробут-СП» кошти на відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що позивач більше ніж 10 років сподівалася на отримання власного житла, весь цей період вимушена була застосовувати додаткові заходи для організації свого життя.

Проте, не можна погодитися з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача моральної шкоди.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Згідно із п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Позивачем не надано доказів того, що їй моральну шкоду завдано внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції).

Тому, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди нормами Закону України «Про захист прав споживачів» не регулюються.

Вимоги ст.1167 Цивільного кодексу України на правовідносини, що виникли між сторонами не розповсюджуються, оскільки регулюють питання відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок недоговірних (деліктних) зобов'язань.

Умовами договорів, які укладені між сторонами, не передбачено відшкодування моральної шкоди у випадку недотримання строків закінчення будівництва та введення об'єктів інвестування у експлуатацію, тому підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відсутні.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди не ґрунтуються на законі, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з ПВП «Добробут-СП» на користь ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір у сумі 500грн.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу приватного виробничого підприємства «Добробут-СП» задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 січня 2015 року в частині стягнення пені, судового збору - змінити, в частині стягнення трьох процентів річних за прострочку виконання зобов'язання, інфляційних коштів, моральної шкоди - скасувати та ухвалити нове.

Стягнути з приватного виробничого підприємства «Добробут-СП» на користь ОСОБА_2 пеню в сумі 50000грн.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до приватного виробничого підприємства «Добробут-СП», третя особа без самостійних вимог: редакція газети «Подільські вісті» про розірвання договору та стягнення коштів в частині стягнення трьох процентів річних за прострочку виконання зобов'язання, інфляційних коштів, моральної шкоди.

Стягнути з приватного виробничого підприємства «Добробут-СП» на користь держави 500грн. судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча:/підпис/ Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом:суддя апеляційного суду Т.В.Спірідонова