РІШЕННЯ

іменем України

16 березня 2015 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Овдієнка В.В.

з участю: секретаря Іванової О.В.

позивача ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,

в с т а н о в и в:

08.01.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив змінити розмір аліментів на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та стягнути з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття, та на утримання дочки ОСОБА_4 у розмірі 1/8 частини від заробітку (доходу) щомісячно, до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення дочкою 23-річного віку.

В обґрунтування позовної заяви зазначив, що рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 20.06.2014 року з нього стягнуто на користь відповідачки аліменти на утримання дітей: неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття; повнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка продовжує навчання у Харківському національному економічному університеті ім. С. Кузнеця, у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходів), щомісячно, до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_4 23-річного віку.

В даний час його матеріальне становище змінилося, оскільки на його утриманні перебувають батьки пенсіонери, вони повністю знаходяться на його матеріальному забезпеченні, він мешкає разом з ними та витрачає кошти на харчування, одяг, ліки та комунальні послуги. При цьому з його заробітної плати щомісячно сплачуються аліменти в 1/4 та 1/6 частинах заробітку (доходу). Через вказані обставини значно погіршується його матеріальне становище.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів на одну дитину, за жодних обставин, не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України.

Отже, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З урахуванням віку сина ОСОБА_3, 2003 року народження, прожитковий мінімум на місяць для дітей віком від 6 до 18 років, визначений Законом України "Про Державний бюджет на 2014 рік" становить 1286 грн. Таким чином, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів одну дитину не може бути меншим, ніж 386 грн.

З урахуванням віку дочки ОСОБА_4, 1996 року народження, прожитковий мінімум на місяць для працездатних осіб, визначений Законом України "Про Державний бюджет на 2014 рік" становить 1218 грн. Таким чином, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів одну дитину не може бути меншим, ніж 365 грн.

Вважав, що розмір стягуваних з нього за рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 20.06.2014 року аліментів на утримання дітей значно перевищує допустимий розмір аліментів, враховуючи те, що на його повному утриманні перебувають батьки пенсіонери, просив зменшити розмір аліментів.

Під час судового розгляду позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги щодо зменшення розміру аліментів з підстав, викладених у позовній заяві, та пояснив, що від своїх колег по роботі дізнався, що на двох дітей, як правило, стягуються аліменти в розмірі 33%, а він змушений сплачувати 42%. Через це він морально страждає, оскільки коштів, які в нього залишаються після сплати аліментів, йому недостатньо для організації свого життя, а також для того, щоб була можливість робити дітям подарунки. Водночас визнав, що його сімейний стан після визначення розміру аліментів не змінився, його батьки пенсійного віку отримують пенсію.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважала позов безпідставним виходячи з наступного: вона перебувала в шлюбі з відповідачем, який було розірвано 11.08.2014 року. Від шлюбу вони мають двох дітей: повнолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з нею й повністю знаходяться на її утриманні.

Відповідач з ними разом не проживає, а живе разом зі своїми батьками в с. Скрипаї Зміївського району Харківської області.

01 вересня 2013 року їхня старша дочка вступила до Харківського національного економічного університету, де навчається на ІІ курсі денного відділення факультету обліку і аудиту, бюджетної форми навчання.

Дитина проживає у гуртожитку, за який вона кожний семестр повинна сплачувати 1965 грн. При цьому постійно потрібні значні кошти для забезпечення дочки харчуванням, одягом, додатковими посібниками для навчання, оплати за проїзд по місту Харків та на вихідні додому.

Таким чином, досягнувши повноліття, їхня дочка продовжує навчатися на денній формі навчання, а значить позбавлена можливості працевлаштуватися й утримувати себе самостійно.

Менший син постійно проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Йому виповнилося 11 років і він навчається в 5 класі Комсомольської гімназії № 2 Зміївської районної ради Харківської області. Вона намагається забезпечити сину належне утримання й розвиток особистих здібностей. Сплачує за додаткові уроки з англійської мови та відвідування спортивної секції з футболу, вартість якої 100 грн. щомісячно.

Вона працює бухгалтером у приватній фірмі і її зарплати на утримання обох дітей та забезпечення їх особистих здібностей не вистачає. При цьому тільки на оплату квартири, комунальних послуг, інтернету, телефону, в квартирі, де вони з дітьми проживають, вона витрачає щомісячно близько 400 грн.

Щомісячно сума аліментів, які утримуються з позивача на обох дітей, становить 2100 грн. Його середньомісячна заробітна плата становить близько 5100 грн., не враховуючи матеріальних допомог та інших виплат, які передбачені на підприємстві Зміївської ТЕС ПАТ «Центренерго».

Отже на утримання неповнолітнього сина від позивача вона отримує 1275 грн., а на утримання повнолітньої доньки - всього 850 грн.

При цьому, самому позивачеві для проживання й особистих потреб залишається не менше 3000 грн. Він є здоровою, молодою, працездатною людиною. Інших дітей чи утриманців він не має. Боргових грошових зобов'язань, які б були вчинені в інтересах сім'ї чи дітей, у позивача також немає.

Як на підставу свого позову про зменшення аліментів позивач посилається на зміну матеріального становища й перебування на його утриманні двох непрацездатних батьків-пенсіонерів. Однак, на момент ухвалення рішення Зміївського районного суду Харківської області від 20.06.2014 року (справа № 621/1402/14-ц) про встановлення теперішнього розміру аліментів, ця обставина вже існувала.

Батьки позивача вже тоді були пенсіонерами, при цьому вони обидва щомісячно отримують від держави пенсію за віком, яка є не меншою, ніж встановлений законом мінімум 949 грн. Батькам позивача, з якими вона і її діти часто спілкуються, виповнилося 63 й 64 роки, вони не страждають важкими хронічними захворюваннями, не потребують стороннього догляду, ведуть особисте господарство, мають домашню худобу. Вважала, що не позивач їх утримує, а навпаки, проживаючи в батьків, позивач взагалі не сплачує за житло, мінімально витрачає на харчування, а отже його матеріальний стан значно кращий, ніж у неї з дітьми.

Інших доказів, які б доводили погіршення матеріального стану, стану здоров'я, чи інших підстав, передбачених статтею 192 Сімейного кодексу України для зменшення розміру аліментів, позивач не надав.

Вважала, що розмір аліментів на утримання їхніх двох дітей, встановлений рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 20.06.2014 року (справа № 621/1402/14-ц) є об'єктивним і обґрунтованим, і підстав для зменшення розміру аліментів у позивача немає. Жодних доказів щодо погіршення стану свого здоров'я, зміни сімейного чи матеріального стану, наявності інших істотних обставин позивач не надав.

При цьому встановлення аліментів у тому розмірі, про який просить позивач, поставить її і дітей у тяжке матеріальне становище, а, зважаючи на непросту ситуацію в країні й значну інфляцію, взагалі залишить її з дітьми за межею бідності.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Даними копій свідоцтв про народження, рішення Зміївського районного суду Харківської області від 11.08.2014 року підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, мають дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а. с. 7, 8, 12, 32-34).

Згідно довідки ОСББ "Будинок 104" №22 від 13.03.2015 року про склад сімї, ОСОБА_2 разом з неповнолітнім сином проживає в АДРЕСА_1. ( а. с. 38).

Відомостями, які місяться в довідках Харківського національного економічного університету імені С. Кузнеця від 15.05.2014 року, 16.05.2014 року та від 11.03.2015 року, підтверджується, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, є студенткою ІІ курсу, денної форми навчання, Харківського національного економічного університету імені С. Кузнеця, проживає та зареєстрована в гуртожитку №5. Строк закінчення навчання - 30.06.2017 року. (а. с. 10, 11, 39).

З копії виконавчого листа №2-2152/2010 від 27.08.2010 року, виданого Зміївським районним судом Харківської області, вбачається, що рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 27.08.2010 року стягувалися з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 17.06.2010 року й до досягнення їх повноліття. (а. с. 13).

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 20.06.2014 року (621/1402/14-ц) задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, що стягуються на неповнолітню дитину, та про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання. Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття; повнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка продовжує навчання у Харківському національному економічному університеті ім. С. Кузнеця, у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходів), щомісячно, до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_4 23-річного віку.

Довідкою про доходи від 12.03.2015 року підтверджується, що ОСОБА_2 з 01.10.2012 року працює бухгалтером в Приватному підприємстві "Укрбалпром" та отримала дохід з вересня 2014 року по лютий 2015 року - 11132 грн. 90 коп. (а. с. 40).

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу.

У відповідності зі ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст.ст. 1, 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у Постанові № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

За результатом дослідження та оцінки наданих сторонами та досліджених в судовому засіданні доказів слідує висновок, що під час визначення розміру аліментів на неповнолітню дитину судом було взято до уваги, що ОСОБА_1 не має інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних утриманців, має постійних дохід.

Суду не надано доказів, що матеріальний та сімейний стан ОСОБА_1, який існував під час вирішення справи у червні 2014 року змінився таким чином, щоб це стало підставою для зменшення розміру аліментів, що стягуються на повнолітню дитину.

Згідно з положеннями ст. ст. 199-201 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

За змістом вказаних правових норм, розмір аліментів, що стягуються на повнолітню дочку, що продовжує навчання, може бути зменшено за рішенням суду за позовом платника аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України.

Позивачем ОСОБА_1 не надано доказів виникнення обставин, які вказують на зміну матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я сторін чи дітей, чи виникнення інших підстав для зменшення розміру аліментів.

Доводи позивача про те, що на його утриманні знаходяться батьки пенсіонери (довідка про склад сім'ї та копії пенсійних посвідчень на а. с. 15-17), не підтверджені належними доказами, зокрема щодо стану їх здоров'я, майнового стану, розмірів отримуваних ними доходів, оформлення житлових субсидій тощо.

Зменшення розміру заробітної плати, про що вказував позивач, не підтверджено письмовими доказами і не може впливати на розмір аліментів, що стягується у виді частки від доходу платника аліментів.

Позивачем безпідставно зазначено в позовній заяві, що розмір аліментів, які з нього стягуються, значно перевищує допустимий розмір аліментів, оскільки щодо розміру аліментів на повнолітню дитину таке обмеження передбачене лише ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження", де закріплено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами.

Оскільки загальний розмір аліментів, що стягуються з позивача, не перевищує п'ятдесят відсотків його заробітної плати, відсутні підстави вважати, що розмір аліментів перевищує їх допустимий розмір.

Що стосується передбаченого ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімального розміру аліментів на одну дитину, що не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то ця норма є гарантією прав дитини і є підставою лише для стягнення із заробітної плати вказаного мінімуму, якщо частка доходу, що визначена як аліменти, є меншою гарантованого мінімуму.

За таких обставин, оскільки позивачем не надано доказів наявності обставин, передбачених ст. 192 Сімейного кодексу України для зменшення розміру аліментів, у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: