АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2015 року м. Дніпропетровськ

01 липня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Красвітної Т.П.

суддів: Ремеза В.А., Свистунової О.В.

при секретарі Видюковій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2013 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2012 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 24 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № DN80AJ00000306, за умовами якого остання отримала кредит у доларах США зі сплатою 9,96 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення до 23 жовтня 2014 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 24 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки DN80AJ00000306, на підставі якого останній зобов'язався солідарно з боржником відповідати перед банком за належне виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором. Крім того, на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 20 жовтня 2010 року між банком та публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» було укладено договір поруки № 167, на підставі якого товариство зобов'язалось солідарно з боржником відповідати перед банком за належне виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором у розмірі 10000,0 грн. ОСОБА_2 належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 62364,63 дол. США. Вказану заборгованість, з відрахуванням 10000,0 грн., банк просив стягнути на свою користь солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також 10000,0 грн. солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ПАТ «Акцент-Банк».

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2013 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «КБ «ПриватБанк» посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2013 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2013 року було скасовано з ухваленням нового рішення про задоволення позову. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року DN80AJ00000306, станом на 20.03.2012 року, у розмірі 62364,63 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом - 41224,02 дол. США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 10102,24 дол. США, заборгованість з комісії за користування кредитом - 2658,10 дол. США, пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань - 5380,73 дол. США, штраф (фіксована частина) - 31,29 дол. США, штраф (процентна складова) - 2968,25 дол. США. Стягнуто солідарно з ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 10000,0 грн. З ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стягнуто на користь позивача судові витрати у розмірі по 1610,0 грн, з кожного.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 29.10.2014 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 грудня

2013 року скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду

апеляційної інстанції.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом всі учасники процесу повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України; відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_2 особисто приймали участь у судових засіданнях апеляційного суду в режимі відеоконференції.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення районного суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 24 жовтня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №DN80AJ00000306 (т. 1 а.с. 9 11).

Згідно п. 7.1 вказаного договору, банк зобов»язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок №8408, на строк по 23.10.2014 року включно, у вигляді поновлюваної лінії у розмірі 90653,87 дол. США на наступні цілі:

-46000,0 дол. США на придбання автомобіля,

-6,77 дол. США для сплати за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого май на,

-39587,1 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору.

Пунктом 7.1 також передбачено, що позичальником сплачується банку 0,83% на місяць (що, згідно п. 6.4 кредитного договору, дорівнює 9,96% річних) на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 11% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,25% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати з 23 по 30 число кожного місяця.

У пункті 7.1 передбачено, що позичальник доручає банку, без додаткового узгодження, перерахувати кредитні кошти:

- 46000,0 дол. США на поточний рахунок фізичної особи №8408, м. Полтава в ПриватБанку, МФО 331401,

- 5060,0 дол. США комісію банку на рахунок №3229 ПриватБанку,

- на сплату страхових платежів на поточний рахунок Страхової компанії «Інгосстрах», код 33248430 рахунок №0686 в КБ «ПриватБанк» м. Дніпропетровськ набережна Перемоги, 32,

- оплату за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна на рахунок ДП «Інформаційний центр» МЮУ.

Позичальник зобов»язався вчасно та у повному обсязі повернути ПриватБанку кредит, сплатити відсотки, винагороди.

Згідно п.п. 2.3.1 кредитного договору банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон»юктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ та інш.

Підпунктом 2.1.3 передбачено, що відповідно до даного договору позичальник звертається до банку про надання йому кредиту на оплату чергових страхових платежів відповідно до договорів страхування, укладених відповідно до п. 2.2.7 кредитного договору (який передбачає укладення, зокрема, договору страхування заставного майна і договору особистого страхування позичальника), і доручає банку щорічно перераховувати необхідну для цього суму коштів згідно договорів страхування. Перерахування кредитних коштів банк зобов»язується провадити у випадку непред»явлення позичальником документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів за рахунок інших джерел, до дат їхньої сплати, передбачених договорами страхування. Перерахування коштів на сплату чергових платежів здійснюється в національній валюті України. Якщо кредит надається в іноземній валюті, то позичальник доручає банку:

-одержати з каси банку суму іноземної валюти готівкою, необхідну для сплати чергового страхового платежу;

-здійснити продаж у касі банку готівкової іноземної валюти за курсом купівлі банку;

-отримані від продажу іноземної валюти кошти зарахувати від імені позичальника на сплату чергового страхового платежу.

Зазначене доручення позичальника не підлягає виконанню банком тільки у випадку пред»явлення позичальником банку документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів за рахунок інших джерел до дат їхньої сплати, передбачених договорами страхування.

Пунктами 4.1 та 7.4 кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником зобов»язань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше однієї гривні.

Згідно п. 4.3 при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов»язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов»язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову.

Пунктом 4.5 кредитного договору передбачено, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Відповідно до п. 7.3 кредитного договору, забезпечення виконання позичальником зобов»язань за даним договором виступає договір застави автомобіля Мерседес-Бенц ML 500, порука із вказівкою конкретного майна або поручителя а також всі інші види застави, іпотеки, поруки й т.п., надані банку з метою забезпечення зобов»язання за даний кредитним договором.

В порядку забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором №DN80AJ00000306 були укладені наступні договори:

-договір поруки №DN80AJ00000306 від 24 жовтня 2007 року між ПриватБанком та ОСОБА_3, на підставі якого останній зобов'язався солідарно з боржником відповідати перед банком за належне виконання ОСОБА_2 усіх зобов'язань за вказаним кредитним договором (т. 1 а.с. 12);

-договір застави від 24 жовтня 2007 року між ПриватБанком та ОСОБА_2, згідно якого в заставу банку було передано належний на праві власності останній автомобіль Мерседес-Бенц ML 500, реєстраційний номер НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 39 42);

-договір поруки №167 від 20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк», на підставі якого, з урахуванням змісту додатку №1, ПАТ «Акцент-Банк» зобов'язалось солідарно з боржником відповідати перед банком за належне виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором у межах 10000,0 грн. (т. 1 а.с. 7, 8).

Колегія суддів звертає увагу, що у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представником відповідачки ОСОБА_2 визнано факт підписання особисто ОСОБА_2 кредитного договору №DN80AJ00000306, а відповідачем ОСОБА_3 визнано факт особистого підписання ним договору поруки №DN80AJ00000306, що стверджується журналом та звукозаписом процесу.

Апеляційний судом також встановлено, що банком умови кредитного договору №DN80AJ00000306 виконані частково, позичальнику ОСОБА_2 надано:

-кредитні кошти на загальну суму 56722,07 дол. США, що стверджується копіями відповідних меморіальних валютних орденів від 25.10.2007 року на суми 6,77 дол. США, 255,3 дол. США, 5060,0 дол. США, 5400,0 дол. США, 46000,0 дол. США;

-крім того, в порядку виконання наведених вище умов кредитного договору, банком були перераховані кошти на сплату страхових платежів, за рахунок чого було збільшено тіло кредиту, що стверджується копіями меморіальних валютних ордерів від 24.10.2008 року на суму 215,61 дол. США, від 24.10.2008 року на суму 4359,84 дол. США, від 23.10.2009 оку на суму 157,41 дол. США, від 23.10.2009 року на суму 3042,9 дол. США, від 22.10.2010 року на суму 161,37 дол. США, від 22.10.2010 року на суму 2982,2 дол. США, від 24.10.2011 року на суму 159,76 дол. США.

Належним чином завірені копії відповідних меморіальних ордерів долучені до матеріалів цивільної справи у т. 1 на а.с. 250 261.

Факт отримання позичальником кредитних коштів у розмірі 46000,0 дол. США визнано представником ОСОБА_2 у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, що стверджується журналом та звукозаписом процесу.

Посилання відповідачів на безпідставне перерахування банком коштів в порядку виконання умов договорів страхування є надуманим, оскільки такі дії банку детально передбачені наведеними вище умовами кредитного договору №DN80AJ00000306.

