АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/7801/14-ц 22-ц/774/1587/К/15
Справа 211/7801/14-ц Головуючий в першій інстанції
Провадження 22-ц/774/1587/К/15 суддя Бардін О.С.
Категорія - 34 ( ІІІ ) Доповідач Михайлів Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Михайлів Л.В.,

суддів - Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

при секретарі - Масловій К.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат»- Анісової ольги Іванівни, ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 11 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», ОСОБА_2 акціонерного товариства «Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат», третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ПАТ «ОГЗК»), третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, який не одноразово уточнював. В обгунтування позову зазначив, що 03.02.2012 року ОСОБА_4 керуючи автомобілем НОМЕР_1 рухаючись по вул. Кокчетавській в напрямку смт. Радушне по проїжджій частині обїзної дороги виїхав на перехрестя з вул. Літке на заборонений червоний сигнал світлофора внаслідок чого, допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням позивача ОСОБА_1, внаслідок чого належному позивачу автомобілю нанесені механічні ушкодження, а сам позивач отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості. ОСОБА_5 на момент вчинення дороньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з ПАТ «ОГЗК». Після уточнення позовних вимог та залучення до участі у справі в якості співвідповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» (надалі ТДВ СК«Кредо») просив суд: стягнути з ТДВ СК«Кредо» на свою користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди- 12 468,30 грн., на відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.; стягнути з ПАТ «ОГЗК» моральну шкоду яку позивач оцінив у 25 000 грн., вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 11 червня 2015 року, описку у якому виправлено ухвалою суду від 20.07.2015 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «ОГЗК» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. та на користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення , яким задовольнити заявлений позов у повному обсязі, з підстав невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Так на думку апелянта суд безпідставно відмовив позивачу у задоволені позову в частині предявлених позовних вимог до ТДВ СК «Кредо» з підстав того, що позивач не надав доказів того, що він звертався до страхової компанії із заявою про відшкодування завданих збитків та отримав відмову від страхової компанії у її відшкодуванні. Він тільки 17.05.2012 року завершив процес лікування та реабілітації, що в свою чергу є поважною причиною пропуску три денного терміну подання повідомлення про ДТП. Після лікування позивач все ж таки звернувся до Криворізького відділення ТДВ «СК «Кредо» та подав повідомлення про ДТП.

Крім того апелянт звертає увагу на те, що представник страховика пояснила, що заяву про здійснення страхового відшкодування необхідно подати після того, коли буде доведена вина страхувальника ОСОБА_4 та на руках у постраждалого буде вирок суду. В той час як постановлені вироки суду, відносно ОСОБА_4 постійно оскаржувались останнім, в частині цивільного позову, до апеляційного суду. Сам вирок суду, яким доведена вина страхувальника ОСОБА_5, набрав законної сили тільки після другого оскарження, на цей час річний строк з моменту ДТП вже давно минув.

Іншим вагомим порушенням суду, на думку апелянта є нехтування ним позицією Конституційного суду України, щодо права вибору потерпілого звертатись за відшкодуванням завданої шкоди у судовому порядку замість добровільного досудового врегулювання.

Крім того апелянт не згоден з розміром стягнутої з ПАТ «ОГЗК» на його користь моральної шкоди, вважає його заниженим та не співмірним з перенесеними позивачем моральними стражданнями та завданим фізичним болем.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.02.2012 року о 06:30 год. по вул. Кокчетавській в напрямку смт. Радушне по проїжджій частині обїзної дороги мала місце дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої відбулося зіткнення автомобілів НОМЕР_1 , під кернуванням ОСОБА_4, та «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_2 яким керував ОСОБА_1

Внаслідок ДТП був пошкоджений автомобіль позивача - ««ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_2, а сам ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді забитої рани обличчя, закритого перелому лонної і сідничної кістки справа.

Вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 26.09.2014р. ОСОБА_4 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі, відповідно до ст. 75 1СК України із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком. Стягнуто з ПАТ «ОГЗК» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 5000 грн., позов до ТДВ СК «Кредо» залишений без розгляду (а.с. 55-58 ).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.12.2014р. в частині розгляду цивільного лозову вирок районного суду скасовано, направлено цивільний позов на новий розгляд в порядку цивільного судочинства (а.с. 68-69).

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, є підставою звільнення від доказування, оскільки він є обов'язковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 26.09.2014 року встановлені обставини скоєння ДТП та визначена вина особа у їх вчиненні.

Також встановлено, що згідно матеріалів кримінальної справи №211/2361/14-к ОСОБА_4 на момент скоєння ДТП перебував у трудових відносинах з ПАТ «ОГЗК» та керував автомобілем НОМЕР_1 , який належить ПАТ «ОГЗК».

Відмовляючи у задоволені позову в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ТДВ «СК «Кредо» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем факту його своєчасного звернення до страхової компанії із заявою про відшкодування завданих збитків та отриманням відмови у її відшкодуванні.

Проте колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи автомобіль НОМЕР_1 на момент скоєння ДТП був застрахований в страховій компанії ТДВ «СК «Кредо» за полісом АА/3255318 обовязкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних засобів, відповідно до договору № DNHS-289-02/11 від 04.02.2011 року, укладеного між ПАТ «ОГЗК» та ТДВ «СК «Кредо».

Обовязковий ліміт відповідальності зазначений у договорі та полісі № АА/3255318 за заподіяну майнову шкоду (на одного потерпілого) встановлений у розмірі 50 000 грн., ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоровю (на одного потерпілого) становить 100 000 грн.(п.п.3.1.1., 3.1.2)

Відповідно до вимог ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі -Закону), у редакції що діяла на час скоєння ДТП, у разі настання страхового випадку, страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну в наслідок ДТП життю, здоровю та майну третьої особи. Потерпілому відшкодовується, також моральна шкода.

Рішення про відмову у здійсненні страхових виплат приймається страховиком у строк не більший за передбачений договором і правилами страхування та повідомляється страхувальником у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Згідно наданих ПАТ «ОГЗК» документів, ними в установленому законом порядку, своєчасно, у трьохденний строк повідомлено страховика, про настання страхового випадку.

Проте, як встановлено судом, страховою компанією жодного рішення за заявою страхувальника не прийнято. Тому звернення позивача до суду з позовом до ТДВ «СК «Кредо» є обґрунтованим

Вирішуючи справу, колегія суддів вважає, що сам факт порушення страхувальником визначеного договором страхування строку подання документів, що стосується страхового випадку, за наявності факту своєчасного повідомлення страховика про настання страхового випадку не може бути підставою для відмови від здійснення страхової виплати.

Відповідно до розяснень, наведених у п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», №4 від 01.03.2013 року, зазначено що, з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України "Про страхування" у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком.

При цьому суди також повинні мати на увазі, що порушення страхувальником визначеного договором страхування строку подання документів, що стосуються страхового випадку, не є порушенням визначеного договором строку повідомлення про настання страхового випадку.

На думку колегії суддів бездіяльність страховика, у вирішенні питання щодо виплати страхового відшкодування та відсутність, як такого рішення страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування потерпілій особі не може вважатися підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення таких виплат, за умови доведеності страхового випадку. У справі, що переглядається настання страхового випадку, встановлено вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 26.09.2014 року та жодною із сторін зазначене не оспорюється.

Бездіяльність страховика, по суті, є фактично відмовою у виплаті страхового відшкодування.

Таким чином, позов ОСОБА_1 до ТДВ СК«Кредо», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди ґрунтується на законі.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди, колегія суддів виходить із суми, встановленої висновком авто товарознавчого дослідження № Д4/07/12 від 04.07.2012 року, відповідно до якого завдана позивачу ОСОБА_1. матеріальна шкода складає 12 468,30 грн.(а.с.5-8),.

Розмір франшизи, згідно умов договору, при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, складає 0,00 грн. Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоровю потерпілих, не застосовується (п.3.2 - Договору, п.2- Полісу).

Розмір заподіяної ОСОБА_1. шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика.

Враховуючи зазначене, колегія суддів позовні вимоги в цій частині задовольняє та стягує з ТДВ СК«Кредо» на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди 12 468,30 грн.

При цьому, колегія суддів виходячи із принципу диспозитивності цивільного процесу та відсутності заяви заподіювача шкоди, не вирішує питання про передачу майна, яке не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність.

При вирішенні питання про відшкодування позивачу страховою компанією моральної шкоди, колегія суддів виходить з того, що можливість відшкодування моральної шкоди у спірних правовідносинах не виключається.

Потерпілому відшкодовується така шкода в установленому судом розмірі, відповідно до ст. 23 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції, що діяла на час скоєння ДТП, потерпілому відшкодовується моральна шкода, передбачена п.п.1,2 ч.2 ст. 23 ЦК України.

Згідно зі ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав.

Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи викладене, страхова компанія несе зобовязання по відшкодуванню моральної шкоди на користь потерпілого від ДТП ОСОБА_1, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких зазнав потерпілий у зв язку з ушкодження здоровя, у розмірі не більше ніж 5% ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоровю, в рахунок шкоди, заподіяної внаслідок отриманого ушкодження здоровя.

Підстав передбачених Законом для відмови у задоволенні вимог потерпілої особи до страхової компанії про відшкодування моральної шкоди, в межах ліміту, судом не встановлено.

Таким чином, вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції на зазначені вище вимоги Закону уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, повязаної з душевними стражданнями у зв язку з ушкодженням здоровя, у звязку із чим рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з ТДВ СК«Кредо» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

Якщо судом встановлено, відшкодувати потерпілому моральну шкоду, повязану з душевними стражданнями, яких фізична особа зазнала, у звязку зі знищенням чи пошкодженням її майна, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні ДТП.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги позивача ОСОБА_1, щодо необґрунтованого зменшення судом першої інстанції заявленого ним розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з ПАТ «ОГЗК».

Так ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до ПАТ «ОГЗК» та стягуючи на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн., суд першої інстанції керувався ст.ст. 1187-1188, ч.1ст. 1172 ЦК України, та виходив з доведеності позову саме в цьому розмірі.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду, при цьому враховує наступне.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових)обовязків.

Як встановлено в суді першої та не спростовано в суді апеляційної інстанції, на час скоєння ДТП ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з ПАТ «ОГЗК», тому суд правильно стягнув моральну шкоду саме з підприємства.

Під моральною шкодою розуміються витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, у моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (розяснення Пленуму Верховного Суду України дані у п.3 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995р.).

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд першої інстанції, визначаючи розмір моральної шкоди, врахував зазначені положення й правильно визначився з розміром моральної шкоди.

Підсумовуючи зазначене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову про відшкодуванні моральної шкоди у сумі 10 000 грн., є таким, що відповідає нормам закону. Підстави для її збільшення відсутні. Крім того вказана сума відшкодування відповідачем ПАТ «ОГЗК» не оспорюється.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду, у частині відмови у задоволені позову ОСОБА_1 скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України в зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316,139 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 11 червня 2015 року в частині відмови у задоволені позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», ОСОБА_2 акціонерного товариства «Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат», третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 12 468,30 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: