АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/667/1-ц Номер провадження 22-ц/786/2419/15Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л.І. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого: судді Пилипчук Л.І.,

суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.,

при секретарі: Філоненко О.В.

за участю: представника позивача - ОСОБА_2, ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 03 липня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про виселення,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про виселення із кімнати 3 квартири АДРЕСА_1 та області, посилаючись на те, що відповідачі ведуть антигромадський спосіб життя, вчиняють сварки та бійки, а заходи попередження та громадського впливу позитивних результатів не дали.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 03 липня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Зазначає, що суд при ухваленні рішення не врахував показання свідків, копії листів з Полтавського УМВС та Полтавського РВ УМВС, які підтвердили протиправність поведінки відповідачів, що є підставою для їх виселення.

Вважає, що суд упереджено ставився до нього, зволікаючи з розглядом справи у передбачений законом строк, долучив до матеріалів справи докази іншої сторони без відповідного обговорення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив з недоведеності передбачених ст.116 ЖК України підстав, оскільки надані позивачем докази, в тому числі показання свідків, не доводять як факту систематичного порушення відповідачами правил співжиття, так і факту застосування до них заходів впливу та безрезультатність застосування таких заходів. Крім того, скільки відповідачі не є наймачами чи членами сімї наймача, вони не є субєктами відповідальності згідно зі ст.116 ЖК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 116 ЖК передбачено, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Вказана норма регулює правовідносини щодо користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду (глава 2 Житлового кодексу)..

Судом першої інстанції вірно встановлено, що спірним житлом є квартира АДРЕСА_2 та області, яка є квартирою спільного заселення та належить на праві спільної часткової власності: ОСОБА_5 3/10 частин (площею 18,8 кв.м.), ОСОБА_4 3/10 частин (площею 19,7 кв.м) /а.с.8,30/ Власником іншої частини квартири є ОСОБА_8, яка до участі у справі залучена не була.

Таким чином, враховуючи, що вказане житло належить до приватної власності (спільної часткової), норма ст.116 ЖК України до спірних правовідносин застосована бути не може.

Третя особа ОСОБА_4Г, як власник 3/10 частин спірної квартири, вселила у свою кімнату відповідачів з малолітньою дитиною за умови сплати ними комунальних послуг. В суді апеляційної інстанції надала для огляду колегії суддів письмовий договір оренди, укладений нею з відповідачами 20.01.2015р. Тобто, між ОСОБА_4 та відповідачами виникли договірні відносини щодо найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові, які регулюються нормами глави 6 ЖК України.

Згідно ч.3 4 ст.168 ЖК України договір найму жилого приміщення, укладений як на визначений так і на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо наймач або особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку, а також у разі систематичного невнесення наймачем квартирної плати і плати за комунальні послуги.

.

Зважаючи, що позивач є співвласником квартири спільного заселення та не є наймодавцем, зазначена норма житлового права також не поширюється на спірні правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, обґрунтовуючи вимоги виселення відповідачів на підставі ст.116 ЖК України, посилався на те, що вони порушують громадський порядок, ведуть себе грубо по відношенню до нього та його дружини, чинять перешкоди в користуванні спільною кухнею, ванною та туалетом, провокують бійки, 12.01.2015 року нанесли йому тілесні ушкодження. На підтвердження своїх доводів надав заяви, адресовані Полтавському РВ УМВС від 16.02.2015, 20.02.2015, та повідомлення органу внутрішніх справ про проведення перевірки його заяв та профілактичної бесіди з мешканцями кімнати 3 і винесення їм офіційного попередження про недопущення антигромадської поведінки в побуті та суспільстві /а.с.10-12/

Відповідно до норми ст.ст.11, 27, 31 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет і підставу позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи фактичні обставини справи та обґрунтування позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за наявності доказів порушення права власності позивача він має право відповідно до статті 391 ЦК України вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. При цьому такі вимоги мають бути предявлені не лише до осіб, які орендують житло, а і до співвласника, який передав спірне житло в оренду.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування чи зміни рішення районного суду немає, оскільки воно постановлено в межах заявлених позовних вимог та з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст.303, 304, 307, 308,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 03 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.І.Пилипчук

Судді /підписи/ ОСОБА_9

ОСОБА_10

ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1