Крім того, суду апеляційної інстанції надано укладені 24.10.2007 року із ЗАТ «Страхова компанія «Інгосстрах», у простій письмовій формі, наступні договори страхування:

-договір особистого страхування №DN80LK00059874, за яким страхувальником є ОСОБА_2, страховим агентом і вигодонабувачем ПриватБанк (т. 2 а.с. 114);

-договір страхування наземного транспорту №DN80АК00059870, за яким страхувальником є ОСОБА_2, страховим агентом і вигодонабувачем ПриватБанк, об»єктом страхування автомобіль Мерседес-Бенц ML 500, реєстраційний номер НОМЕР_1 (т. 2 а.с. 116 - 117).

Згідно довідки ПРАТ СК «Інгосстрах» від 16.04.2015 року №16/04-15(02), за вказаним вище договором особистого страхування, дія якого щорічно пролонговувалась до 23.10.2014 року, кожного року внесені страхові платежі у розмірі 1282,88 грн.; за вказаним вище договором страхування автомобіля, дія якого щорічно пролонговувалась до 23.10.2011 року, кожного року внесені страхові платежі у наступних розмірах: 27135,0 грн., 25941,06 грн., 24799,65 грн., 23708,47 грн. (т. 2 а.с. 115).

Факт перерахування зазначених страхових платежів страховій компанії саме позивачем підтверджується наданими банком належним чином завіреними платіжними дорученнями, що долучені до матеріалів справи у т. 2 на а.с. 103 113.

Оскільки позичальником не надано доказів самостійної вчасної оплати чергових страхових платежів, відповідно до умов п.п. 2.1.3 кредитного договору, - колегія дійшла висновку, що дій банку зі сплати страхових платежів відповідають умовам кредитного договору №DN80AJ00000306, а суми сплачених страхових платежів правомірно зараховані банком до загального розміру тіла кредиту.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого, станом на 20.03.2012 року, утворилась заборгованість, у відповідності до змісту позовної заяви на а.с. 6 у т. 1, яка складається з наступного:

-41224,02 дол. США (що еквівалентно 329379,92 грн.) - заборгованості за тілом кредиту,

-10102,24 дол. США (що еквівалентно 80716,90 грн.) - заборгованості по процентам за користування кредитом,

-2658,10 дол. США (що еквівалентно 21238,22 грн.) - заборгованості по комісії за користування кредитом, згідно п. 7.1 кредитного договору,

-42992,03 грн. (що еквівалентно 5380,73 дол. США) - пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, згідно пунктів 4.1, 7.4 кредитного договору,

-250,00 грн. (що еквівалентно 31,29 дол. США) - штрафу (фіксована частина) за пунктом 4.3 кредитного договору,

-23716,32 грн. (що еквівалентно 2968,25 дол. США) - штрафу (відсоткова складова) за пунктом 4.3 кредитного договору.

На підтвердження факту наявності і розміру наведеної вище заборгованості банком надано суду детальні розрахунки та витяг з особового рахунку боржника (т. 1 а.с. 4 5, 70 75, 263 272; т. 2 а.с. 10 53).

Розрахунок здійснено банком, виходячи з розміру кредитних коштів, які фактично видані та перераховані за умовами кредитного договору №DN80AJ00000306, що стверджується наведеними вище письмовими доказами.

