АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/8188/14-ц Номер провадження 22-ц/786/2406/15Головуючий у 1-й інстанції Зємцов В.В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.

суддів: Акопян В.І., Кривчун Т.О

при секретарі Гнатюк О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 16 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ТОВ "Житлорембудсервіс" про встановлення порядку користування приміщенням магазину і розподіл особових рахунків та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна в натурі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування приміщенням магазину та розподіл особових рахунків, з врахуванням уточнення вимог, просив встановити порядок користування спільним приміщенням магазину по АДРЕСА_1 згідно запропонованого ним варіанту.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що спірне приміщення магазину належить йому і відповідачці на праві спільної сумісної власності згідно рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 27 травня 2013 року, але у Державній реєстраційній службі йому відмовляють у реєстрації права власності за відсутності ОСОБА_3, а остання цього робити не бажає. Встановлення порядку користування спірним приміщенням також потрібно і для розподілу особових рахунків по оплаті комунальних послуг та можливості вільно користуватися та розпоряджатися своєю часткою у спільній сумісній власності.

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про збільшення частки у праві спільної сумісної власності та про поділ майна в натурі, обґрунтовуючи позов тим, що до початку спільного проживання з ОСОБА_2 нею за власні кошти придбано квартиру АДРЕСА_1 за ціною 185 487 грн. Після уточнення позовних вимог просила провести поділ в натурі вбудовано-прибудованого приміщення магазину, розташованого на першому поверсі в будинку АДРЕСА_1 по першому варіанту, визначеному у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 12/8-14 (додатки 1,2 до висновку експертизи).

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 16 лютого 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 про встановлення порядку користування приміщенням магазину та розподіл особових рахунків відмовлено. Позов ОСОБА_3 про поділ майна в натурі задоволено.

Проведено поділ в натурі вбудовано-прибудованого приміщення магазину в будинку АДРЕСА_1.

Виділено ОСОБА_3 у власність приміщення, що розташовані на першому поверсі: Тамбур «1» площею 4,4 кв.м.; Торговий зал «2» площею 109,5 кв.м.; Торговий зал «3» площею 7,5 кв.м.; Туалет «4» площею 1,0 кв.м.; Підсобне приміщення «5» площею 2,6 кв.м.; Коридор «6» площею 7,1 кв.м.; Торговий зал «7» площею 35,8 кв.м.; Кабінет «8» площею 4,8 кв.м.

Виділено у власність ОСОБА_2 приміщення, що розташовані в підвальному поверсі: Вхід в підвал «9» площею 8,3 кв.м.; Торговий зал «10» площею 95,3 кв.м.; Підсобне приміщення «11» площею 13,0 кв.м.; Вхід в підвал «12» площею 8,6 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у відшкодування сплаченого судового збору 243,60 грн., витрати по оплаті за проведення судової будівельно-технічної експертизи в сумі 2 500 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 2 000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове про задоволення його уточнених позовних вимог та про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що обраний судом варіант поділу магазину порушує принцип рівності часток співвласників, судом не визначені приміщення, які мають бути у спільному користуванні обох співвласників. Окрім того, суд безпідставно не стягнув на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію різниці вартості часток після поділу майна, а також неправильно визначив розмір судових витрат, які стягнуті на користь ОСОБА_3

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до п.3 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд вправі змінити рішення суду першої інстанції у разі виявлення невідповідності висновків суду обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 27 травня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 серпня 2013 року, встановлено факт проживання однією сім'єю як чоловіка та дружини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з квітня 2006 року по травень 2011 року.

Вказаним рішенням також визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 1921/2500 частки приміщення магазину, що знаходиться на першому поверсі в будинку АДРЕСА_1 та складається з тумби площею 4,4 кв. м., торгівельного залу № 1 площею 109,5 кв. м., торгівельного залу № 2 площею 7, 5 кв. м., туалету площею 1,0 кв. м., підсобного приміщення площею 16 кв м., коридору площею 7,1 м., торгівельного залу № 3 площею 35,8 кв. м., кабінету площею 4,8 кв. м., всього загальною площею 172,7 кв. м., із якою основна 1523,8 кв.м. та допоміжна 19,9 кв.м, приміщення підвалу, що складається із входу площею 8,3 кв. м., торгового залу площею 95,3 кв. м, підсобного приміщення площею 13,0 кв. м., другого входу у підвал площею 8,6 кв. м., всього загальною площею 125,2 кв. м., із якої основна 95,3 кв. м., допоміжна 25,9 кв. м. ( а.с.6-8).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 09.01.2007 року ОСОБА_3 придбала за ціною 185 487 грн. квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 51).

Той факт, що ОСОБА_3 придбала вказану квартиру за власні кошти підтверджено рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 27.05.2013 року та не потребує додаткового доказування (а.с.7 зворот) відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України.

Згідно судової будівельно - технічної експертизи №12/8-14 від січня 2015 року дійсна ринкова вартість приміщення магазину, розташованого по АДРЕСА_1 складає 696 290 грн.

Дійсна ринкова вартість приміщень, які припадають на належну ОСОБА_2 частку в праві спільної сумісної власності складає 267 515 грн., відповідно дійсна ринкова вартість приміщень магазину, що припадає на частку належну ОСОБА_3 складає 428 775 грн.

Висновком судової будівельно - технічної експертизи №12/8-14 від січня 2015 року визначено три варіанти реального поділу спільного нерухомого майна сторін.

Задовольняючи уточнений зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що співвласники у добровільному порядку не дійшли згоди щодо здійснення права спільної сумісної власності, а перший варіант поділу приміщення забезпечує справедливий баланс інтересів обох співвласників. Відмовляючи у задоволенні первісного поділу щодо встановлення порядку користування приміщенням, суд першої інстанції правомірно визнав його необґрунтованим.

Наведені висновки суду першої інстанції по суті є правильними та ґрунтуються на всебічно досліджених належних і допустимих доказах, яким надано правильну юридичну оцінку.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 74 СК України встановлено, що якщо чоловік і жінка проживають однією сім?єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності чоловіка і жінки, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави восьмої цього Кодексу.

За змістом статтей 69-71 СК України у разі виникнення спору подружжя має право розділити спільне майно в натурі у судовому порядку, при цьому частки подружжя у майні вважаються рівними, але суд вправі відступити від засад рівності за обставин, що мають істотне значення.

У справі, що розглядається до таких істотних обставин належать такі:

- по-перше, усі три варіанти поділу приміщення магазину, які запропоновані експертом, передбачають обладнання обох виділених приміщень самостійними системами інженерного забезпечення, отже твердження ОСОБА_2 про позбавлення його доступу до комунікацій не відповідають дійсності.

- по-друге, другий і третій варіанти поділу приміщення передбачають великий обсяг переобладнань, при цьому експертом обґрунтована об'єктивна неможливість визначити вартість таких робіт. Перший варіант поділу передбачає мінімальний у даному випадку обсяг робіт з переобладнання.

- по-третє, судом першої інстанції правильно встановлено, що виділений ОСОБА_3 перший поверх (а.с.94) є, практично, одним цілим з належною їй квартирою (№5), яка була пізніше переобладнана у нежиле приміщення.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно визнав перший варіант поділу спірного приміщення найбільш прийнятним.

Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона має довести належними і допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування заявлених вимог або заперечень.

Заявляючи вимогу про встановлення порядку користування спірним приміщення, ОСОБА_2 посилався лише на факт існування спільної сумісної власності і небажання ОСОБА_3 прийняти участь у державній реєстрації його права власності на приміщення або продати спірне приміщення. Пропонуючи свій варіант користування, ОСОБА_2 лише стверджував, що він не порушить права обох співвласників, будь-яких об'єктивних доказів технічної можливості такого порядку користування суду не надав.

Що стосується доводів апеляційної скарги про неправильне вирішення судом питання про судові витрати, то вони суперечать матеріалам справи. При звернені до суду із зустрічним позовом ОСОБА_3 сплачений судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. (а.с.46), за проведення експертизи ОСОБА_3 сплачено 2 500 грн. (а.с.118), окрім того, ОСОБА_3 понесені витрати на юридичну допомогу у сумі 2 000 грн., що підтверджено належними документами (а.с.38-40, 119 - 120).

Таким чином, рішення суду першої інстанції у наведеній частині є законним і обґрунтованим.

Разом з тим, у порушення вимог ст.215 ЦПК України, суд першої інстанції встановивши, що при визначеному варіанті поділу приміщення різниця вартості часток співвласників становить 11 925 грн. на користь ОСОБА_3, не вирішив питання про компенсацію цієї різниці на користь ОСОБА_2

За таких обставин, рішення суду першої інстанції слід змінити, доповнивши його резолютивну частину указівкою про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 11 925 грн. компенсації різниці вартості часток.

Керуючись ст.303, п.3 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст.309, ст.316, ст.319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 16 лютого 2015 року змінити.

Доповнити резолютивну частину рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 16 лютого 2015 року новим абзацом наступного змісту: «Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 11 925 грн. компенсації різниці вартості часток».

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.А. Лобов

Судді: В.І.Акопян

Т.О.Кривчун

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов