Справа № 304/273/15-ц
Провадження № 2/304/188/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2015 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Шешені М. О.,

при секретарі - Ковач М.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 19 листопада 2013 року він з відповідачкою ОСОБА_2 зареєстрував шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №46. У них народилася одна дитина, а саме син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак, подружнє життя у них не склалося, так як вони мають протилежні характери та погляди на сімейне життя, що призводило до частих непорозумінь та сварок. Все це призвело до того, що він втратив до відповідачки почуття любові, довіри та поваги, а тому просить позов задовольнити.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, однак подав до суду заяву, у якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання також не з'явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги визнала та не заперечує проти їх задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Так, у судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, 19 листопада 2013 року було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів від 19 листопада 2013 року зроблено відповідний актовий запис за №46. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка і дружини відповідно ОСОБА_2. Місце реєстрації шлюбу є відділ державної реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області.

Також встановлено, що у подружжя ОСОБА_2 народилася одна дитина, а саме: син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим виконкомом Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області 01 лютого 2005 року.

Крім цього встановлено, що сторони по справі важко розуміють один одного, мають різні характери та погляди на сімейне життя, відносини між ними ускладнилися, на даний час вони взагалі не підтримують подружніх відносин, що свідчить про те, що збереження їхнього шлюбу фактично буде суперечити їхнім же інтересам.

Згідно ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З урахуванням того, що позов подано одним із подружжя, а саме позивачем ОСОБА_1, який продовжувати подальше спільне подружнє життя з відповідачкою ОСОБА_2 не бажає, а також того, що подальше збереження їхнього шлюбу буде суперечити їхнім же інтересам, суд вважає, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про місце проживання малолітньої дитини після розлучення, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Згідно ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч.1 ст.161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно положень, які містяться в п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", № 11 від 21 грудня 2007 року, при вирішенні питання про те, з ким із батьків, які проживають окремо, мають проживати неповнолітні діти, суд, виходячи з положень про рівність прав та обов'язків батьків щодо дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх дітей, при цьому, суд враховує хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання дітей.

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 у поданій ним позовній заяві просить дитину ОСОБА_3. залишити на подальшому проживанні при матері ОСОБА_2 та з урахуванням того, що відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги визнала в повному обсязі, тому суд вважає, що дитину ОСОБА_3., після розлучення слід залишити проживати саме при матері ОСОБА_2

Згідно ст.88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Тому, керуючись ст.ст. 11, 15, 88, 174, 212-215, 218 ЦПК України, ст.51 Конституції України, ст.ст. 104, 110, 112,160, 161 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, який було зареєстровано 19 листопада 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №46 - розірвати.

Дитину, а саме: сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, після розлучення слід залишити проживати при матері ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 243 ( двісті сорок три) грн. 60 коп., як сплачений судовий збір.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: Шешеня М. О.