Справа № 304/130/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 грудня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ЛЕСКА В.В., ГОТРИ Т.Ю.

при секретарі ВОЛОЩУК В.І.

за участю сторін розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 міської ради Закарпатської області про визнання недійсним і скасування рішення виконкому та ордера на квартиру, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_4, на рішення Перечинського районного суду від 15 червня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 29.01.2015 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 міської ради, у подальшому уточнив вимоги позову, який остаточно мотивував наступним. 17.06.2014 ОСОБА_1 з позовної заяви ОСОБА_2 стало відомо про існування ордера серії УГ-2 № 0060010, виданого ОСОБА_2 на підставі рішення Виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради від 05.05.2010 № 27, на право зайняття сімєю з 4-х осіб однієї кімнати площею 24,22 кв. м у квартирі АДРЕСА_1. Встановлений ордером 10-денний строк вселення ОСОБА_2 та члени її сімї ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 пропустили, що доводиться фактом реєстрації відповідача в квартирі лише 02.07.2010, тобто, на 49-й день, тож ордер втратив чинність. На час прийняття Виконкомом ОСОБА_3 міськради рішення про видачу ордера ОСОБА_2, не було одержано згоди вищевказаних членів її сімї на звільнення раніше займаного приміщення та переселення в нове жиле приміщення і, оскільки за таких умов право користування раніше займаним приміщенням зберігалося, це було перешкодою для видачі ордера.

Крім того, приватизація кімнат у квартирах, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, продаж надлишків загальної площі квартир громадянам, що перебувають у черзі на поліпшення житлових умов, здійснюється в порядку черговості. Між тим, на час прийняття оспорюваного рішення ОСОБА_2 перебувала на обліку у загальній квартирній черзі з 1990 року під № 40, що вказує на порушення оспорюваним рішенням статей 2, 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в частині черговості при передачі у власність комунального житлового фонду.

Посилаючись на ці обставини, вказуючи на порушення вимог ст. 58 ЖК України та на підстави для визнання недійсним ордера на жиле приміщення внаслідок порушення прав громадян, вчинення неправомірних дій службовими особами при вирішенні відповідного питання, що передбачені ст. 59 цього Кодексу, позивач остаточно просив:

визнати недійсним та скасувати рішення Виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради від 05.05.2010 № 27 у частині видачі ордера на квартиру ОСОБА_2;

визнати незаконним та скасувати рішення Виконкому ОСОБА_3 міської ради від 05.05.2010 № 27 у частині видачі ордера на квартиру ОСОБА_2 у звязку з порушенням черговості виділення житлових приміщень з комунального житлового фонду;

визнати недійсним та скасувати ордер серії УГ-2 № 0060010, виданий 14.05.2010 Виконкомом ОСОБА_3 міської ради ОСОБА_2 та членам її сімї на підставі рішення Виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради від 05.05.2010 № 27.

Рішенням Перечинського районного суду від 15.06.2015 у позові відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції оскаржив як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається, зокрема, на те, що позов був належно обґрунтований та доведений, його доводи не були відповідачами спростовані, крім того, права позивача на належне доведення своїх вимог були порушені судом. Просить рішення суду скасувати, позов задовольнити.

У письмових запереченнях на апеляцію відповідач ОСОБА_3 міська рада вказує на її необґрунтованість, просить скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників: позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4, який апеляцію підтримав, відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_8, який апеляцію не визнав, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності представника відповідача ОСОБА_3 міської ради, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні зазначеного позову по суті внаслідок його необґрунтованості та недоведеності. Втім, погодитись із таким рішенням не можна, оскільки своїх висновків суд дійшов із порушенням норм процесуального права. Відповідно до ст. 2 ч. 3, ст. 3 ч. 1 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Особа на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору (ст.ст. 10, 11, 27, 31 ЦПК України). Сторонами у справах позовного провадження є позивач особа, яка вважає, що її цивільне право порушене і яка предявила вимогу про захист порушеного права, і відповідач особа, яку відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу визначає позивач і яка, виходячи із заявленої тим правової позиції, порушує (не визнає, оспорює, заперечує) його право та має відповідати за позовом, у результаті задоволення якого повинна вчинити відповідні дії (утриматися від таких), може бути примушена до вчинення відповідних дій з метою поновлення прав позивача тощо (ст. 26 ч. 1, ст.ст. 30, 33 ЦПК України). Правомірній вимозі відповідає обовязок належного відповідача усунути порушення права.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд не звязаний доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення (ст. 303 ч.ч. 1, 3 ЦПК України). Оскільки розгляд справи покладається на суд першої інстанції, а в апеляційному порядку здійснюється перевірка судового рішення, яким закінчено провадження в справі, під час апеляційного розгляду справи позивач не вправі, зокрема, змінювати позовні вимоги шляхом їх збільшення, апеляційний суд не вправі змінювати склад відповідачів у справі, залучати для участі в ній третіх осіб, зміни у складі учасників процесу допустимі лише у прямо передбачених цивільним процесуальним законом випадках (ст.ст. 27, 31-34, ст. 37 ч. 1, ст. 45 ч.ч. 2, 3, ст.ст. 107, 291, 292, ст. 304 ч. 1 ЦПК України).

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 поставив питання про визнання недійсним і скасування рішення Виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради від 05.05.2010 № 27 (а.с. 40) у частині видачі ордера на квартиру ОСОБА_2, а також виданого 14.05.2010 Виконкомом ОСОБА_3 міськради на підставі зазначеного рішення ОСОБА_2 ордера серії УГ-2 № 0060010 на право зайняття сімєю з 4-х осіб (окрім ОСОБА_2 також ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7В.) кімнати площею 24,22 кв. м у квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 4).

Таким чином, позивач поставив питання про позбавлення ОСОБА_2 і членів її сімї права користування жилим приміщенням, правовими підставами та правовстановлюючими документами для чого слугували оспорені рішення виконкому та виданий виконкомом ордер, що їх позивач просив визнати недійсними. На підтвердження своїх доводів щодо незаконності, за його правовою позицією, набуття ОСОБА_2 права користування жилим приміщенням позивач посилався на обставини, повязані з перебуванням тої на квартирному обліку, на пропущення строку вселення її до квартири та на втрату чинності ордером, на порушення, як вважав позивач, порядку приватизації кімнати, що була надана відповідачу, в контексті черговості при передачі у власність комунального житлового фонду, на повязані, на думку позивача, з цими обставинами документи і матеріали (зокрема, а.с. 5, 50-52) тощо.

За обставинами справи, між ОСОБА_1, ОСОБА_2 із членами її сімї та Виконавчим комітетом ОСОБА_3 міської ради за ініціативою першого має місце спір щодо законності та дійсності рішення виконкому, виданого ним ордера та права відповідних осіб на користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1. ОСОБА_2 і Виконком ОСОБА_3 міськради обґрунтованість правової позиції ОСОБА_1 заперечують, про що йому було відомо. Відповідно до ст.ст. 47, 55, 144 Конституції України, ст.ст. 1, 9 ЖК України, ст.ст. 59, 71, 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (Закон № 280/97-ВР, норми матеріального права в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), житлові права громадян охороняються законом; законність набуття цих прав, а також законність рішень органів місцевого самоврядування, які є обовязковими та на підставі яких набуваються громадянами житлові права, презюмуються; особа вправі захищати своє житлове право, рівно як і орган місцевого самоврядування вправі судовим порядком захищати законність свого рішення щодо надання громадянину житла.

Надання громадянину жилого приміщення у будинку житлового фонду місцевої ради народних депутатів належить до компетенції виконавчого комітету ради, зокрема, міської; до компетенції виконкому ради належить і видача на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду ордера на жиле приміщення, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення; ордер у разі порушення його видачею прав інших осіб, установленого порядку тощо, може бути визнано недійсним у судовому порядку (ст.ст. 51, 58, 59 ЖК України, ст. 30 ч. 1 п. «а» пп. 2 Закону № 280/97-ВР). Виконавчий орган міської ради (виконавчий комітет) входить до системи місцевого самоврядування, у силу закону є юридичною особою (ст.ст. 5, 11, 16, 51 та інші положення Закону № 280/97-ВР) і наділяється законодавством самостійними повноваженнями.

