У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ступак О.В., розглянувши касаційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 16 листопада 2015 року у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_2 про визнання договору страхування недійсним,

в с т а н о в и в :

У квітні 2015 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» звернулося до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що бланк полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/0561767 від 29 квітня 2014 року не було реалізовано страховою компанією, він значиться як втрачений та страховий платіж за полісом не надходив, а підписання договору від імені позивача вчинено особою, яка не мала відповідних повноважень позивача.

Посилаючись на викладене, просить суд визнати договір страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 29 квітня 2014 року № АІ/0561767 недійсним.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 16 листопада 2015 року, у задоволенні позову ТДВ СК «Альфа-Гарант» відмовлено.

У касаційній скарзі ТДВ СК «Альфа-Гарант» просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 18 Закону України «Про страхування» факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування і такий договір набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Як передбачено ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із ст. 998 ЦК України договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених цим Кодексом. Договір страхування також визнається судом недійсним, якщо його укладено після настання страхового випадку; об'єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації. Наслідки недійсності договору страхування визначаються відповідно до положень про недійсність правочинів, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив із того, що позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтвердили недотримання відповідачем вимог законодавства України щодо укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Ухвалюючи рішення у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити Товариству з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» у відкритті касаційного провадження у справі за Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_2 про визнання договору страхування недійсним, за касаційною скаргою на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 16 листопада 2015 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В. Ступак