справа №619/4713/15-ц
провадження №2/619/2058/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2015 року Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді - Нечипоренко І.М.

за участю секретаря

судового засідання - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дергачі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до дочірнього підприємства «Воєнізована аварійно-рятувальна (газорятувальна) служба «ЛІКВО» нафтогазової промисловості «НАК України» про внесення запису до трудової книжки, стягнення компенсації за невикористану відпустку та стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку,

установив

Позивач просить суд ухвалити рішення, згідно якому зобовязати відповідача внести в трудову книжку запис про роботу його на посаді охоронця з 28.02.2013 року по 22.09.2015 року, стягнути з відповідача компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 5319,84грн. та середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку у розмірі 5548,50грн. посилаючись на те, що у лютому 2013 року він написав заяву про прийом на роботу до відповідача охоронцем. При цьому, йому пояснили, що необхідно укласти, тобто підписати договір підряду, що він і зробив та приступив до виконання своїх обовязків у березні 2013 року. Але при звільненні 22.09.2015 року йому пояснили, що він працював за трудовим договором, а саме за договором підряду та в такому разі не робиться запис у трудову книжку та не виплачуються гроші за невикористані відпустки. 07.10.2015 року він звернувся до в.о. директора з заявою про виправлення допущених порушень, але йому було відмовлено. Вважає, що між ними 28.02.2013 року був укладений трудовий договір за своєю суттю, а не договір підряду. Він отримував заробітну плату у розмірі 2660,00грн. щомісячно шляхом перерахування на рахунок у банку. Згідно додаткової угоди від 30.04.2015 року він отримував заробітну плату у розмірі 2960,00грн., яка нараховувалася йому на банківський рахунок без підписання акту про виконання робіт за договором. Йому жодного разу не надавалася відпустка, тому він претендує на компенсацію в сумі 5319,84грн. та компенсацію за затримку у розмірі 5548,50грн.

У судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти позову у повному обсязі, зазначивши, що 28.02.2013 року між ДП «ЛІКВО» та ОСОБА_2 було укладено договір підряду №41-п/2013, заява про прийом на роботу не надходила, наказ з цього приводу не видався. Штатним розписом підприємства не передбачено наявність посади «охоронець». Трудовий договір між ними не укладався, натомість було укладено договір, за яким ОСОБА_2 зобовязався надавати послуги з охорони території та майна, за які йому здійснювалася оплата в повному обсязі та в строки, встановлені договором не за процес праці, а за надану послугу. Договір підряду позивач підписав без застережень. Знання та виконання вимог «Інструкції з організації та забезпечення пропускного режиму на території ДП «ЛІКВО» НАК «Нафтогаз України» є обовязковим для особи, яка надає послуги щодо забезпечення охорони території та майна. Без дотримання вимог інструкцій щодо забезпечення доступу сторонніх осіб на територію ДП «ЛІКВО» неможливо належним чином надати послугу щодо охорони території та майна. Усі соціальні гарантії, передбачені трудовим законодавством, поширюються виключно на працівників ДП «ЛІКВО», але не на осіб, з якими укладено цивільно-правові договори.

Представник позивача та позивач у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та про обставини справи пояснили, як зазначено вище.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 28.02.2013 року між ДП «Воєнізована аварійно-рятувальна (газорятувальна) служба «ЛІКВО» нафтогазової промисловості «НАК України» та ОСОБА_2 укладено договір підряду № 41-п/2013, відповідно до п.1.1 якого позивач взяв на себе зобовязання надавати послуги з охорони території майна, розташованого за адресою: м. Харків вул. Заводу Комсомолець,36. Згідно умов п.3 за надані послуги відповідач сплачує 2660,00грн. щомісячно за умови надання послуги у повному обсязі після підписання акту здачі-прийняття наданих послуг.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною 3 ст. 639 ЦК України, передбачено якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Для умов договору підряду законодавством передбачено наступне.

Частиною 1 ст. 837 ЦК України, визначає, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч.1 ст. 843 ЦК України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Частина 3 ст.843 ЦК України передбачає, що ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Відповідно до ч.1 ст. 846 ЦК України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Частина 1 та ч.2 статті 854 ЦК України, вказують, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Цивільно-правовий договір - це угода між організацією (підприємством, установою тощо) і громадянином на виконання останнім певної роботи (надання послуги) (а саме: договір підряду, договір доручення тощо), предметом якого є конкретний вид послуги (роботи) та її кінцевий результат, що має кількісну і якісну визначеність.

Відповідно до Додаткової угоди № 1 від 03.01.2014 року п.5.1 викладено в такій редакції: «Термін дії договору з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року. Договір може бути розірвано достроково за письмовою згодою сторін або у судовому порядку.

Відповідно до Додаткової угоди № 1 від 30.04.2015 року п.3.1 доповнено, що з 01.05.2015 року за надані послуги за даним договором Замовник сплачує виконавцю 2960,00грн.

