Справа № 308/9887/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - Собослой Г.Г.,

суддів: Павліченка С.В., Куцин М.М.,

при секретарі - Маринець Д.М.,

за участю - ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Ужгородської міської ради про погодження межі земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_1звернувся в суд із даним позовом, мотивуючи тим, що після смерті її матері ІНФОРМАЦІЯ_1 року відкрилась спадщина, яку вона в установлені законом строки почала оформляти і оскільки,земельна ділянка, яка знаходилася у власності матері не була внесена до Державного земельного кадастру, то оформлення документів почалося з кадастрової зйомки земельної ділянки по АДРЕСА_1, яка передбачає відповідно до ст.198 ЗК України погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

У зв'язку з тим, що один із п'яти власників суміжних земельних ділянок - ОСОБА_2 відмовився підписати Акт прийому - передачі межових знаків на зберігання, позивачка відповідно до ст. 159 ЗК України у серпні 2013 року звернулась до земельного відділу Ужгородської міської ради з відповідною заявою про розгляд цього питання на комісії з вирішення земельних спорів.

Рішенням комісії від 31.10.2013 року відмовлено у погодженні меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 не з підстав межових претензій ОСОБА_2, оскільки таке є немотивованим та жодним документом не підтверджене, а з причин невідповідності площі земельної ділянки, і в Державному акті на право приватної власності на землю-площі, вказані у додатку до акта прийомки-передачі межових знаків на зберігання, яку вимірювали та обчислювали працівники ТОВ "Гео Карпати".

Земельна ділянка по АДРЕСА_1 з трьох сторін має суміжних землекористувачів, а з четвертої сторони - вулиця загального користування. Ні з моменту оформлення інвентарної справи, ні з моменту приватизації земельної ділянки у 1997 році межі не змінювалися. На підставі роз'яснення ТОВ "Гео Карпати" щодо можливості такої похибки у вимірах площі у зв'язку зі зміною методу та способу проведення обмірів земельної ділянки позивачка у січні 2014 року звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Рішенням суду, яке набуло законної сили, встановлено, що земельна ділянка, яка зображена в Державному акті на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 та земельна ділянка, яка зображена у Додатку до Акту прийомки - передачі межових знаків на зберігання по АДРЕСА_1 - це одна і таж сама земельна ділянка.

По даному спору неодноразово проводилися засідання комісії з розгляду земельних спорів і 23.06.2014 року комісія вирішила рекомендувати звернутися до суду з приводу отримати роз'яснення щодо реалізації двох спірних рішень.

Дане рішення вважає неправомірним та таким, що підлягає скасуванню, що винесено з порушенням ст.159 ЗК України, так як комісія мала розглянути питання щодо наявності або відсутності підстав у ОСОБА_2 відмовляти їй у погодженні межі і відповідно дати дозвіл на погодження або відмовити і рішення є безпідставним не мотивованим, оскільки в ньому не зазначено, про які саме рішення йдеться (номери справ, дати, зміст)та в якій частині вони спірні, яким чином вони не дають можливості надати дозвіл на погодження межі, щоб давало її можливості оформити кадастровий номер.

Крім цього, позивачу стало відомо, що земельній ділянці ОСОБА_2 присвоєно кадастровий номер, при цьому Акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, як це передбачено Земельним Кодексом України, як суміжний землевласник, вона не підписувала, а також на засіданні комісії з розгляду земельних спорів з приводу розгляду заяви відповідача спорів з приводу розгляду заяви відповідача щодо надання дозволу на погодження межі, всупереч закону, її не запрошували.

Вважає, що рішення комісії з розгляду земельних спорів підлягає скасуванню, оскільки воно прийнято з порушенням Земельного кодексу України, і як наслідок, земельна ділянка ОСОБА_2 внесена до Державного земельного кадастру фактично з частиною земельної ділянки будинковолодіння АДРЕСА_1, внаслідок чого порушено її право власності.

Посилаючись на вказані обставини, просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 27 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Надано дозвіл ОСОБА_1 погодження меж земельної ділянки по АДРЕСА_2 без дозволу суміжного землекористувача ОСОБА_2.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243.60 грн. судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі ставить питання про скасування рішення в частині відмови у скасуванні рішення комісії з вирішення земельних спорів щодо меж земельних ділянок та добросусідства від 23.06.2014 року №41 та задовольнити позовні вимоги в цій частині, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для відмови у позові в цій частині відсутні.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі ставить питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та відмовити у позові в повному обсязі, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для задоволення позовних вимог відсутні.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, яка підтримала доводи викладені в апеляційній скарзі, представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, який підтримав доводи викладені в їх апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню із наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 є спадкодавцем матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року і до складу спадщини входить земельна ділянка площею 0,07 га по АДРЕСА_1.

Дана земельна ділянка належала на праві власності ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 14.03.1997 року не була внесена до Державного земельного кадастру і позивачем проводиться оформлення документів, що передбачає відповідно до ст. 198 ЗК України погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами.

ОСОБА_2 є власником суміжної земельної ділянки площею 0,074 га, яка розташована по АДРЕСА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 30.05.2002 року.

У погодженні меж земельної ділянки відповідачем ОСОБА_2 відмовлено позивачу, що перешкоджає оформленні документів щодо спадкового майна.

Оскільки, позивачем не порушується не порушуються право власності відповідача на належну йому земельну ділянку, тобто спір щодо межі між суміжними земельними ділянками між сторонами фактично відсутній,і суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що відмова ОСОБА_2 у погодженні меж земельної ділянки відсутні правові підстави і цим порушується суб'єктивне право ОСОБА_1 щодо оформлення у встановленому законом порядку право власності на належну її земельну ділянку.

Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у скасуванні рішення комісії з вирішення земельних спорів щодо меж земельних ділянок та додержання добросусідства від 23.06.2014 року №41, яким повторне звернення позивача щодо погодження меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 в зв'язку з непогодженням меж суміжним землекористувачем гр. ОСОБА_2 вирішено рекомендувати звернутися до суду з приводу отримання роз'яснень щодо реалізації двох спірних судових рішень у відповідності до ст. 60 ЦПК України за недоведеністю позовних вимог у цій частині.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування не має.

Доводи викладені в апеляційних скаргах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Закарпатської області Собослой Г.Г.