Справа № 136/1778/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"30" листопада 2015 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Кривенка Д. Т.

за участю секретаря Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення від права на спадкування, обґрунтовуючи свої позовні вимоги таким.

13 січня 2014 року померла його, ОСОБА_1, мати - ОСОБА_3. Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої входить житловий будинок № 33, що розташований по вулиці Свердлова, в смт. Турбів, Липовецького району. Склад сім'ї померлої склали: чоловік ОСОБА_4, який помер 14.12.1987 року, та діти - сини - ОСОБА_5, який помер у 1997 році та він, ОСОБА_1. Будучи спадкоємцем першої черги за законом, він, ОСОБА_1, використав надане йому право на прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті матері, шляхом звернення до нотаріуса із заявою відповідного змісту, яку подав в межах шестимісячного строку. Відповідач є сином покійного брата та спадкоємцем за правом представлення, також подав заяву про прийняття спадщини. Позивач вказує у позовній заяві, що мати померла у віці 76 років, вона за життя важко хворіла, знаходилась на "Д" обліку з діагнозом дифузного атеросклерозу, атеросклеротичного кардіосклерозу, склерозу аорти, а тому він був вимушений забрати її до себе. Стан її здоров'ябув важким, вона потребувала постійного стороннього догляду, оскільки перебувала в безпорадному стані. Він, ОСОБА_1, являється інвалідом спочатку ІІ а зараз ІІІ групи, а тому догляд за матір'ю здійснювала його дружина - ОСОБА_6, яка була оформлена в Управлінні праці та соціального захисту населення. До 2010 року відповідач був прописаний в будинку його матері, однак до неї не навідувався, не спілкувався, не допомагав в догляді за нею, всупереч положень Сімейного кодексу України, згідно якого обовязок утримувати та доглядати бабцю покладено на нього як онука. Позивач вважає, що наведені вище обставини вказують на ухилення відповідача, як спадкоємця за правом представлення, від передбачених чинним законодавством обовязків щодо надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, що є підставою для усунення його від права на спадкування за законом після смерті баби ОСОБА_7, яка померла 13 січня 2014 року, як негідного спадкоємця.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_8, яка діяла на підставі Договору від 24.09.2015 року, позовні вимоги підтримали за обставин, що наведені у позовній заяві, просили суд задовольнити їх у предявленому обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представники ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які діяли на підставі довіреностей відповідно від 30.10.2015 року та 09.11.2015 року, позовні вимоги не визнали, свою позицію з вирішення даного спору аргументували у письмовому запереченні, яке додано до матеріалів цивільної справи, яке підтримали та згідно якого встановлено таке.

Він, ОСОБА_2, є спадкоємцем за правом представлення після смерті 13 січня 2014 року його бабці - ОСОБА_7 по лінії батька ОСОБА_5, який помер у 1997 році. До складу спадкової маси увійшов житловий будинок та господарські будівлі, що розташовані по вулиці Свердлова, 33 в смт. Турбів, Липовецького району, Вінницької області. Ще за життя батька і до 2010 року, він із сімєю, а потім лише із мамою проживали разом з бабцею у цьому будинку. Але в звязку з тим, що після 9-го класу він, ОСОБА_11, пішов вчитись до Вінницького технічного коледжу, то виписався та був зареєстрований в гуртожитку коледжу. За життя бабці, вони домовились, що після закінчення навчання він знову буде жити у неї. Бабця дуже їх з мамою любила, жаліла, говорила, що дасть йому те, що не встиг дати тато. У 2008 році, на його 14-йдень народження, бабця принесла в подарунок Заповіт на половину свого будинку, однак в подальшому він був скасований нею за незгоди з таким розпорядженням позивача у справі.

Відносини з дядьком (позивачем) у справі весь час у них були напруженими, оскільки, на думку відповідача, той мав намір отримати у спадок весь будинок.

Бабця ОСОБА_3 проживала із сином, тобто позивачем у справі і той надавав їй належне утримання та догляд.

Від допомоги їх сімї, коли вони приходили до них, позивач категорично відмовлявся, також і його дружина, з невідомих для нього, ОСОБА_2, причин, можливо ще тоді позивач мав намір усунути його від спадщини, так як ще раніше не дозволив бабці після смерті батька оформити на нього ОСОБА_12 та згодом примусив бабцю скасувати Заповіт, а ще тому, що в той час він в даний будинок поселив жити своїх дітей, які і по-сьогодні там живуть.

Будучи неповнолітнім, він, ОСОБА_2, після школи досить часто на велосипеді їздив до бабусі, що казала - те й допомагав. Після 9-го класу такої можливості уже не було,так як він проживав у Вінниці, але у вихідний день все одно навідувався до неї і сам і з мамою.

З 2010 року по 2014 рік він, ОСОБА_2 навчався уВінницькому технічному коледжі та проживав у м. Вінниці. Стипендії майже ніколи не отримував та знаходився на повному маминому, ОСОБА_9, утриманні в звязку з тим, що свого доходу у нього не було. Тому ні фізично, ні матеріально не міг допомагати Позивачу по утриманню бабці. Обовязок по утриманню матері, а його, ОСОБА_2, бабці, виконував Позивач, як син по відношенню до своєї мами. Ні бабця, ОСОБА_3, ні її син, дядько Володя (Позивач) жодного разу до нього не звертались по допомогу. Таким чином він аж ніяк не міг ухилитись від надання спадкодавцеві допомоги. Крім того, бабця за життя отримувала постійний дохід у вигляді пенсії, які позивач витрачав на купівлю всього необхідного для її життя. З 1995 року він, ОСОБА_2, щороку хворів. В 1998 році переніс операцію на кишківнику, лікувався також в Вінницькій обласній лікарні ім..Ющенка. На протязі 2005 - 2006 року його мамі прийшлось доглядати і хоронити свою бабцю ОСОБА_13, доглядати, а згодом в 2007 році і хоронити онкохвору матір, ОСОБА_13 Петрівну.Все це говорить про те, що після смерті батька, на його маму, а поряд з нею і на нього, яка утримує його і до сьогодні, звалилось багато горя та болі втрати рідних людей, погіршення здоровя, витрати на лікування та поховання, витрати на його утримання та навчання відсутність нормального матеріального забезпечення, пошук виходу. Однак вони весь час приходили до бабці ОСОБА_3, цікавились її життям та здоров'ям. Коли бабця зламала ногу в 2011 році і Позивач попросив маму посидіти з нею в лікарні, мама безвідмовно сиділа біля неї декілька діб і доглядала її. До бабці приходив і він, приносив поїсти і мамі і їй та змінну постіль.

Відповідач вважає, що позивачем не надано жодного доказу необхідності саме його допомоги спадкодавцеві, не надано допустимих доказів, які б свідчили про те, що він, ОСОБА_2, мав змогу надавати таку допомогу, умисно ухилявся від її надання та свідомо не виконував встановленого законом обов'язку.

Ураховуючи наведені обставини, відповідач просив суд відмовити Позивачу ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд вислухавши пояснення сторін спору, дослідивши матеріали справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, у тому числі показами допитаних в ході розгляду справи свідків, яким дав належну правову оцінку, дійшов висновку про таке.

Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

13.01.2014 року в смт. Турбів Липовецького району Вінницької області померла ОСОБА_3, на що вказує свідоцтво про смерть серія 1-АМ №282626, яке було видане виконавчим комітетом Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина.

У відповідності до розяснень наведених у п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», судом було витребувано матеріали спадкової справи до майна померлої 13.01.2014 року ОСОБА_3, згідно якої судом встановлено, що спадщина відкрилась за законом, оскільки особистого розпорядження спадкодавець за життя незробила. Своїм правом на спадкування скористався позивач, ОСОБА_1, будучи сином спадкодавця, подавши 28.01.2014 року заяву про прийняття спадщини. 06.06.2014 року заяву про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 подав її онук ОСОБА_2, так як його батько ОСОБА_5, будучи другим сином спадкодавця, помер 03.06.1997 року, підтвердженням чому є свідоцтво про смерть серія І-АМ №379804 та відповідно свідоцтва про народження батька та сина №0190718 та №272746.

Склад сімї померлої також визначено за матеріалами Спадкової справи згідно довідки, що видана виконавчим комітетом Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області від 27.01.2014 року за №185, відповідно до якої до складу сімї померлої входили її діти: сини ОСОБА_1 та ОСОБА_5,який помер у 1997 році.

Згідно довідки органу місцевого самоврядування від 08.09.2015 року за №3888 (а.с.16), яка надана позивачем до матеріалів цивільної справи, поміж дітей до складу сімї померлої ОСОБА_3 входив також чоловік ОСОБА_4, який помер в 1987 році.

Позивач, вважаючи, що відповідач, будучи онуком спадкодавця та спадкоємцем за законом за правом представлення після смерті свого батька, який зобовязаний за нормами СК України утримувати непрацездатну бабу, яка потребує матеріальної допомоги, ухилялася від надання такої допомоги спадкодавцеві ОСОБА_3, яка через похилий вік, тяжку хворобу була у безпорадному стані та потребувала такої допомоги, відтак за рішенням суду його слід усунутий від права на спадкування як негідного спадкоємця.

Судом встановлено, що спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилась після 01.01.2004 року, отож до застосування підлягають норми чинного ЦК України, які регулюють вирішення питання спадкових правовідносин.

Так, за правилами ст.1224 ЦК України законодавцем визначено можливість усунення особи (негідного спадкоємця) від права на спадкування.

Згідно частини 5 цієї статті за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судам розяснено, що правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК.

Наведене кореспондується і з правовою позицією, що висловлена ВССУ в інформаційному листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», згідно якої для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Виходячи зі змісту ст.1224 ч.5 ЦК України, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Зібрані у справі докази вказують на те, що вимога про усунення відповідача як спадкоємця від права на спадкування пред'явлена позивачем, який є сином спадкодавця ОСОБА_3, померлої 13.01.2014 року, а отже він є спадкоємцем першої черги за законом, тому для нього таке усунення відповідача від права на спадкування, який увійшов до цієї ж черги за правом представлення у відповідності до положень ст.1266 ЦК України породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки.

Зясовуючи обставини щодо перебування спадкодавця в безпорадному стані, судом встановлено, що з 22.06.2012 року ОСОБА_3 за станом здоровя потребувала постійного стороннього догляду, у звязку з нездатністю до самообслуговування. Цей догляд здійснював її син ОСОБА_1. Наведене було констатовано у листі відповіді на запит (а.с.20) наданим Комунальним закладом «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Вінницької області Турбівська АЗПСМ.

У той же час як встановлено із Довідки виданої Управлінням соціального захисту населення Липовецької РДА від 02.09.2015 року за №951 (а.с.18), ОСОБА_6 перебувала на обліку в управлінні з 21.05.2012 року по 13.01.2014 року як особа, яка надавала соціальні послуги (здійснювала догляд) за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Наведене також підтверджено довідкою виданою Турбівською селищною радою Липовецького району від 08.09.2015 року за №3886 (а.с.16), відповідно до якої ОСОБА_3 проживала без реєстрації у будинку свого сина ОСОБА_1, де за нею здійснювала догляд невістка ОСОБА_6 в період з лютого 2011 року по день смерті 13.01.2014 року.