Крім того, при здійснені розрахунку розміру заборгованості банком відраховані суми, що сплачені позичальником, станом на 20.03.2012 року, в порядку виконання умов договору, а також відрахована грошова сума у розмірі 36977,49 дол. США, що отримана від реалізації предмета застави автомобіля Мерседес-Бенц ML 500, реєстраційний номер НОМЕР_1, в порядку виконання рішення Ленінського районного суду міста Полтави від 22.10.2010 року у цивільній справі №2-2668/10 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору недійсним (т. 1 а.с. 51 53, 55); викладене стверджується наданими банком розрахунками та витягом з особового рахунку у т. 1 на а.с. 4 5, 70 75, 263 272, у т. 2 на а.с. 10 53.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності та доводам сторін, - колегія дійшла висновку про доведеність позовних вимог і наявність підстав для стягнення на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №DN80AJ00000306 від 24.10.2007р., станом на 20.03.2012 р., солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 у розмірі 62364,63 дол. США (що еквівалентно 498293,39 грн., з яких: 41224,02 дол. США (що еквівалентно 329379,92 грн.) - заборгованість за кредитом, 10102,24 дол. США (що еквівалентно 80716,90 грн.) - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2658,10 дол. США (що еквівалентно 21238,22 грн.) - заборгованість по комісії за користування кредитом, 42992,03 грн. (що еквівалентно 5380,73 дол. США) - пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, 250,00 грн. (що еквівалентно 31,29 дол. США) - штраф (фіксована частина), 23716,32 грн. (що еквівалентно 2968,25 дол. США) - штраф (відсоткова складова)), з відрахуванням 10000,0 грн.; а також на користь банку підлягає стягненню 10000,0 грн.: солідарно з ОСОБА_2В і ОСОБА_3 та солідарно з ОСОБА_2 і ПАТ "Акцент-Банк".

Викладені вище фактичні обставини справи місцевий суд у повному обсязі не встановив, що спричинило постановлення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Посилання відповідачів на те, що банком неправильно здійснено розрахунок заборгованості є необґрунтованими, у чому полягає неправильність розрахунку не конкретизовано; докази, що відповідають положенням ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження своєї позиції відповідачами не надано, власний розрахунок заборгованості не представлено.

Згідно пояснень судового експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_4, яка апеляційним судом була залучена до участі у процесі у якості спеціаліста, - надати відповідь на питання щодо правильності розрахунку розміру заборгованості за кредитним договором №DN80AJ00000306 спеціаліст не має об»єктивної можливості, оскільки таке дослідження потребує значного часу через необхідність вивчення великої кількості бухгалтерської та іншої спеціальної документації; для з»ясування зазначеного питання є необхідним призначення відповідної судової експертизи.

Апеляційним судом неодноразово роз»яснювалось сторонам право на заявлення клопотання про призначення судової бухгалтерської експертизи для перевірки правильності розрахунку розміру заборгованості за кредитним договором №DN80AJ00000306, однак клопотання про призначення експертизи для перевірки правильності розрахунку заборгованості не заявлене.

У судовому засіданні 01 липня 2015 року представником відповідача ОСОБА_2 заявлене клопотання про призначення «комплексної судово-бухгалтерської та правової експертизи» на розгляд якої представник просив поставити наступні питання: «Хто уклав угоду та хто підписував кредитний договір від 24.10.2007 року?», «Хто підписував договір поруки з ОСОБА_3 та договір застави з боку кредитора?», «Хто підписав договір поруки з "Акцент-Банк" та чи мала повноваження на це особа, яка його підписала з боку "Акцент-Банк"?», «Яким чином відбувалось перерахування страхових платежів?», «Підґрунтя для договору страхування; чи складено та ким акт технічного огляду автомобіля?», «Чиї кошти перераховувались за кредитним рахунком, походження коштів від «ПриватБанк» чи Першої Української фінансової компанії?», «Яким чином перераховувались кошти після арешту кредитного рахунку на підставі ухвали суду від 23.10.2009 року?», «Хто оцінював автомобіль?», «Хто продавав автомобіль «ПриватБанк» чи Перша Українська фінансова компанія?», «Яким чином «ПриватБанк» повязана з ТОВ Перша Українська фінансова компанія?». Приймаючи до уваги, що суттєва частина визначених представником відповідача питань не стосується предмету спору, що розглядається, а інші питання не потребують спеціальних знань та перебувають за межами компетенції судової бухгалтерської експертизи, - мотивованою письмовою ухвалою від 01 липня 2015 року суд відмовив у призначенні судової експертизи для вирішення вищевказаних питань.

Крім того, з»ясувавши обставини справи, колегія не знаходить підстав для застосування п. 1 ч. 2 ст. 258, ч. 4 ст. 267 ЦК України, зважаючи на наступне.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що пунктом 4.5 кредитного договору передбачено, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Отже, у даному випадку позовна давність, встановлена законом, збільшена за домовленістю сторін до 5 років, зокрема, і за вимогами про стягнення неустойки. Умова про збільшення позовної давності укладена сторонами кредитного договору у простій письмовій формі; кредитний договір в даній частині його сторонами не оспорюється.

Аналогічна позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 24.09.2014 року у справі за №6-144цс14.

Крім того, відповідачами не виконані вимоги ч. 3 ст. 267 ЦК України; до винесення оскаржуваного рішення, яке було ухвалено місцевим судом після скасування заочного рішення у даній справі та за наявності письмових пояснень відповідача, останній у письмовій чи усній формі не звернувся до суду із заявою про застосування позовної давності; викладене стверджується матеріалами даної цивільної справи.

Колегія звертає увагу, що в постанові Верховного Суду України від 08.03.2015 року у справі за №6-25цс15, зокрема, зазначено, що без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності повязана лише з наявністю про це заяви сторони.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що, станом на 20.03.2012 р., останні надходження грошових коштів на погашення заборгованості за кредитним договором відбулися у листопаді 2008 року та у вересні 2011 року, що стверджується наданими банком розрахунками та витягом з особового рахунку, а з даним позовом банк звернувся до суду у березні 2012 року, що стверджується штампом вхідної кореспонденції районного суду на тексті позовної заяви (т. 1 а.с. 2); враховуючи, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 22.10.2010 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості за тим самим кредитним договором (т. 1 а.с. 39 41), - колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для застосування позовної давності до спірних правовідносин.

Колегія також не знаходить підстав для застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України, якою передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З вищенаведених письмових доказів вбачається, що розмір нарахованої позивачем неустойки (42992,03 грн. (що еквівалентно 5380,73 дол. США) + 250,00 грн. (що еквівалентно 31,29 дол. США) + 23716,32 грн. (що еквівалентно 2968,25 дол. США) = 66958,35 грн. (що еквівалентно 8380,27 дол. США)) не перевищує розмір нарахованої, але не отриманої банком грошової суми за кредитним договором (41224,02 дол. США (що еквівалентно 329379,92 грн.) + 10102,24 дол. США (що еквівалентно 80716,90 грн.) = 51326,26 дол. США (що еквівалентно 410096,82 грн.)).

При розгляді даної справи ПАТ КБ «ПриватБанк» представлені суду наступні ліцензії і дозволи, видані Національним Банком України:

-банківська ліцензія №22 від 04.12.2001 року на право здійснювати банківські операції визначені частиною 1 та пунктами 5 - 11 частини 2 статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (т. 1 а.с. 273),

-дозвіл № 22-2 від 29.07.2003 року на право здійснення операцій, визначених пунктами 1 4 частини другої та частиною четвертою ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», згідно з додатком до цього дозволу (т. 1 а.с. 274, 275 276);

-банківська ліцензія №22 від 29.07.2009 року на право здійснювати банківські операції визначені частиною 1 та пунктами 5 - 11 частини 2 статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (т. 1 а.с. 277),

-дозвіл № 22-3 від 21.09.2009 року на право здійснення операцій, визначених пунктами 1 4 частини другої та частиною четвертою ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», згідно з додатком до цього дозволу (т. 1 а.с. 278, 279 280).

Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня.

Згідно ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов»язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 даного закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року, з відповідними змінами та доповненнями, операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України.

Відповідно до п. 2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ №275 від 17.07.2001 року, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями.

Щодо вимог підпункту «в» п.4 ст.5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на час укладення вищевказаного кредитного договору законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14.10.2004 року № 438, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (тобто отримав банківську ліцензію та дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Виконання зобов'язань з повернення кредиту, предметом яких є валютні цінності, відповідно до положень Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», не віднесено до операцій пов'язаних з використанням іноземної валюти як засобу платежу, тому відсутність у ч. 4 ст. 5 Декрету вимог щодо ліцензування Національним Банком операцій з погашення зобов'язань, предметом яких є валютні цінності, виключає підстави вимагати індивідуальної ліцензії Національного банку для погашення кредиту, виданого в іноземній валюті.

Крім того, позичальником кредитний договір, з підстав надання кредиту в іноземній валюті, не оспорений.

Більше того, позичальник ОСОБА_2 визнала факт отримання кредиту саме у доларах США та вчиняла дії, що свідчать про визнання нею умов кредитного договору №DN80AJ00000306 суду надано квитанції за 2007 2008 роки, згідно яких ОСОБА_2 сплачувала на користь «ПриватБанку» заборгованість за кредитним договором №DN80AJ00000306 із зазначенням сум платежів у доларах США та відповідного еквіваленту у гривнях (т. 1 а.с. 36 37).

Наведене вище також свідчить про визнання позичальником ОСОБА_2 факту укладення кредитного договору №DN80AJ00000306 саме з «ПриватБанк». Посилання відповідачів на відсутність на вказаному договорі і договорі поруки від 24.10.2007 року печатки «ПриватБанку» і наявність печатки «Першої Української Фінансової Компанії» не доводить недійсності або нікчемності зазначених правочинів.

Колегія звертає увагу, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 22.10.2010 року, що набрало законної сили 02.11.2010 року, задоволено первісний позов Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на заставний автомобіль та відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання кредитного договору №DN80AJ00000306 недійсним (т. 1 а.с. 51 53). За змістом вказаного рішення, ОСОБА_2 оспорювала договір з посиланням на те, що цей правочин був укладений не з «ПриватБанком, а з «Першою Українською Фінансовою Компанією» і не досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору.

Крім того, у вищевказаному рішенні Ленінського районного суду м. Полтави від 22.10.2010 року, що набрало законної сили 02.11.2010 року, судом встановлено факт наявності заборгованості за кредитним договором, станом на 28.01.2009 року, у розмірі 56713,02 дол. США, а в резолютивній частині зазначено, що звернення стягнення здійснюється на погашення заборгованості у гривневому еквіваленті - у розмірі 436690,25 грн.

Крім того, за договором №DN80AJ00000306 кредит видавався у доларах США, а договір поруки з ПАТ "Акцент-Банк" укладено на забезпечення основного зобов"язання у межах 10000,0 грн.; позов, що розглядається, заявлено банком, виходячи із розрахунку заборгованості, який здійснено у доларах США і у гривні, застосовано курс валют на час платежу.

Враховуючи викладене, колегія дійшла висновку, що, у даному випадку, заборгованість за кредитом підлягає стягненню частково у доларах США та у гривні, що свідчить по правомірність розрахунку банку, де визначення показників еквіваленту валют є необхідною математичною дією при розрахунку заборгованості за кредитом у цілому.

Надавши оцінку встановленим фактам і наведеним вище обставинам, колегія дійшла висновку про доведеність позовних вимог, наявність підстав для ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 по 1576,51 грн., з кожного, та з ПАТ "Акцент-Банк" - 65,99 грн.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного вище, вимог ст.ст. 303, 88 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313 - 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором від 24.10.2007р., станом на 20.03.2012 р., на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у розмірі 62364 (шістдесят дві тисячі триста шістдесят чотири) дол. 63 центи США (що еквівалентно 498293,39 грн., з яких: 41224,02 дол. США (що еквівалентно 329379,92 грн.) - заборгованість за кредитом, 10102,24 дол. США (що еквівалентно 80716,90 грн.) - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2658,10 дол. США (що еквівалентно 21238,22 грн.) - заборгованість по комісії за користування кредитом, 42992,03 грн. (що еквівалентно 5380,73 дол. США) - пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, 250,00 грн. (що еквівалентно 31,29 дол. США) - штраф (фіксована частина), 23716,32 грн. (що еквівалентно 2968,25 дол. США) - штраф (відсоткова складова)), з відрахуванням 10000,0 грн.

Стягнути заборгованість за кредитним договором від 24.10.2007р., станом на 20.03.2012 р., на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в розмірі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп.: солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, солідарно з ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк".

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в сумі по 1576 (одна тисяча сімдесят шість) грн. 51 коп., з кожного.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в сумі 65 (шістдесят пять) грн. 99 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді