У х в а л а

іменем україни

19 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Дем'яносова М.В.,
Коротуна В.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про стягнення 2 121 134,38 грн основного боргу, 2 592 090,88 грн боргу за відсотками, три відсотки річних у сумі 190 204,73 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 2 121 134,38 грн основного боргу, 2 592 090,88 грн боргу за відсотками, три відсотки річних у сумі 190 204,73 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_5 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (норма частини 2 статті 324 ЦПК України).

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Відповідно до положень частини 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 20 квітня 2009 року позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 201 001 дол. США, що еквівалентно 1 606 600,99 грн, зі сплатою 36% річних, а також 64 373 дол. США, що еквівалентно 514 533,39 грн, зі сплатою 24% річних, строком до 1 січня 2010 року. На підтвердження укладання договору позики ОСОБА_5 надав розписку (а.с. 6).

Згідно з висновками експертів № 11978/11979/13-32 від 28 лютого 2014 року, підпис від імені ОСОБА_5 у розписці від 20 квітня 2009 року було виконано ймовірно ОСОБА_5

Крім того, під час апеляційного розгляду справи було призначено додаткову почеркознавчу експертизу. Відповідно до висновку експерта № 73 від 15 жовтня 2014 року підпис у графі «_____ ОСОБА_5.» у розписці від 20 квітня 2009 року виконаний ймовірно ОСОБА_5

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за договором позики від 20 квітня 2009 року.

Доводи ОСОБА_5 щодо неможливості укладення ним договору позики через перебування закордоном судами попередніх інстанцій не оцінювалися, тому не можуть братися до уваги судом касаційної інстанції, оскільки під час розгляду справи у касаційному порядку суд позбавлений можливості здійснювати оцінку доказів у порядку, передбаченому статтею 212 ЦПК України та відповідно до норм статті 335 ЦПК України не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Інші наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись частиною 3 статті 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:М.В. Дем'яносов
В.М. Коротун