АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Піхур О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Невідомої Т.О.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про зобов'язання вчинити певні дії та про визнання неправомірною та скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила зобов'язати ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» - СлавкіноїМ.А. вчинити дії, щодо зарахування коштів з поточного рахунку НОМЕР_1 в ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», згідно з договором банківського вкладу «Новокодний 2013 «VIPподарунок Стандарт» №479136/2012 від 07.12.2012 року (в доларах США) в сумі 11 342,8 доларів США, що відповідає 239 900,22 грн., згідно офіційного курсу НБУ станом на день складання позовної заяви на поточний банківський рахунок, відкритий на її ім'я у ПАТ «ВіЕйБі Банк», згідно умов кредитного договору, з метою здійснення часткового погашення заборгованості за кредитним договором від 09.06.2006 року №11-Ш та визнати неправомірною та скасувати вимогу ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» - СлавкіноїМ.А. від 15.05.2015 року про погашення повної суми кредитної заборгованості та зупинити процедуру оголошення вимоги про дострокове повернення кредиту.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22.10.2015року у задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд не звернув уваги на те, що вона мала намір здійснити перерахування коштів зі свого рахунку, який знаходиться у відповідача, на рахунок відповідача, який знаходиться у самого ж відповідача, на погашення заборгованості перед ним за кредитним договором.

Крім того, положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації, наслідки запровадження процедури ліквідації банку. При цьому, встановлення обмеження в тому числі і щодо задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, і зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом, і нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами не поширюється, зокрема, на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників.

Вважає, що її вимоги до відповідача саме в даному випадку не є майновими вимогами, а є вимогою про зобов'язання відповідача вчинити певні дії, зокрема перерахувати кошти, що належать позивачу на праві власності згідно договору дарування з рахунку, відкритого у відповідача, на рахунок відкритий відповідачем згідно умов кредитного договору у самого ж відповідача з метою погашення заборгованості за кредитним договором.

Також вказала на те, що відповідач не надав доказів того, що сума коштів в розмірі 200000 грн. була виплачена ОСОБА_3 саме з депозитного рахунку НОМЕР_1 в порядку відшкодування вкладів фізичним особам.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Відповідач ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглядати справу у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що вимоги позивача не ґрунтуються на положеннях Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Судом встановлено, що позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № 11/Ш від 09.06.2006 року, відповідно до якого, відповідач надав ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 250 000 доларів США з терміном користування кредитом до 09.06. 2016 року, плата за користування кредитом - 14% річних.

22.12.2014 року між ОСОБА_3 та позивачем було укладено договір дарування, відповідно до якого, дарувальник, розуміючи значення своїх дій, без будь-якого примушення, як фізично так і морально, або внаслідок збігу будь-яких тяжких обставин, подарував, а обдарована прийняла у дар гроші в сумі 11342,8 доларів США, які зберігаються на депозитному рахунку № 0390 в ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», згідно з договором банківського вкладу «Новокодний 2013 «VIP подарунок Стандарт» № 479136/2012 (в доларах США), укладеному 07.12.2012 року між дарувальником та банком, та всіма додатками до цього договору. Сума, що зберігається на депозитному рахунку підтверджується випискою з вкладного (депозитного) рахунку по договору банківського вкладу станом на 06.12.2014 року, виданого 19.12.2014 року ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк».

Відповідно до матеріалів справи, 13.05.2015 року позивач на адресу відповідача надіслала повідомлення, що згідно договору дарування від 22.12.2014 року, вона набула права власності на грошові кошти у сумі 11342,8 доларів США, які знаходяться на відповідному рахунку у ПАТ «ВіЕйБі Банк».

18.05.2015 року позивач звернулася до відповідача із заявою про зарахування належних на праві власності, згідно договору дарування від 22.12.2014 року, грошові кошти в сумі 11342,8 доларів США на поточний банківський рахунок, відкритий на ім'я позивача у ПАТ «ВіЕйБі Банк» та здійснити часткове погашення заборгованості за кредитом, процентами за його користування, комісіями та іншими платежами, передбаченими умовами кредитного договору № 11/Ш від 09.06.2006 року, шляхом списання з банківського рахунку грошових коштів в сумі 11342,8 доларів США.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач 15.05.2015 року звернувся до позивача з вимогою, відповідно до якої, у зв'язку з порушенням позичальником ОСОБА_1 умов кредитного договору, утворилась кредитна заборгованість та враховуючи систематичне невиконання позивачем зобов'язань за кредитним договором, вимагає виконати основне зобов'язання, а саме:здійснити погашення кредитної заборгованості у сумі 795404,21 грн., протягом 30 днів з дня отримання вимоги.

Як вбачається з відповіді відповідача від 02.06.2015 року на звернення позивача від 15.05.2015 року, останній було повідомлено, що вона не може набути статусу вкладника, який має право на отримання відшкодування за вкладом, оскільки звернення позивача не має наслідком внесення необхідних змін до договору банківського вкладу щодо заміни сторони, а отже не дає підстав особі, якій подаровано грошові кошти, набути статусу вкладника банку.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 вказувала на те, що вона набула статусу боржника відповідача ПАТ «ВіЕйБі Банк» за кредитним договором від 09.06.2006 року №11/Ш., а вимоги банку за договором кредиту та її вимоги за депозитним договором - є зустрічними, випливають із двох різних зобов'язань, при цьому, ОСОБА_1 є боржником по договору кредиту, однак згідно депозитного договору вона є кредитором, а банк, відповідно - боржником.

Натомість, такі доводи не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки за договором дарування ОСОБА_1 прийняла від ОСОБА_3 той обсяг прав і обов'язків, які мав і первинний кредитор тобто кредиторські вимоги ОСОБА_3, що віднесені до відповідної черги у зв'язку з ліквідаційною процедурою перейшли і до позивача.

Так, з матеріалів справи убачається, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 року №733 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.11.2014 року № 123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», згідно з яким з 21.11.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк».

20.03.2015 року виконавчою дирекцією особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №63 про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку.

Статтею 601 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Не допускається зарахування зустрічних вимог, зокрема у випадках, встановлених договором або законом (ч.5 ст.602 ЦК України).

Частиною 4 ст.110 ЦК України встановлено, що особливості ліквідації банків встановлюються законом про банки і банківську діяльність.

Відповідно до ст.57 Закону України «Про банки і банківську діяльність»вклади фізичних осіб у Державному ощадному банку України гарантуються державою, а на вклади фізичних осіб у комерційних банках поширюється дія Закону України «Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», який, зокрема, визначає порядок відшкодування вкладів вкладникам банків-учасників (тимчасових учасників) Фонду.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з п.16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

У п.6 ст.2 цього Закону визначено, що ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до ч. 2 ст.46 вищезазначеного Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Згідно з п.4 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Пунктом 1 ч.5 ст.36 вищевказаного Закону визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Таким чином, у процесі ліквідаційної процедури банку визначається заборгованість кожному кредитору банку та встановлюється черговість погашення вимог кредиторів, що унеможливлює індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора позачергово, зокрема шляхом проведення зарахування вимог.

Отже, під час ліквідації банку не допускається задоволення вимог кредиторів банку окремо від ліквідаційної процедури та в процесі ліквідаційної процедури банку є неможливим зарахування однорідних зустрічних вимог (ст.602 ЦК України) у зв'язку з невідповідністю цих процедур порядку погашення вимог кредиторів, встановленого Законом «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім того, зарахування зустрічних однорідних вимог не може бути виконано, оскільки обсяг тих прав і обов'язків, що були передані ОСОБА_1 договором дарування не дають їй переважного права над іншими і фактично задовольнити свої вимоги як нового кредитора по договору депозиту.

В свою чергу, укладений договір кредиту є окремим договором, виконання якого не може бути пов'язано із можливістю зарахування зустрічних однорідних вимог по депозитному договору, оскільки кредитним договором не було обумовлено те, що він може бути виконаний шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог .

З огляду на викладене, висновок суду про неможливість зарахування однорідних зустрічних вимог до банку, відносно якого відкрита ліквідаційна процедура, відповідає нормам матеріального права.

Також колегія суддів вважає, що нормами Цивільного кодексу України не передбачено такого способу захисту порушеного права як визнання неправомірною та скасування вимоги банку про погашення боржником повної суми кредитної заборгованості та зупинення процедури оголошення вимоги про дострокове повернення кредиту.

Твердження апелянта про те, що відповідач не надав доказів того, що сума коштів в розмірі 200000 грн. була виплачена ОСОБА_3 саме з депозитного рахунку НОМЕР_1 в порядку відшкодування вкладів фізичним особам колегія суддів відхиляє, оскільки ця обставина підтверджується випискою по особовому рахунку НОМЕР_1 з 01.06.2015 року по 05.08.2015 року (а.с.62).

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційних скаргах доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржники не надали будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді