Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.,

судді: Максимчук З.В., Оніпко О.В.

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.

за участі: ОСОБА_1 і представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду від 9 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Обласного комунального підприємства "Міжнародний аеропорт Рівне", Профспілкового комітету Обласного комунального підприємства "Міжнародний аеропорт Рівне" про зобовязання вчинити дії та за зустрічним позовом Обласного комунального підприємства "Міжнародний аеропорт Рівне" до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням, і зобовязання здійснити переоформлення документів,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського районного суду від 9 жовтня 2015 року позов задоволено:

Зобовязано Обласне комунальне підприємство "Міжнародний аеропорт Рівне" (далі ОКП "Аеропорт Рівне") зареєструвати ОСОБА_3 за адресою: вул. Авіаторів, № 1, кімн. №12, у с. В.Омеляна Рівненського району Рівненської області за місцем реєстрації його матері ОСОБА_2

Визнано недійсним спільне рішення адміністрації і профспілкового комітету ОКП "Аеропорт Рівне", що оформлене витягом з протоколу засідання профспілкового комітету № 2 від 14 липня 2014 року щодо виселення ОСОБА_4 з гуртожитку у звязку із звільненням з підприємства.

Визнано недійсним спільне рішення адміністрації і профспілкового комітету ОКП "Аеропорт Рівне", що оформлене витягом з протоколу засідання профспілкового комітету №3 від 18 серпня 2014 року щодо обміну кімнати № 12, яку займає ОСОБА_2 на кімнату № 4, якою користується ОСОБА_1

У задоволенні зустрічного позову ОКП "Аеропорт Рівне" до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням, і зобовязання здійснити переоформлення документів відмовлено.

У поданій на рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликалась на його незаконність і необґрунтованість через невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального і матеріального права.

На її обґрунтування зазначала про вирішення судом питання про її права та обовязки, хоча вона участі в справі не брала. Судом не було досліджено та не перевірено правового статусу спірного житлового приміщення на час вирішення спірних відносин. Зокрема того факту, що з 23 грудня 2014 року вона з трьома дітьми, один з яких інвалід дитинства, на підставі ордеру проживає в спірній кімнаті.

На підставі її заяви про поліпшення житлових умов відповідно до витягу протоколу засідання профспілкового комітету від 18 вересня 2014 року ОСОБА_2 було виселено з кімнати № 12 із наданням їй іншої житлової площі кімнати № 4 у тому ж самому гуртожитку. Тому вважала, що виниклі правовідносини не є обміном жилими помешканнями, а лише є переселенням.

На її думку, вона є належним користувачем спірної кімнати, однак на порушення норм процесуального права не була залучена до участі в справі.

При вирішенні справи і ухваленні рішення судом не враховано Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР № 208 від 03.06.1986 року, яке було чинне на час прийняття рішень профспілковим комітетом та адміністрацією ОКП "Аеропорт Рівне". Відповідно до нього переселення у разі необхідності громадян з одного жилого приміщення в інше в одному гуртожитку провадиться за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та профспілкового комітету і комітету комсомолу з видачею нового ордера. За Примірним положенням про гуртожитки відповідачем дотримано процедуру переселення громадян.

З цих підстав просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у первісному позові відмовити.

Іншими особами рішення суду не оскаржувалося.

У поданих запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача, вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи ОСОБА_1, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив з того, що місцем проживання дитини, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, в звязку з чим зобовязав відповідача зареєструвати малолітнього сина позивача за місцем її реєстрації. Оскільки обмін жилих приміщень у гуртожитку законом не допускається, а на час вирішення спірних відносин позивач знову працевлаштована у відповідача, тому визнано недійсними оспорювані рішення адміністрації та профспілкового комітету ОКП "Аеропорт Рівне".

Відмовляючи відповідачу у задоволенні зустрічного позову, судом ураховано поважність причин відсутності позивача у кімнаті №12 гуртожитку, а тому й необґрунтованість вимог про визнання її такою, що втратила право на користування житлом, і зобов'язання здійснити переоформлення документів.

Проте з висновками про задоволення первісного позову погодитися не можна.

Судом встановлено, що 24 травня 2011 року ОСОБА_2 прийнято на роботу менеджера (управителя) з логістики ОКП "Аеропорт Рівне", звідки її звільнено на підставі наказу №119-к від 4 вересня 2012 року в звязку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю (ч. 3 ст. 38 КЗпП України).

Під час роботи вона вселилася в кімнату №12 в гуртожитку ОКП "Аеропорт Рівне" по вулиці Авіаторів, 1, в с. Велика Омеляна Рівненського району згідно із ордером №166 від 16 серпня 2011 року. Ордер видано на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету відповідача від 9 червня 2011 року. Склад сім'ї складала одна особа холостяк (а.с. 8).

12 січня 2013 року позивач зареєструвала шлюб із ОСОБА_5, а 21 червня 2013 року від подружніх відносин у них народився син ОСОБА_3.

Після народження дитини ОСОБА_2 зверталася до ОКП "Аеропорт Рівне" двічі 3 липня 2013 року та 18 червня 2014 року із заявою про реєстрацію місця проживання сина разом з нею в с. Велика Омеляна Рівненського району, вулиця Авіаторів, 1 (гуртожиток), кімната №12. У задоволенні її вимог було відмовлено з посиланням на те, що її проживання забезпечено ліжко-місцем, а не цілою кімнатою, а тому частина кімнати не перебуває у її відособленому користуванні (а.с. 9, 10, 11).

14 липня 2014 року спільним рішенням адміністрації та профспілкового комітету ОКП "Аеропорт Рівне", що оформлено протоколом №2, позивача виселено з гуртожитку через звільнення з роботи (а.с. 27).

18 серпня 2014 року спільним рішенням адміністрації та профспілкового комітету ОКП "Аеропорт Рівне", що оформлено протоколом №3, проведено обмін кімнати №12, якою користується ОСОБА_2, на кімнату №4, яку виділено ОСОБА_1 (а.с. 28).

В ході розгляду справи судом 10 червня 2015 року відповідачем працевлаштовано ОСОБА_2 на посаду диспетчера ВСДП, де вона продовжує працювати і по даний час, що не заперечується сторонами і підтверджується наказом ОКП "Аеропорт Рівне" №44-к від 10 червня 2015 року (а.с. 100).

Між тим, при вирішенні справи судом першої інстанції неповно зясовано обставини справи.

Так, залишено без уваги те, що 23 грудня 2014 року на користь ОСОБА_1 видано ордер №194 на вселення у гуртожиток, яким встановлено її право на зайняття сім'єю у чотири особи (з них троє малолітніх дітей) кімнати №12 площею 19, 1 кв.м у гуртожитку по вулиці Авіаторів, будинок №1, с. Великий Олексин Рівненського району. Ордер видано відповідно до спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету і є підставою для вселення у надану жилу площу (а.с. 132).

Згідно зі ст. 129 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Сторони та апелянт у засіданні апеляційного суду визнали, що ОСОБА_1 з цих міркувань вселилася і на даний час проживає разом з дітьми у спірній кімнаті.

Вбачається, що вона участі в справі не брала, а тому була позбавлена можливості подавати свої докази і заперечення проти позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

За таких обставин ордер на вселення надав ОСОБА_1 законне право зайняти разом із трьома малолітніми дітьми кімнату №12 в гуртожитку по вулиці Авіаторів у с. Великий Олексин Рівненського району, де зареєстрована, проте фактично тривалий час не мешкає, позивач.

Тобто колегією суддів встановлено, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про житлові права і обовязки апелянта, оскільки зобов'язано відповідача зареєструвати в кімнату, право на користування якою набула ОСОБА_1, малолітнього сина ОСОБА_2, а також визнано недійсними спільні рішення адміністрації і профспілкового комітету ОКП "Аеропорт Рівне", які згодом були підставами для обґрунтованості її вселення в спірну кімнату та наступного прийняття адміністрацією і профспілковим комітетом рішення про видачу 23 грудня 2014 року ордера на користь ОСОБА_1

Згідно із ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі в справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставою для скасування оскаржуваного рішення і ухвалення нового про відмову в позові відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи в звязку із тим, що ОСОБА_1 участі в справі не брала.

На підставі ст. 129 ЖК Української РСР, керуючись ст.ст. 292, 303, 307, 309, 313-314, 316, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського районного суду від 9 жовтня 2015 року в частині задоволення первісного позову скасувати.

ОСОБА_2 відмовити у задоволенні позову до Обласного комунального підприємства "Міжнародний аеропорт Рівне", Профспілкового комітету Обласного комунального підприємства "Міжнародний аеропорт Рівне" про зобовязання вчинити дії.

В решті рішення суду першої інстанції (щодо зустрічного позову) залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: