У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Мазур Л.М., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору поруки припиненим за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником - ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 10 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 23 травня 2006 року між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 30 тис. доларів США з кінцевим строком повернення до 23 травня 2013 року. На забезпечення виконання зобов'язань між банком та нею було укладено договір поруки. Додатковою угодою № 1 від 27 листопада 2006 року, укладеною між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, було збільшено обсяг кредитування у формі поновлювальної кредитної лінії у сумі ліміту 48 200 доларів США, а з нею укладено додаткову угоду до договору поруки. Зазначала, що додаткову угоду вона не підписувала та не знала про її наявність, по факту підробки її підпису порушено кримінальне провадження.

Ураховуючи наведене, позивачка просила визнати договір поруки від 23 травня 2006 року припиненим з моменту укладення додаткової угоди.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 10 листопада 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 10 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено з інших правових підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що факт підроблення підпису ОСОБА_3 не доведено, оскільки підпис на додатковій угоді до договору поруки виконаний нею у листопаді 2006 року, а зразки підпису, які вона надавала для проведення судової почеркознавчої експертизи у кримінальному провадженні - у березні 2014 року, тобто зі спливом значного часу, а також не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, так як розслідування ще не закінчено, тому взяти за основу висновок експертизи про те, що підпис їй не належить, проведений в іншій справі, неможливо.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог з інших правових підстав, апеляційний суд виходив із того, що позивачка не зверталась з вимогою про визнання додаткової угоди недійсною, а тому висновок експертизи про неналежність їй підпису на додатковій угоді немає правового значення, а, крім того, підстав припинення договору поруки відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Проте погодитись із такими висновками судів не можна, оскільки суди дійшли їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 23 травня 2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 30 тис. доларів США з кінцевим строком повернення до 23 травня 2013 року.

На забезпечення виконання зобов'язань між ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки.

Додатковою угодою № 1 до кредитного договору від 27 листопада 2006 року між банком і позичальником збільшено обсяг кредитування у формі поновлювальної кредитної лінії у сумі ліміту 48 200 доларів США.

Додатковою угодою № 1 до договору поруки від 26 листопада 2006 року ОСОБА_3 погодилась забезпечити такі зобов'язання.

Заочним рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 21 листопада 2013 року стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість по кредитному договору, що набрало законної сили (а.с. 14, 15).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 послалась, як на належний та допустимий доказ, на висновок старшого експерта із технічної експертизи документів та почеркознавчої експертизи відділу криміналістичних експертиз НДЕКЦ при УМВС України в Чернівецькій області, яким встановлено, що підпис від імені ОСОБА_3 в додатковій угоді №1 від 27 листопада 2006 року до договору поруки від 23 травня 2006 року виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою.

Крім того, вона в позовній заяві посилалась на те, що договір поруки є припиненим на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, оскільки збільшено обсяг її відповідальності без її згоди (а.с. 2-5). Зазначених позовних вимог вона не змінювала.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У ч. 3 ст. 60 ЦПК України зазначено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У порушення зазначених норм процесуального права суди, вирішуючи спір, керувались положенням ч. 4 ст. 559 ЦК України, яка регулює строк припинення поруки, тоді як позов пред'явлено на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, яка регулює зовсім інші підстави для припинення поруки.

При цьому невірним є висновок апеляційного суду про те, що для припинення поруки слід заявляти вимогу про визнання недійсною додаткової угоди до договору поруки, так як припинення поруки може бути доведено й іншими доказами, у тому числі висновком експертизи про те, що додаткову угоду до договору поруки поручитель підписувала чи не підписувала, і, як наслідок, це може підтвердити те, що поручитель давала чи не давала згоду на підвищення обсягу її відповідальності.

При новому розгляді справи суду слід звернути увагу і на вимоги ч. 2 ст. 223 ЦПК України про те, що після набрання рішення суду законної сили сторони не можуть оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Отже, слід перевірити процесуальні дії позивача при розгляді справи про стягнення з неї (солідарно з позичальником) кредитної заборгованості.

За таких обставин, ураховуючи, що судами не встановлені всі фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, судові рішення відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 10 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 10 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

Л.М. Мазур

С.Ф. Хопта