Справа № 509/4765/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кочко В.К.,

при секретарі Шестопалової О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька,

ВСТАНОВИВ:

29.10.2015 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, в обґрунтування якого зазначила, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про одруження серії 1-ЖД №125183) з 12 серпня 2004 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 164. За час спільного проживання у сторін народились діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4, 14.07. ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії 1-ЖД №050021, видане Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси актовий запис №263 від 20.06.2006 року та свідоцтво про народження серії 1-ЖД №050020, видане Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси актовий запис №262 від 20.06.2006 року).

Спільне життя у позивача з відповідачем не склалось. Відповідач від своїх обов'язків стосовно виховання та розвитку дітей ухиляється, належної уваги їм не приділяє. Більш того, Відповідач перешкоджає позивачці у здійсненні прав дітей закріплених національним законодавством. Так, нещодавно, вона звернулась до Відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд за кордон дочкам ОСОБА_3 та ОСОБА_4, так як вони прагнуть прийняти участь у міжнарожному конкурсі, який проходитиме у Франції. Однак на це прохання, він відповідає немотивованою відмовою.

Позивач в судове засідання не зявилась, але надала суду заяву, відповідно до якої позов підтримує повністю, просить розглядати справу у її відсутність.

Відповідач в судове засідання не зявився, але надіслав на адресу суду телеграму, відповідно до якої, просить розглядати справу за його відсутністю.

Ознайомившись з позовом, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав:

ОСОБА_1 перебувала в шлюбі з ОСОБА_2, зареєстрованому 12.08.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №164.

За час спільного проживання у сторін народились діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4, 14.07. ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії 1-ЖД №050021, видане Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси актовий запис №263 від 20.06.2006 року та свідоцтво про народження серії 1-ЖД №050020, видане Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси актовий запис №262 від 20.06.2006 року). Малолітні діти проживають за місцем проживання позивачки та перебувають на її утриманні.

Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частина 2 ст. 60 ЦПК України визначає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно з ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Як вбачається з пояснень позивачки, дозвіл на виїзд за кордон, необхідний для прийняття дітьми участі у міжнародному корнкурсі, який проходитиме у Франції, але відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дітей за межі України. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не навів.

Згідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст.ст.141, 155 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У відповідності до абз. 3 ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Статтею 2 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України передбачено, що за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон, може бути дозволено на підставі рішення суду.

Аналогічне положення міститься у пункті 4-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, про те, що виїзд громадян України, які не досягли 16-річного віку здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно із п.1 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

У відповідності до ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст.12 Закону України Про охорону дитинства виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Діючим законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

При постановленні рішення щодо надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу батька суд повинен зазначити в рішенні назву держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Як визнав суд у позивачки відсутні гарантії отримання згоди від відповідача у вигляді оформленої нотаріально заяви про надання згоди на виїзд дітей за кордон.

Відповідач діями, що спрямовані на ухилення у наданні дозволу на тимчасовий виїзд дітей за кордон, безпідставно зловживає своїми правами та діє всупереч інтересам дітей.

З огляду на викладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню ву повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 174, 208, 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст.141,150, 155 СК України, ч.3 ст.313 ЦК України, ст.12 Закону України Про охорону дитинства, ст.2 Закону України Про порядок виїзду з України і в`їзд в Україну громадян України, п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, ст.3 Конвенції про права дитини, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька - задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасові поїздки за кордон до будь-якої країни, у будь який період ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у супроводі її матері ОСОБА_1 (ІПН:НОМЕР_1), та або в супроводі будь-якої третьої особи, без дозволу батька ОСОБА_2 (ІПН:НОМЕР_2).

Надати дозвіл на тимчасові поїздки за кордон до будь-якої країни, у будь який період ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у супроводі її матері ОСОБА_1 (ІПН:НОМЕР_1), та або в супроводі будь-якої третьої особи, без дозволу батька ОСОБА_2 (ІПН:НОМЕР_2).

Надати дозвіл ОСОБА_1 (ІПН:НОМЕР_1) на оформлення проїзних документів, отримання віз у посольствах і консульствах для виїзду доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі України без згоди батька - ОСОБА_2 (ІПН:НОМЕР_2).

Надати дозвіл ОСОБА_1 (ІПН:НОМЕР_1) на оформлення проїзниз документів, отримання віз у посольствах і консульствах для виїзду доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі України без згоди батька - ОСОБА_2 (ІПН:НОМЕР_2).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до палати по цивільним справам апеляційного суду Одеської області через Овідіопольський районний суд на протязі десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: ОСОБА_5