Крім цього, обставини щодо перебування спадкодавця ОСОБА_3 у безпорадному стані, який був зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою, коли вона не могла самостійно забезпечити умови свого життя та потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування та щодо проживання ОСОБА_3 разом із сином позивачем у справі ОСОБА_1 були підтверджені показами свідків, які були допитані в ході судового розгляду, а саме: ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_6, ОСОБА_16, які суду показали, що ОСОБА_6 органами соціального захисту була призначена по догляду за ОСОБА_3, оскільки її син ОСОБА_1 був інвалідом спочатку ІІ, а потім ІІІ групи та саме вони здійснювали догляд за ОСОБА_3 Остання не просила допомоги у догляді відповідача.

Зрештою вказані обставини визнавалися й сторонами цього спору, а тому суд вважає доведеним факт перебування ОСОБА_3 у безпорадному стані, яка через похилий вік та стан здоровя потребувала стороннього догляду та допомоги.

Правилами ст. 202 СК України визначено підстави виникнення обов'язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків, відповідно до якої повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Обов'язок дочки, сина брати участь у додаткових витратах на батьків, крім сплати аліментів, можуть бути викликані тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю (ст.203 СК України).

У той же час на повнолітніх внуків, правнуків покладено обов'язок відповідно до ст.266 СК України утримувати непрацездатних бабу, діда, які потребують матеріальної допомоги за умови якщо у них немає чоловіка, дружини, повнолітніх дочки, сина або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що повнолітні внуки, правнуки можуть надавати матеріальну допомогу.

Системний аналіз наведених норм сімейного права вказують на обов'язок внуків, правнуків по утриманню баби, діда лише за виникненням певних умов, що останні не мають чоловіка, дружини, повнолітніх сина чи дочки, тобто аліментнозобов'язаних осіб першої черги, або якщо останні у силу поважних причин не можуть надавати їм належного утримання. Тобто лише звільнення таких першочергових осіб у силу певних обставин від сплати аліментів є підставою для виникнення аліментного зобов'язання у внуків та правнуків щодо своїх баби, діда з умовою, що ті можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно довідок виданих 03.11.2015 року директором Вінницького технічного коледжу за №607 та 05.11.2015 року за №Т/591, ОСОБА_2 навчався на денному відділенні у Вінницькому технічному коледжі за спеціальністю «Обслуговування компютерних систем і мереж на бюджетній основі в період з 01 вересня 2010 року по 30 червня 2014 року. Проживав у гуртожитку коледжу в період з 01.09.2010 року по 31.08.2013 року. Оплата за проживання становила 2 640 гривень на рік, яка ним вносилась вчасно та у повному обсязі.

З 01.09.2010 року та весь 2011 рік включно ОСОБА_2 отримував стипендію. З січня 2012 року по червень 2014 року такі види доходу йому не виплачувались. Вказане зафіксовано у довідках, що видані Вінницьким технічним коледжем від 03.11.2015 року за №145.

Як слідує із Довідки виданої 05.10.2015 року деканом Вінницького національного технічного університету, на даний час ОСОБА_2 являється студентом 2 курсу денної форми навчання Вінницького технічного університету 4 рівня акредитації, де навчається на договірній (контрактній) формі навчання.

Судом також встановлено, що у період навчання у згаданому вище навчальному закладі 28.08.2014 року та 28.08.2015 року ОСОБА_2 звертався із заявою на імя ректора цього навчального закладу із проханням перенести терміни оплати за навчання, причиною чого слугувало тяжке матеріальне становище та його важка хвороба.

В підтвердження хвороби відповідачем надано суду Виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_2 датовану 06.11.2015 року, згідно якої констатовано про наявність хвороб останнього та оперативне втручання.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно сформованого станом на 04.11.2015 року, нерухомого майна на імя ОСОБА_2 не зареєстровано. До складу сімї ОСОБА_2 входять мати ОСОБА_9, яка зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2. Також зазначено, що ОСОБА_2 напівсирота, з 1997 року знаходиться на повному утриманні матері (довідки від 06.11.2015 року за №1473, №1471 Новоприлуцької сільської ради). ОСОБА_9 працює вчителем української мови та літератури з 1992 року, з 2009 року заступником директора з виховної роботи.

Згідно відомостей отриманих із Управління Пенсійного фонду України у Липовецькому районі, ОСОБА_2 отримує пенсію у разі втрати годувальника розміри якої наведені у довідках.

Позивач ОСОБА_1 також перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Липовецькому районі, де отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам ІІІ групи. Згідно довідок органу місцевого самоврядування має власний будинок.

У той же час згідно Довідки атестата від 04.09.2015 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Липовецькому районі та до дня смерті отримувала пенсію розмір якої становив 1347,14 гривень.

Ураховуючи встановлені судом обставини та те, що за нормами чинного законодавства саме на позивача як повнолітнього сина було покладено першочерговий обовязок по утриманню його непрацездатної матері, підстав за яких позивач звільнений від такого обовязку судом не встановлено, тому суд вважає неприпустимим перекладення обовязку по наданню утримання та допомоги його матері на відповідача, як внука, оскільки в силу свого матеріального стану останній перебував у гіршому становищі, а ніж позивач, що доведено в судовому засіданні та виключало можливість ОСОБА_2 надавати таку допомогу бабці взагалі.

Також суд вважає, що в ході розгляду справи позивачем не доведено в розумінні належних та допустимих доказів обставини щодо ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги з огляду на наступне.

Так, такі обставини були спростовані показами свідків ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, які суду показали, що баба ОСОБА_3 дуже любила свого онука ОСОБА_2, він їй нагадував сина, допомоги від нього вона не вимагала, а навпаки ще йому намагалась матеріально допомагати, виділяючи із пенсії якісь кошти, проте у разі потреби, якщо така необхідність виникала, то така допомога зі сторони сімї відповідача надавалась у посильному від них обсязі, зокрема деякий час мати відповідача ОСОБА_9 перебувала у лікарні, де доглядала ОСОБА_3, а ОСОБА_2 приносив їм їсти та змінну постіль. По мірі можливостей відповідач із матірю довідувався до бабці, приносили їй гостинці і завжди баба раділа онукові.

Також свідок ОСОБА_6 суду показала, що баба ОСОБА_3 давала гроші онукові і той брав, коли інколи приходив довідуватись до неї. Підтвердила суду, що від допомоги сімї відповідача, її чоловік та й вона, коли вони приходили до них, відмовлялись.

Наведене свідчить, що дії відповідача не носили характер умисних чи таких, що ґрунтуються на бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, а відтак не є винними та, які б доводили обставини ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання.

Також суд вважає, що та обставина, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги спадкодавцеві, оскільки такі обставини були викликані неприязними стосунками між родичами, які є сторонами цього спору та в силу зайнятості відповідача повязаної із навчанням на денній форм ВНЗ.

Зрештою, суд вважає, що зібрані у справі докази підтверджують, що отримувана спадкодавцем допомога зі сторони її сина була достатньою та ОСОБА_3 не потребувала допомоги саме від онука - відповідача у справі, оскільки, як було встановлено вище за такою допомогою, а ні вона, а ні особи які здійснювали догляд за спадкодавцем до нього не звертались.

З огляду на викладене та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд дійшов до переконання, що позивачем в ході розгляду справи не доведено належними та допустимими доказами обставин ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання та потребу спадкодавця в допомозі саме від відповідача за сукупності яких разом із безпорадним станом спадкодавця відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України відповідач може бути усунений від спадкування як негідний спадкоємець, а тому суд відмовляє в задоволені позову за його необґрунтованості та недоведеності.

Вирішуючи питання судових витрат, суд керується правилами ст.88 ЦПК України, а тому у разі відмови в задоволенні позову відносить їх за рахунок позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.1217-1219, 1223, 1224, 1259 ЦК України, ст.202, 203, 266 СК України, постановою Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» ст.3, 10, 11, 58-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_12