Попри вищенаведене, позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами і поряд із відповідачем ОСОБА_2 предявив позов до ОСОБА_3 міської ради, тоді як просив визнати недійсним рішення, прийняте Виконавчим комітетом ОСОБА_3 міської ради, та виданий виконкомом ордер на жиле приміщення. ОСОБА_3 міська рада не ухвалювала оспореного рішення, не видавала оспореного ордера і не є належним відповідачем у справі, а до Виконкому ОСОБА_3 міськради, який прийняв указане вище рішення та видав ордер, відповідні вимоги не предявлялися. Тим часом, вимоги про визнання рішення, прийнятого на користь ОСОБА_2 та її сімї, і виданого ордера недійсними з огляду на характер позову є взаємоповязаними, окремий їх розгляд неможливий і якщо ОСОБА_2 є належним відповідачем за позовом, то виконавчий орган місцевого самоврядування, який вчинив відповідні дії, про законність яких ідеться і який поряд із особою (особами), на користь якої були вчинені ці дії, повинен відповідати за позовом, не був відповідачем у справі. Твердження представника позивача в апеляційному суді про те, що виконком не є самостійним органом, тож не повинен бути відповідачем, не заслуговують на увагу, оскільки суперечать характеру спірних правовідносин та положенням законодавства.

Відтак, позов не був предявлений, а справу не було вирішено щодо всіх належних відповідачів. Виконком ОСОБА_3 міськради, який виходячи із суті спірних правовідносин повинен відповідати за позовом, не брав участі у справі, тоді як саме сторона у справі повинна доводити обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, саме відповідачу належить право визнавати, заперечувати позов, укладати мирову угоду, предявити зустрічний позов (ст. 10 ч. 3, ст. 31 ч.ч. 2, 3, ст. 60 ч. 1, ст.ст. 123, 128, 174, 175 ЦПК України); предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 60 ч. 3, ст. 179 ч. 1 ЦПК України). Отже, докази, які оцінюються в цивільній справі, факти, що на їх підставі встановлюються в порядку цивільного судочинства, за сукупністю яких вирішується питання про цивільні права і обовязки сторін, ухвалюється судове рішення, мають правове значення, якщо ці дії вчиняються у процесі, участь в якому беруть належні учасники у належному процесуальному статусі. У даному випадку факти щодо прав на спірне жиле приміщення мають правове значення, якщо встановлені у справі, в якій є належний відповідач орган, внаслідок рішень (дій) якого ці права виникли. Участь у справі неналежного відповідача ОСОБА_3 міської ради, щодо якого був вирішений спір, не замінює належного відповідача.

Суд першої інстанції в порядку, передбаченому ст. 10 ч. 4, ст. 33, ст. 130 ч. 1, ч. 6 п.п. 1, 2, 8, ст. 160 ч. 2 ЦПК України, питання про участь Виконкому ОСОБА_3 міськради в якості відповідача не обговорив і не мав процесуальних підстав за відсутності належного відповідача для вирішення спору, як щодо його прав, так і щодо прав позивача та інших відповідачів по суті, що, крім іншого, може тягти наслідки, які випливають із положень ст. 292 ч. 1 ЦПК України. Таке вирішення справи є неправильним у процесуальному розумінні, рішення суду не відповідає вимогам ст.ст. 212-215 ЦПК України, вищенаведені обставини виключали можливість задоволення позову, проте, не внаслідок його необґрунтованості та недоведеності, як це випливає з рішення місцевого суду, а через відсутність у справі одного з належних відповідачів, без якого про законність розвязання спору не йдеться. Обґрунтованість чи необґрунтованість позову по суті, інші обставини наразі значення не мають.

Відтак, з урахуванням положень ст. 8 ч. 8, ст. 303 ч. 3 ЦПК України вирішення справи без участі в ній усіх належних та необхідних для вирішення спору відповідачів є обовязковою підставою для зміни рішення суду, яке щодо власне відмови в позові вірне як таке, тому на підставі ст. 309 ч. 1 п. 4 цього Кодексу апеляцію слід задовольнити частково, рішення суду змінити та відмовити в позові у звязку з предявленням його не до всіх належних відповідачів.

Керуючись ст. 8 ч. 8, ст. 303 ч. 3, ст. 307 ч. 1 п. 3, ст. 309 ч. 1 п. 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_4, задовольнити частково, рішення Перечинського районного суду від 15 червня 2015 року змінити, у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 міської ради Закарпатської області про визнання недійсним і скасування рішення виконкому та ордера на квартиру відмовити у звязку з предявленням позову не до всіх належних відповідачів.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді