Справа № 352/250/15-ц
Провадження № 2-о/352/18/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2015 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді Дузінкевича І.М.

секретаря Кукули О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа орган місцевого самоврядування Вільшанецька сільська рада про встановлення факту постійного проживання та належність правовстановлюючого документа, -

в с т а н о в и в :

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання та належність правовстановлюючого документа. Свою заяву обґрунтовував тим, що його батько, ОСОБА_2, був власником та проживав у будинковолодінні АДРЕСА_2. 17 березня 2005 року його батько, при житті, склав заповіт, який посвідчено секретарем виконкому Вільшаницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, зареєстровано в реєстрі за №33 про те, що після його смерті, все належне йому майно заповів ОСОБА_1. Він, ОСОБА_1, фактично постійно проживав зі своїм батьком у належному йому будинковолодінні з 2000 року по 29.04.2006 року та надавав йому посильну допомогу, здійснював догляд за батьком. Проте, він фактично був зареєстрований за іншою адресою - по АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Після смерті останнього відкрилась спадщина на належне йому майно в т.ч. будинковолодіння АДРЕСА_2. Він, ОСОБА_1 прийняв спадщину за заповітом після смерті свого батька (згідно ст.ст. 1235, 1268 ЦК України), оскільки на час відкриття спадщини (ОСОБА_1), і після відкриття спадщини, постійно проживав разом із покійним та вступив в управління і володіння спадковим майном. Проте, в установленому законом порядку не оформив своїх спадкових прав та не отримав свідоцтво про право на спадщину після смерті батька. У зв'язку з тим, що він не може надати Тисменицькій державній нотаріальній конторі докази постійного проживання з ОСОБА_1 на час відкриття спадщини, тому ДНК не приймає його заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за заповітом після смерті його батька. Крім того, в свідоцтві про право власності на житловий будинок, що видане 28 лютого 1990 року виконавчим комітетом Вільшаницької сільської ради народних депутатів, на підставі рішення Тисменицького райвиконкому №233 від 19.12.1989 року, вказано, що власником будинковолодіння АДРЕСА_2 є «ОСОБА_2» замість правильно «ОСОБА_2». Тому просить встановити факт постійного проживання та належність правовстановлюючого документа .

Заявник у судове засідання не з'явився, його представник подав до суду заяву в якій просить заяву розглядати у його відсутності, вказані вимоги підтримує, просить їх задоволити.

Заінтересована особа в судове засідання не з'явилась, проте від сільського голови надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, заявлені вимоги визнають.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що батько заявника, ОСОБА_2, був власником та проживав у будинковолодінні АДРЕСА_2. 17 березня 2005 року батько заявника, при житті, склав заповіт, який посвідчено секретарем виконкому Вільшаницької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, зареєстровано в реєстрі за №33 про те, що після його смерті, все належне йому майно заповів ОСОБА_1 (а.с. 6). Заявник, ОСОБА_1, фактично постійно проживав зі своїм батьком у належному йому будинковолодінні з 2000 року по 29.04.2006 року та надавав йому посильну допомогу, здійснював догляд за батьком. Проте, він фактично був зареєстрований за іншою адресою - по АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Після смерті останнього відкрилась спадщина на належне йому майно в т.ч. будинковолодіння АДРЕСА_2. Заявник, ОСОБА_1 прийняв спадщину за заповітом після смерті свого батька (згідно ст.ст. 1235, 1268 ЦК України), оскільки на час відкриття спадщини (ОСОБА_1), і після відкриття спадщини, постійно проживав разом із покійним та вступив в управління і володіння спадковим майном. Проте, в установленому законом порядку не оформив своїх спадкових прав та не отримав свідоцтво про право на спадщину після смерті батька. У зв'язку з тим, що заявник не може надати Тисменицькій державній нотаріальній конторі докази постійного проживання з ОСОБА_1 на час відкриття спадщини, тому ДНК не приймає його заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за заповітом після смерті його батька. Крім того, в свідоцтві про право власності на житловий будинок, що видане 28 лютого 1990 року виконавчим комітетом Вільшаницької сільської ради народних депутатів, на підставі рішення Тисменицького райвиконкому №233 від 19.12.1989 року, вказано, що власником будинковолодіння АДРЕСА_2 є «ОСОБА_2» замість правильно «ОСОБА_2».

Факт того, що заявник постійно проживав з ОСОБА_1 на час його смерті та прийняв спадщину після його смерті та те, що останній був власником спадкового домоволодіння, підтверджується такими доказами: довідкою, що видана виконавчим комітетом Вільшаницької сільської ради 25.11.14р. №571 про те, що до дня смерті ОСОБА_2 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 з ним проживав і продовжує проживати в будинковолодінні АДРЕСА_2 Тисменицького району його син ОСОБА_1 (а.с. 12), свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданого 01.05.2006р. виконкомом Вільшаницької сільської ради, згідно якого ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 (а.с. 10).

Відповідно до вимог ст.256 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення розглядаються в окремому провадженні.

В судовому порядку можуть бути встановлені факти, які перелічено в ч.1 ст.256 ЦПК України, а також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. №7 встановлено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

За таких обставин суд приходить до висновку, що заявник надав достатньо доказів для встановлення факту постійного проживання та належність правовстановлюючого документа, а тому заява підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. №7, керуючись ст.ст. 256, 259, 213-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Заяву задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1, з 2000 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживав з ОСОБА_2 в будинковолодінні АДРЕСА_2.

Встановити факт, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2, згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 28 лютого 1990 року виконавчим комітетом Вільшаницької сільської ради народних депутатів, на підставі рішення Тисменицького райвиконкому №233 від 19.12.1989 року на ім'я ОСОБА_3, був власником будинковолодіння АДРЕСА_2

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду до апеляційного суду Івано-Франківської області може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення через Тисменицький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий І.М. Дузінкевич