Справа № 128/3463/15-ц Провадження № 22-ц/772/3475/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 50Доповідач Якименко М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого Якименко М.М.,

суддів : Стеблюк Л.П., Іващука В.А.,

при секретарі Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Вінницької області в м.Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 05.11.2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 05.11.2015 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. Вважаючи його незаконним та необґрунтованим у звязку з неправильно встановленими обставинами, які мають значення для справи, неправильним дослідженням та оцінкою доказів, просила скасувати рішення районного суду в частині відмови у зміні розміру аліментів та ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і

обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд повинен вирішити, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; які правові норми підлягають застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 26.09.2011 року було розірвано (а.с. 12).

Від шлюбу мають дитину - доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 15).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 23.12.2013 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 05.11.2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 13).

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України закріплено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття; обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька.

Згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно п.1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень п. 23 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до п.17 вказаної Постанови суд, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень вказаних вище статей та постанови Пленуму підставою для звернення з позовом про зміну розміру аліментів є наявність певних обставин.

У даному випадку ОСОБА_2 посилається, зокрема, на зміну її матеріального та сімейного стану. При цьому зазначає, що від шлюбу з теперішнім чоловіком ОСОБА_6 вона народила доньку ОСОБА_7, несе витрати на утримання другої дитини; сама вона не працює, оскільки доглядає за другою донькою, заробітної плати чоловіка на утримання всіх членів сімї не вистачає.

Колегія суддів вважає, що такі обставини не є підставою для зміни розміру аліментів, оскільки зміна сімейного стану одержувача аліментів, а саме вступ у шлюб та народження дитини хоча і є зміною сімейного стану, проте не може вважатись його погіршенням, яке б потягло б за собою обов'язок ОСОБА_4 сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі. Судова колегія звертає увагу , що ОСОБА_2 зобовзана утримувати своїх дітей в тій самій мірі, що і батько, і така обставина не зменшує обсяг відповідальності ОСОБА_2 по матеріальному забезпеченню старшої дочки, і не збільшує обсяг такої відповідальності у відповідача.

Пунктом 1 ст. 184 СК України передбачено, за яких саме обставин аліменти з платника стягується у твердій грошовій сумі. ОСОБА_8 ставлячи вимогу про стягнення аліментів саме у твердій грошовій сумі не надала суду доказів на підтвердження одержання ОСОБА_3 нерегулярного, мінливого доходу чи зміни його матеріального стану. Доводи позивача обмежуються лише вказівкою на те, що відповідач працює неофіційно, проте і ця обставина, в силу відсутності доказів, є недоведеною.

Такого доказу не було надано і в суді апеляційної інстанції. Представник позивача пояснила, що у ОСОБА_2 відсутні докази на підтвердження даної обставини.

За змістом ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментівне була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Витрати на лікування дитини, які, як вказує позивач, були понесені лише нею особисто є додатковими витратами на дитину. Вимога про стягнення додаткових витрат на дитину є відокремленою від питання зміни розміру аліментів і може бути розглянута в іншому провадженні; позивач не позбавлена права звернутись з такою вимогою до суду.

З огляду на викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що позивачем не доведені ті обставини, на які вона посилалася, обґрунтовуючи позовні вимоги, а тому висновок суду про відмову в задоволенні позову є правильним.

Ухвалюючи рішення в даній справі, суд правильно застосував норми цивільного законодавства до правовідносин, що склались між сторонами, дав їм належну правову оцінку, а відтак доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому є безпідставні і до уваги судовою колегією не приймаються.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, постановленим з додержанням вимог матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 05.11.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ

СУДДІ: