Справа № 204/77/15-ц
Провадження № 2/204/775/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Гусєвій В.О.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю представника позивачів адвоката ОСОБА_2,

за участю представника третьої особи Галасун Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Верховної Ради України, треті особи - Дочірнє підприємство «Дніпропетровський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство «Південне» про визнання права власності за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою, уточнивши позовні вимоги, позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1 просили визнати за ними у рівних частках право власності на квартиру АДРЕСА_1 у м.Дніпропетровську; скасувати державну реєстрацію права власності за державою в особі Верховної Ради України на квартиру АДРЕСА_1 у м.Дніпропетровську; визнати недійсним свідоцтво про право власності держави в особі Верховної Ради України на квартиру АДРЕСА_1 у м.Дніпропетровську.

В обґрунтування позову позивачі вказали на те, що з 2002 року вони добросовісно, відкрито, безперервно володіють і користуються нерухомим майном - квартирою АДРЕСА_1 у м.Дніпропетровську. Факт володіння і користування квартирою з 2002 року по теперішній час підтверджується наступним. Згідно свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 у м.Дніпропетровську Дніпропетровського спеціалізованого автомобільного державного підприємства, остання належить державі в особі Верховної Ради України. Зазначене свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 20 вересня 2001 року №2245 «Про оформлення прав власності фізичним і юридичним особам на квартири у житловому будинку АДРЕСА_2. Право вселення і користування вказаною квартирою позивачі отримали на підставі ордеру №3793-1, виданого на підставі рішення виконкому Самарської ради народних депутатів м.Дніпропетровська від 20.09.2002 року №540. Пізніше, позивачі планували оформити майно у свою власність шляхом приватизації: так, 16.09.2004 року філія «Дніпропетровська САБ №18» Дочірнього підприємства «Дніпропетровський Облавтодор» звернулась до управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради з листом щодо прийняття рішення про переведення в комунальну власність міста квартири АДРЕСА_1 у м.Дніпропетровську, для можливості проведення приватизації; 18.07.2005 року філія «Дніпропетровська САБ №18» звернулась до Дочірнього підприємства «Дніпропетровський Облавтодор» з листом щодо прийняття рішення про переведення в комунальну власність міста квартири АДРЕСА_1 у м.Дніпропетровську, для можливості проведення приватизації; рішенням Дніпропетровської міської ради, було вирішено, прийняти квартиру АДРЕСА_1 у м.Дніпропетровську Дніпропетровського спеціалізованого автомобільного державного підприємства, до комунальної власності територіальної громади м.Дніпропетровська; був підготовлений відповідний акт прийняття-передачі від 09.04.2002 року; листом від 30.08.2010 року за №3/3941 управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради повідомило про відсутність інформації у відділі приватизації житла щодо належності до комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради квартири АДРЕСА_1 у м.Дніпропетровську. У зв'язку із зазначеним, позивачі, до теперішнього часу не мають можливості здійснити приватизацію вищезазначеної квартири, а тому, вимушені звернутись до суду.

Позивач ОСОБА_1, представник позивачів, у судовому засіданні, кожний окремо, підтримали уточнені позовні вимоги, просили позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві.

Представник відповідача - Верховної Ради України, у судове засідання не з'явився, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, просили прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства.

Представник третьої особи - Дочірнього підприємства «Дніпропетровський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення уточнених позовних вимог.

Представник третьої особи - Комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Південне» в судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши позивача, представника позивачів, представника третьої особи - Дочірнього підприємства «Дніпропетровський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним.

У відповідності до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Так, відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

За змістом наведеної норми права вбачається, що позивачі мають довести, окрім безперервності, відкритості і давності володіння нерухомим майном, щодо якого у них відсутні підстави для володіння і набуття права власності, ще і інші обставини, які мають суттєве значення для справи, зокрема, добросовісність володіння, відсутність інших осіб, які претендують на спірне майно.

Таким чином, зазначена норма права визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю. Володіння має бути добросовісним, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Згідно з п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

У судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 у м.Дніпропетровську Дніпропетровського спеціалізованого автомобільного державного підприємства, остання належить державі в особі Верховної Ради України (а.с.11).

Зазначене свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 20 вересня 2001 року №2245 «Про оформлення прав власності фізичним і юридичним особам на квартири у житловому будинку АДРЕСА_2.

Право вселення і користування вказаною квартирою позивачі отримали на підставі ордеру №3793-1, виданого на підставі рішення виконкому Самарської ради народних депутатів м.Дніпропетровська від 20.09.2002 року №540 (а.с.12). Ордер був виданий на ім'я ОСОБА_4 на сім'ю у складі п'яти осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1 (а.с.12).

Встановлено, що позивачі планували оформити майно у свою власність шляхом приватизації: так, 16.09.2004 року філія «Дніпропетровська САБ №18» Дочірнього підприємства «Дніпропетровський Облавтодор» звернулась до управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради з листом щодо прийняття рішення про переведення в комунальну власність міста квартири АДРЕСА_1 у м.Дніпропетровську, для можливості проведення приватизації (а.с.32); 18.07.2005 року філія «Дніпропетровська САБ №18» звернулась до Дочірнього підприємства «Дніпропетровський Облавтодор» з листом щодо прийняття рішення про переведення в комунальну власність міста квартири АДРЕСА_1 у м.Дніпропетровську, для можливості проведення приватизації (а.с.33); рішенням Дніпропетровської міської ради, було вирішено, прийняти квартиру АДРЕСА_1 у м.Дніпропетровську Дніпропетровського спеціалізованого автомобільного державного підприємства, до комунальної власності територіальної громади м.Дніпропетровська (а.с.34); був підготовлений відповідний акт прийняття-передачі від 09.04.2002 року (а.с.35); листом від 30.08.2010 року за №3/3941 управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради повідомило про відсутність інформації у відділі приватизації житла щодо належності до комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради квартири АДРЕСА_1 у м.Дніпропетровську (а.с.30).

В судовому засіданні з'ясовано, що у квартирі АДРЕСА_1 у м.Дніпропетровську зареєстровані: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1 (а.с.124).

Встановлено, що у спірній квартирі інші особи не зареєстровані; інші особи, права чи інтереси яких можуть бути порушені - не проживають, а також відсутні інші особи, які претендують на спірне майно.

Зважаючи на те, що в судовому засіданні встановлено, що позивачі добросовісно володіють зазначеним нерухомим майном і продовжують відкрито, безперервно володіти ним більше десяти років, незаконність набуття ними права власності на це майно не встановлена судом, іншого житла позивачі не мають, за власні кошти утримують квартиру, що знаходиться у їх володінні, здійснюють її поточний ремонт (а.с.134-137), сплачують комунальні платежі (а.с.125-133), тому їх позовні вимоги підлягають задоволенню. Будь-яких доказів в спростування позовних вимог позивачів, відповідачем суду не надано.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, судові витрати віднести за рахунок позивачів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.328, 344 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Верховної Ради України, треті особи - Дочірнє підприємство «Дніпропетровський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство «Південне» про визнання права власності за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати у рівних частках за ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 у м.Дніпропетровську.

Скасувати державну реєстрацію права власності за державою в особі Верховної Ради України на квартиру АДРЕСА_1 у м.Дніпропетровську.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності держави в особі Верховної Ради України на квартиру АДРЕСА_1 у м.Дніпропетровську.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.В. Токар