Таким чином, за цивільно-правовою угодою, укладеною між сторонами, замовник доручив, а виконавець взяв на себе зобов'язання по наданню послуг з охорони території.

Згідно вище перелічених договорів та на підставі актів приймання-передачі виконаних позивачем робіт, останній отримував оплату за виконані роботи, що не оспорювало ся сторонами у судовому засіданні.

Суд зазначає, що основною ознакою, що відрізняє підрядні (цивільно-правові) відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

Відповідно до штатного розпису ДП «ЛІКВО», введеного в дію з 01.12.2012 року, така посада як «охоронець» відсутня.

При цьому за цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами.

Водночас відповідно до п.«а» ч.3 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота за угодами цивільно-правового характеру, за умови сплати страхових внесків, зараховується до стажу роботи, що дає право на трудову пенсію, як вбачається з наданого відповідачем розрахунку, саме у зв'язку з цим в Пенсійний фонд відраховувалися на ім'я позивача страхові внески в розмірі 2,6%.

Судом не було встановлено факту прийняття позивача на роботу за конкретною кваліфікацією, професією, посадою; не було встановлено того, що за укладеними договорами працівник мав виконувати вимоги внутрішнього трудового розпорядку, встановлені адміністрацією підприємства, де він працює, дотримуватися трудової дисципліни.

За правилом ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, які не підлягають доказуванню.

Суд, за нормою ч.1 ст.11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч.1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до положень ст. 24 КЗпП України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим, зокрема при укладенні трудового договору з фізичною особою. При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Згідно роз'яснень, які містяться у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992року "Про практику розгляду судами трудових спорів" фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилася за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу.

Отже, суд може визнати трудовий договір укладеним за відсутності наказу чи розпорядження, лише за умови дотримання інших умов, необхідних для його укладення, зокрема виконання працівником обов'язку щодо надання паспорта або іншого документу, що посвідчує особу, трудової книжки, а у випадках, передбачених законодавством, - також документу про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інших документів, за наявності письмових чи інших доказів дотримання цих умов, окрім показань свідків.

Таким чином, ОСОБА_2 повинен був дотриматись умов, необхідних для укладення трудового договору, а саме подати заяву про прийняття на роботу, надати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку тощо.

Натомість, позивачем не було надано суду доказів того, що він подавав заяву про прийняття його на роботу та надавав відповідачу трудову книжку, а також інші документи визначені законодавством, що підтверджується копією журналу обліку та реєстрації службових записок та заяв за 2013 рік та не оспорювало ся самим позивачем у судовому засіданні.

Матеріали справи свідчать про те, що наказ про прийняття на роботу позивач не отримував, трудовий договір не укладався. Тобто, позивач фактично усвідомлював відсутність оформлення трудових відносин з відповідачем, а отже й погоджувався з цим.

Також з матеріалів справи та з пояснень сторін випливає, що позивач протягом дії укладених з ним угод письмово не звертався до адміністрації підприємства із письмовими заявами про прийняття його на роботу згідно норм КЗпП України, навпаки, позивач протягом тривалого часу, погоджувався на умови підписаного договору, що свідчить про те, що він за власним волевиявленням не заперечував проти співпраці з ДП «ЛІКВО» в рамках цивільно-правового договору.

Встановлення факту наявності трудових відносин між робітником і роботодавцем можливе при встановленні виконання робітником трудових функцій, підпорядкування робітника правилам внутрішнього трудового розпорядку, забезпечення робітнику умов праці та виплати винагороди за виконану роботу.

Між тим, в судовому засіданні не встановлено та позивачем відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту виконання робітником трудових функцій, підпорядкування робітника правилам внутрішнього трудового розпорядку.

Натомість представником відповідача заявлено і не спростовано позивачем, що інші особи, які також виконували послуги з охорони території та майна, визначалися між собою щодо графіку чергування, серед них був обраний старший, який узгоджував та керував роботою охорони.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт перебування у трудових відносинах з відповідачем та не надано суду документів на підтвердження своїх вимог, а навпаки, матеріалами справи підтверджено факт перебування позивача з підприємством у цивільно-правових відносинах на умовах договору підряду.

При цьому у цивільно-правових відносинах діє принцип свободи договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 327 ЦК України).

Умовами цивільно-правових угод, укладених між сторонами, передбачено, що робота має відповідати вимогам державних стандартів та вимогам, які висуваються до даного виду робіт, координація процесу робіт покладається на замовника та полягає в організації процесу робіт, контролю за ходом їх виконання та якістю. Зазначені умови притаманні саме цивільно-правовій угоді.

Судові витрати відповідно до ч.2 ст. 88 ЦПК України компенсуються за рахунок держави.

Відповідно до ст. 209 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду ухвалюється, оформлюється і підписується в нарадчій кімнаті суддею.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-216, 218 ЦПК України, суд

ухвалив

У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. М. Нечипоренко