АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Доповідач - Українець Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Шебуєвої В.А.,

- Крижанівської Г.В.,

за участю секретаря - Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_4, та ОСОБА_5 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу і процентів за договором позики та накладення стягнення на майно, яке передане спадкоємцям,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року позивач звернувся в суд із позовом до відповідачів про стягнення боргу і процентів за договором позики та накладення стягнення на майно, яке передане спадкоємцям.

У мотивування вимог посилався на те, що 10 грудня 2012 року він уклав з ОСОБА_6 договір позики, якому передав готівкою суму в розмірі 560000,00 гривень.

За умовами пунктів 1 та 2 Договору позики термін повернення грошей становить 12 місяців з моменту отримання коштів, тобто до 10.12.2013 року, а підтвердженням повернення остаточного розрахунку повинна бути розписка, написана позивачем особисто.

На початку жовтня 2013 року ОСОБА_6 частково розрахувався по Договору позики від 10.12.2012 року, передавши йому грошові кошти у розмірі 80000 грн, а решта грошей у розмірі 480000 грн залишилася в користуванні позичальника.

Кожного місяця на фактичну суму отриманих грошових коштів позичальником, починаючи з 10.12.2012 року по 10.10.2013 року включно, нараховувалися проценти в розмірі 3%, що за 10 місяців користування грошима становить 168000 грн (560000 грн * 3% * 10 = 168000 грн).

Окрім того, на суму 480000 грн також нараховувалися проценти в розмірі 3%, що з 10.10.2013 року по 10.12.2013 року становить 28800 грн.

Остаточна сума грошового зобов'язання до 10.12.2013 року з урахуванням 3% фактично склала 676800 грн.

У листопаді 2013 року ОСОБА_6 помирає, а його спадкоємцями за заповітом стають відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що підтверджується спадковою справою №23/13, заведеною приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурмака І.П.

08.05.2014 року він звернувся з заявою до нотаріальної контори про включення кредиторської вимоги ОСОБА_5 до спадкової маси.

Однак його вимоги не виконані спадкоємцями, які фактично успадкували спадщину за заповітом, кожен окремо по 1/2 частці від нерухомого майна, яким є квартира померлого ОСОБА_6, тому просив суд накласти грошове стягнення на його користь у розмірі 676800 грн на майно померлого боржника ОСОБА_6, яким є квартира АДРЕСА_1, яка була передана в натурі спадкоємцям за заповітом.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції у березні 2015 року ОСОБА_5 подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив суд ухвалити рішення, яким накласти грошове стягнення на його користь у розмірі 1 611 000 грн на майно померлого ОСОБА_6, а саме, квартиру АДРЕСА_1.

25 червня 2015 року ОСОБА_5 на адресу Печерського районного суду м. Києва надіслав заяву про збільшення позовних вимог, в якій вказав, що в період з 10.12.2013 року по 10.06.2015 року відповідно до ст. 625 ЦК України боржник зобов'язаний сплачувати 3% річних від суми заборгованості, що обчислюється за формулою: 676800 грн * 3% = 20304 грн на рік, тобто 1692 грн за місяць користування, а фактично за 18 місяців користування складає вже 30456 грн.

Остаточно сума грошового зобов'язання з дня отримання позики до закінчення строку користування цими грошима, тобто до 10.12.2013 року, враховуючи нараховані 3% за увесь час дії Договору позики, фактично склала 676800 грн та 30456 грн, що в сукупності становить 707256 грн.

Однак, ця сума грошей не повинна бути меншою за 70000 доларів США, що закріплено у п. 2 Договору, а оскільки позичальником повернуто 10000 доларів США, сума розрахунку не повинна бути меншою 60000 доларів США.

Станом на 22.06.2015 року курс одного долара США до гривні складає 21,63 грн, тому просив суд накласти грошове стягнення на його користь у розмірі 1297800 грн на майно померлого ОСОБА_6.( заява про збільшення позовних вимог а.с.34-36 т.2).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Накладено стягнення на користь ОСОБА_5 на спадкове майно, яке прийняте ОСОБА_2 в натурі, згідно свідоцтва про права на спадщину за законом від 26 червня 2014 року, виданим приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Бурмакою Іриною Павлівною, зареєстрованим в реєстрі за №2991, а саме вклади, що знаходяться в ТВБВ №10026/0159 (колишнє Шевченківське №5441) на рахунку НОМЕР_1; ТВБВ №10026/0201 (колишнє Печерське №3715/0319) на рахунку НОМЕР_2; ТВБВ №10026/0195 (колишнє Печерське №3715) на рахунку НОМЕР_3; ТВБВ №10026/086 (колишнє Солом'янське №5445/0407) на рахунку НОМЕР_4 в ПАТ «Державний ощадний банк України»; вклади, що знаходяться в ПАТ КБ «ПриватБанк» на депозитному рахунку НОМЕР_5 та на картковому рахунку НОМЕР_6 в загальному розмірі 4668,05 грн в рахунок погашення боргу за договором позики від 10 грудня 2012 року ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Накладено стягнення на користь ОСОБА_5 на спадкове майно, яке прийняте ОСОБА_3 в натурі, згідно свідоцтва про права на спадщину за законом від 26 червня 2014 року виданим приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Бурмакою Іриною Павлівною, зареєстрованого в реєстрі за №2991, а саме вклади, що знаходяться в ТВБВ №10026/0159 (колишнє Шевченківське №5441) на рахунку НОМЕР_1; ТВБВ №10026/0201 (колишнє Печерське №3715/0319) на рахунку НОМЕР_2; ТВБВ №10026/0195 (колишнє Печерське №3715) на рахунку НОМЕР_3; ТВБВ №10026/086 (колишнє Солом'янське №5445/0407) на рахунку НОМЕР_4 в ПАТ «Державний ощадний банк України»; вклади, що знаходяться в ПАТ КБ «ПриватБанк» на депозитному рахунку НОМЕР_5 та на картковому рахунку НОМЕР_6 в загальному розмірі 4668,05 грн в рахунок погашення боргу за договором позики від 10 грудня 2012 року ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій частині позов залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 суму судового збору у розмірі 121 грн 80 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 суму судового збору у розмірі 121 грн 80 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідачів ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зазначає, що 26 червня 2014 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бурмака І.П. відмовила у видачі Свідоцтв про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Вказує, що померлий ОСОБА_6 не міг підписати Договір позики від 10.12.2012 року, оскільки був фінансово забезпечений, не планував жодних значних витрат, не мав звички позичати гроші, про укладення такого договору обов'язково повідомив би відповідачів.

Звертає увагу на те, що з відповіді Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, наданої на запит нотаріуса, вбачається, що « … згідно з даними Бюро, АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 16.04.1993 року Відділом приватизації державного житлофонду Печерського району м. Києва».

З копії розпорядження про приватизацію даної квартири та свідоцтва про право власності на житло від 16.04.1993 року, наданих Відділом приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, вбачається, що допущено помилку, а саме: замість «ОСОБА_6» зазначено «ОСОБА_6».

Однак, згідно копії свідоцтва про право на власність на цю ж квартиру, наданої позивачем до позовної заяви, власником квартири зазначений ОСОБА_6

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити рішення суду в частині стягнення встановленої судом першої інстанції грошової суми з відповідачів у межах вартості всієї спадкової маси.

Зазначає, що суд першої інстанції достовірно встановив увесь перелік спадкового майна, що увійшло до складу спадщини, яка була відкрита за заявою відповідачів 29 листопаду 2013 року.

Також встановлена загальна сума заборгованості по договору позики, що складає 1297800 грн.

Однак не погоджується з тим, що судом задовольняються вимоги лише в частині отриманої спадкоємцями (відповідачами) грошової суми, на яке нотаріусом видане відповідне свідоцтво.

Вказує, що спадкове майно, обсяг якого визначений судом першої інстанції, тобто квартира, садовий будинок з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами, земельна ділянка та вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією на загальну суму 9336,10 грн, якраз і є прийнятим спадковим майном відповідачами. Така позиція викладена в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування».

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарга ОСОБА_2 та ОСОБА_3, подана представником ОСОБА_4, не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає до задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги в частині накладення стягнення на вклади, належні ОСОБА_6, у рахунок погашення боргу за договором позики віл 10.12.2012 року, суд першої інстанції підставно виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог у частині накладення стягнення на нерухоме майно в рахунок погашення боргу за договором позики віл 10.12.2012 року, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено прийняття відповідачами нерухомого майна в натурі.

З таким висновком колегія суддів не може погодитися з огляду на таке.

Судом встановлено, що 10 грудня 2012 року ОСОБА_5 уклав з ОСОБА_6 договір позики (а.с. 6 т. 1).

Згідно п. 1 Договору позикодавець передає у власність позичальникові строком до 10 грудня 2013 року, а позичальнику приймає від нього у власність строком до 10 грудня 2013 року грошові кошти в розмірі 560 000 грн, що є еквівалентним 70 000 доларів США (за курсом 1$ = 8 грн.).

Позичальник зобов'язався повернути грошові кошти позикодавцеві до 10 грудня 2013 року, а сума отриманих кошів у гривні повинна бути еквівалентна 70 000 доларів США за курсом НБУ на дату фактичного повернення грошових коштів (п. 2 Договору).

У п. 3 Договору зазначено, що за користування позикою позичальник щомісяця сплачує проценти в розмірі 3% від суми 560 000,00 грн за весь період фактичного користування позикою, а також позичальник має право погасити нараховані проценти за весь період користування позикою одночасно з поверненням позики позикодавцю.

Позовною заявою та поясненнями представника позивача підтверджено, що на початку жовтня 2013 року ОСОБА_6 частково погасив борг за договором позики, передавши позивачу грошові кошти у розмірі 80 000 грн, що еквівалентно 10 000 доларів США.

Заявляючи позов про стягнення боргу і процентів за договором позики та накладення стягнення на майно, яке передане спадкоємцям, ОСОБА_5 посилався на те, що відповідачі відмовилися в добровільному порядку повернути йому кошти за договором позики.

Крім того, 26 червня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурмакою І.П. відповідачам видано Свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частки вкладів ОСОБА_6, а саме, на грошові вклади, які знаходяться у фінансових установах, а також постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бурмакою І.П., про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.06.2014 року, відмовлено відповідачам у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру, садовий будинок та земельну ділянку.

Позивач вбачає, що відповідачі, подавши заяви про прийняття спадщини, навмисно не надають оригінали документів на право власності на нерухоме майно спадкодавця.

У суді першої інстанції відповідачі позов не визнали, посилаючись на те, що наданий суду договір позики ОСОБА_6 не укладався і підписаний іншою особою.

Такі ж посилання містить апеляційна скарга ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Суд першої інстанції відхилив такі доводи відповідачів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності таких доводів відповідачів.

Так, за клопотанням представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ухвалою суду від 25 листопада 2014 року було призначено посмертну судово-почеркознавчу експертизу (а.с. 230-231 т. 1).

Згідно Висновку експерта №172 від 21 січня 2015 року підпис від імені ОСОБА_6 у Договорі позики від 10 грудня 2012 року, укладеному між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, у графі «Підписи» виконаний ОСОБА_6 (а.с. 237-239 т. 1).

Отже, експерт прийшов до категоричного висновку щодо підпису ОСОБА_6

Позивачі порушували питання про призначення в даній справі судової комплексної почеркознавчо-технічної експертизи та окремо посмертної почеркознавчої експертизи.

У задоволенні заявленого клопотання як судом першої інстанції, так і апеляційної інстанції відмовлено, оскільки доводи клопотань про призначення експертиз, що стосується підпису ОСОБА_6 ґрунтуються на тому, що у висновку експерта №172 від 21.01.2015 року в описовій частині дослідження зазначено, що поряд із встановленими збіжними ознаками виявлено розбіжність за протяжністю рухів при виконанні розчерку.

Колегія суддів проаналізувала висновок експерта та встановила, що у своєму висновку експерт чітко визначив, що вказані збіжні ознаки підписів суттєві, стійкі, в своїй сукупності індивідуальні і тому достатні для категоричного позитивного висновку.

Виявлена розбіжність не суттєва, пояснюється варіаційністю підпису ОСОБА_6 і на зроблений категоричний позитивний висновок не впливає (т.1 а.с.238).

В апеляційній скарзі представник відповідачів також посилається на те, що прізвище спадкодавця у Свідоцтві про право власності на житло від 16.04.1993 року, наданому Відділом приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, зазначено як «ОСОБА_6», а у свідоцтві, наданому позивачем, зазначено як «ОСОБА_6», що свідчить про його підробку.

Такі посилання представника відповідачів на суть даного спору не впливають, оскільки згідно заповіту, посвідченого 21 січня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербак Т.В., квартиру АДРЕСА_1 належну спадкодавцю на праві приватної власності, він заповів відповідачам, які звернулися з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини за заповітом.

У судовому засіданні відповідачі та їх представники підтвердили, що спірна квартира належала ОСОБА_6, який у ній і проживав до дня смерті.

Окрім того, постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бурмакою І.П. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.06.2014 року було відмовлено відповідачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, а не в зв'язку з неналежністю даної квартири спадкодавцю.

Не спростовують факт укладення договору розбіжності в показах свідка щодо знайомства позикодавця та позичальника, оскільки договір позики укладено в письмовій формі і підписано ОСОБА_6, що підтверджено висновком експерта, а те як познайомилися позикодавець та позичальник суттєвого значення для вирішення даного спору не мають.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть НОМЕР_8, виданим 21.11.2013 року Відділом реєстрації смерті у м. Києві (а.с. 12 т. 1).

Після смерті ОСОБА_6 на підставі заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відкрилася спадщина, що складається з: квартири АДРЕСА_1; садового будинку №58, з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; земельної ділянки, площею 0.1200 га, переданої для ведення садівництва та розташованої на території Гаврилівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

Згідно заповіту, посвідченого 21 січня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербак Т.В. та зареєстрованого в реєстрі за №253, квартиру АДРЕСА_1 належну ОСОБА_6 на праві приватної власності спадкодавець заповів у рівних частинах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 35 т. 1).

Також до складу спадщини увійшли належні за життя ОСОБА_6 вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться:

- в установах Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк»: ТВБВ №10026/0159 - (колишнє Шевченківське №5441) на рахунку НОМЕР_1 залишок 2248,05 грн; ТВБВ №10026/0201 - (колишнє Печерське №3715/0319) на рахунках: НОМЕР_2 залишок 6872,65 грн та НОМЕР_9 залишок 2639,70 грн; ТВБВ №10026/0195 - (колишнє Печерське №3715) на рахунку НОМЕР_3 залишок 1,96 доларів США; ТВБВ №10026/086 - (колишнє Солом'янське №5445/0407) на рахунку НОМЕР_4 залишок 2328,90 грн;

- у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», відділення №80 філії «Розрахунковий центр» м.Києва, на депозитному рахунку НОМЕР_5 у розмірі 1731,57 грн згідно Договору SAMDN8022 від 30.06.2011 року та на картковому рахунку НОМЕР_6 у розмірі 2809,94 грн від 11.04.2013 року.

08 травня 2014 року ОСОБА_5 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бурмаки І.П. з вимогою про включення його кредиторських вимог в спадкову масу померлого ОСОБА_6 (а.с. 60 т. 1).

15 травня 2014 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бурмака І.П. повідомила ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про наявність кредиторської вимоги позивача (а.с. 66-67 т. 1).

26 червня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурмакою І.П. відповідачам видано Свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частки вкладів ОСОБА_6, а саме, на грошові вклади, які знаходяться у фінансових установах. Відповідно до Свідоцтв про право на спадщину за законом вартість спадкового майна (грошових вкладів) становить - 9315 грн 40 коп. та 0 доларів США 98 центів (а.с. 90-93 т. 1).

Разом з тим, Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.06.2014 року у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру, садовий будинок та земельну ділянку відповідачам було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно (а.с. 94 т. 1).

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому.

У ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України«Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року надано роз'яснення, що отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця.

Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно (право володіння, користування).

За змістом ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У абз. 2 п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України«Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року судам роз'яснено, що якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого ст. 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами ст. 625 цього Кодексу.

Оскільки ОСОБА_5 своєчасно повідомив спадкоємців про наявність боргу, а останні не виявили бажання задовольнити вимоги кредитора в межах вартості майна, одержаного у спадщину, зволікають з отриманням свідоцтва про право на спадщину, тому вимоги позивача в частині накладення стягнення на нерухоме майно ОСОБА_6 у рахунок погашення заборгованості за договором позики підлягають до задоволення.

Відмовляючи в задоволені вимог в цій частині, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про відмову в їх задоволені, посилаючись на те, що позивачем не доведено прийняття відповідачами нерухомого майна в натурі, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення цих вимог.

Як убачається з позовних вимог ОСОБА_5, збільшених на підставі заяви, отриманої судом 30.03.2015 року, позивач просив суд накласти грошове стягнення на його користь у розмірі 1297800 грн на майно померлого ОСОБА_6

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині накладення стягнення на вклади, належні ОСОБА_6, у рахунок погашення боргу за договором позики віл 10.12.2012 року, задоволені, тому задоволенню підлягають вимоги позивача про накладення стягнення на нерухоме майно у рахунок погашення заборгованості за договором позики у розмірі 1 288 463,9 грн (1 297 800 грн - 9336,1 грн).

ОСОБА_5 до апеляційної скарги додано звіти про незалежну оцінку майна садового будинку, квартири та земельної ділянки.

Так, згідно Звіту про незалежну оцінку майна - садового будинку АДРЕСА_2, проведеної ТОВ «Експертно-оціночна компанія», ринкова вартість даного садового будинку станом на 13 серпня 2015 року становить 428 300 грн (а.с. 82-110 т. 2).

Ринкова вартість квартири АДРЕСА_1, станом на 13.08.2015 року становить 958 360 грн, що також підтверджується Звітом про незалежну оцінку майна, проведену ТОВ «Інститут оціночних експертиз і права» (а.с. 111-132 т. 2).

Відповідно до Звіту про незалежну оцінку майна, проведену ТОВ «Експертно-оціночна компанія», ринкова вартість земельної ділянки, площею 0.1200 га, розташованої на території Гаврилівської сільської ради Вишгородського району Київської області, яка перебуває у власності ОСОБА_6 на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку НОМЕР_7, становить 145 740 грн (а.с. 133-149 т. 2).

На їх спростування доказів відповідачами не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Отже з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір по 1827 грн з кожного.

Окрім того, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2014 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1

Частиною 6 ст. 154 ЦПК також визначено, що суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Ураховуючи, що забезпечення позову за даним рішенням суду унеможливить його виконання, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування заходів забезпечення позову одночасно з ухваленням судового рішення.

Керуючись ст. ст. 1046, 1047, 1048, ч.1 ст. 1049, ч.1 ст. 1050, ст. ст. 1216, 1218, 1219, 1231, ч. 5 ст. 1268, 1269, ч. 3 ст. 1296, ст. ст.1297, 1282, ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, ч. 3, 6 ст.154 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_4, відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про накладення стягнення на користь ОСОБА_5 на спадкове майно, яке складається квартири, садового будинку та земельної ділянки, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 за договором позики від 10 грудня 2012 року та в частині стягнення судового збору на користь ОСОБА_5 скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Накласти стягнення на користь ОСОБА_5 на спадкове майно, яке прийняте ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_6, а саме, квартиру АДРЕСА_1; садовий будинок №58, з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; земельну ділянку, площею 0.1200 га, передану для ведення садівництва та розташовану на території Гаврилівської сільської ради Вишгородського району Київської області, в рахунок погашення заборгованості за Договором позики від 10 грудня 2012 року в розмірі 644 231 грн 95 коп.

Накласти стягнення на користь ОСОБА_5 на спадкове майно, яке прийняте ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_6, а саме, квартиру АДРЕСА_1; садовий будинок №58, з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; земельну ділянку, площею 0.1200 га, передану для ведення садівництва та розташовану на території Гаврилівської сільської ради Вишгородського району Київської області, в рахунок погашення заборгованості за Договором позики від 10 грудня 2012 року в розмірі 644 231 грн 95 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 1827 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 1827 грн.

У решті рішення суду залишити без змін.

Скасувати заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, встановлені ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23 червня 2014 року.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді