ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/4057/14-ц
Провадження № 2/362/730/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2015 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого - судді Ковбеля М.М.,

при секретарі - Сілецькій М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові цивільну справу за позовом Васильківського спортивно-технічного клубу Товариства сприяння оборони України до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, Управління Держземагенства у Васильківському районі Київської області, реєстраційна служба Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, Васильківська міська рада Київської області, про витребування майна з чужого незаконного володіння (від добросовісного набувача) та відновлення становища, що існувало до порушення речового права,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним віндикаційним позовом, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що державний акт на право постійного користування землею ІІ-КВ № 001335-32 від 24.11.1998 року, у відповідності до якого, Васильківський спортивно-технічний клуб Товариства сприяння обороні України є користувачем 1,3 га землі по АДРЕСА_1 Але, незважаючи на зазначену обставину, третій особі ОСОБА_2, на підставі рішення Васильківської міської ради 25 сесії 5 скликання № 07.148-25-V від 28.12.2007 року, був виданий державний акт на право власності на вищезазначену земельну ділянку, що було скасовано постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2012 року по адміністративній справі № 2а-470211, а тому, державний акт на ім'я третьої особи та після її продажу - відповідача, підлягає визнанню недійсними та скасуванню, з похідними від цього вимогами.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі, та наполягав на розгляді справи за наявними доказами, які містяться в матеріалах справи, оскільки вважає їх достатніми для прийняття рішення на його користь.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надіславши до суду свої заперечення, позовні вимоги не визнав, заперечував щодо задоволення позову, справу просив слухати за його відсутності.

Представник третьої особи Васильківської міської ради в судовому засіданні щодо задоволення вимог позивача заперечував.

Представники третіх осіб - реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції та Управління Держземагенства у Васильківському районі, до суду не з'явилися, хоча про час та місце слухання справи судом були повідомлені належним чином.

Третя особа - ОСОБА_2, в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце слухання справи судом був повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі та співставивши їх з нормами чинного законодавства, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що як вбачається з державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 001335-32 від 24.11.1998 року, Васильківському СТК Товариства сприяння оборони України на підставі рішення Васильківської міської ради від 16.07.1998 року за № 93 надано у постійне користування 1,3 га землі в межах згідно з планом користування по АДРЕСА_1

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № від 1 квітня 2008 року, третя особа - ОСОБА_2, був (до її продажу 11.02.2009 року) власником земельної ділянки площею 0,1000 га, наданої для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_2 кадастровий № :13:025:0015, на підставі рішення Васильківської міської ради 25 сесії 5 скликання № 07.148 від 28.12.2007.

У відповідності до договору купівлі-продажу від 11 лютого 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Васильківської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, за реєстровим № 1-350, земельна ділянка, кадастровий № :13:025:0015, третьою особою - ОСОБА_2, була продана відповідачеві - ОСОБА_1

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.11.2012 року було визнано нечинним та скасовано рішення Васильківської міської ради 25 сесії 5 скликання №07.148-25-У від 28.12.2007 року в частині передачі у власність спірних земельних ділянок, в тому числі і ОСОБА_2, та встановлено, що спірні земельні ділянки накладаються на земельну ділянку позивача.

Як вбачається з положень ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, п. 1 ст. 17 Закону України „Про міжнародні договори України" є частиною національного законодавства, та ст. 41 Конституції України та ст.ст. 321, 328 ЦК України, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом.

Положеннями ст.ст. 152 і 155 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельної ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У разі видання органом виконавчої влади акта, яким порушуються права особи щодо користування належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 116, ч. 1 ст. 125 та ч. 1 ст. 126 ЗК України, громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, та право на них підтверджується державними актами. Право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності земельної ділянкою, та його державної реєстрації.

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 81, ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі придбання за договорами купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 107 ЗК України, основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

З огляду положень ст.ст. 193 та 194 ЗК України вбачається, що державний земельний кадастр - це єдина державна система земельно-кадастрових робіт, яка встановлює процедуру визнання факту виникнення або припинення права власності і права користування земельними ділянками та містіть сукупність відомостей і документів, в тому числі про місце розташування та правовий режим цих ділянок. Призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, в тому числі громадян, з метою регулювання земельних відносин, обґрунтування проектів землеустрою, контролю за використанням земель.

У відповідності до положень п.п. 2.2 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею (наказ Державного комітету України по земельних ресурсах № 28 від 15 квітня 1993 року), межі наданих земельних ділянок переносяться у натуру (на місцевість) і закріплюються межовими знаками, а межі ділянок, що знаходяться у власності та користуванні і проходять по визначених в натурі контурах, звіряються з наявними планами ділянок. При відсутності плану проводиться зйомка зовнішніх меж земельної ділянки, встановлюються суміжні власники землі і користувачі, за участю останніх складається протокол, в якому докладно описується розташування меж на місцевості. Положення п. 1.4 зазначеної інструкції встановлюють порядок передачі та зберігання довгострокових межових знаків та документації, що при цьому складається.

За змістом вищевказаних норм випливає, що правовою підставою набуття громадянином права власності на земельну ділянку є укладання ним цивільно-правової угоди, а державний акт, що видається на підставі такої угоди, лише посвідчує право особи на земельну ділянку. Отже, без встановлення судом недійсності (невідповідності вимогам закону) правочину, як правової підстави придбання громадянином земельної ділянки, визнання недійсним державного акту, виданого на підставі цього правочину, в даному випадку є необгрунтованими.

Таким чином, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № від 1 квітня 2008 року, виданий на ім'я третьої особи ОСОБА_2 втратив свою чинність 11 лютого 2009 року, тобто з моменту державної реєстрації права власності на іншу особу - відповідача ОСОБА_1, вимог щодо скасування Державного акту якого позивачем заявлено не було.

Крім того, ОСОБА_1 набув права власності на спірну земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 11.02.2009 року, який не визнано судом недійсним і не є нікчемним, а тому відсутні підстави для визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я ОСОБА_2, з відміткою про перехід права власності до нового власника ОСОБА_1 та скасування його державної реєстрації, з підстав зазначених позивачем.

Згідно вимог ст. 388ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав чи не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Доказів незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння земельною ділянкою ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Відмовляючи в задоволені позову суд виходить з того, що позивачем не доведена належність йому оспорюваної земельної ділянки, оскільки його не можна визнати постійним землекористувачем, який отримав земельну ділянку у постійне користування у повній відповідності із земельним законодавством України.

Зокрема, точне місце розташування цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості), лінії проходження її меж та координати поворотних точок не були зафіксовані у державній системі координат, а були зафіксовані в неофіційній (умовній) системі координат і не переведені в офіційно визнану систему координат, тому при передачі земельних ділянок громадянам не було виявлено перекриття із земельною ділянкою постійного користувача - позивача у справі.

При цьому суд зазначає, що на проведенні відповідного експертного дослідження щодо перетинання спірних земельних ділянок з земельною ділянкою позивача, його представник не наполягав.

Крім того, як вбачається з державного акту на право постійного користування, Васильківському СТК Товариства сприяння оборони України було надано у користування земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1 в той час, як відповідачу було надано земельну ділянку по АДРЕСА_2

Саме з цих підстав, суд критично ставиться до наданих представником позивача ситуаційних схем взаємного розташування земельних ділянок по вулицям Мисливська та Декабристів.

Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені докази по справі, суд прийшов до висновку, що позивач не надав суду достатніх та допустимих доказів на підтвердження належності позивачу земельних ділянок, які були надані у власність відповідача, а також доказів того, що вказані земельні ділянки перетинаються, а тому позов не підлягає до задоволення.

Крім того, позивач, вимагаючи визнання недійсним та скасування державного акту на землю, вимог щодо визнання недійсним відповідного правочину, на підставі якого 11 лютого 2009 року відбулося відчуження спірного майна, не пред'являв, тобто, на думку суду, він не скористався у повному обсязі усіма способами захисту своїх порушених прав та інтересів, визначених ст. 16 ЦК України.

Вимоги позову щодо визнання недійсними відомостей, що внесені до державного земельного кадастру та реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно спірних земельних ділянок судом фактично залишені без розгляду, оскільки є похідними від первісних позовних вимог, в задоволені яких відмовлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 81, 116, 125, 126 ЗК України, керуючись ст.ст. 3, 11, 212-215, 292, 294 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

У позові - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

.

Суддя М.М. Ковбель