Справа № 18032015
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2015 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючої - судді Висоцької Г.А.

при секретарі Радєвій Н.В.

за участю позивача ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3 та її представника - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська із застосуванням звукозаписувальної техніки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна,

В С Т А Н О В И В :
05.12.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та визнання за ним права власності на 1/2 частку майна.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 17.04.2010 року по 10.11.2014 року перебував у шлюбі з відповідачем. За період шлюбу сторони придбали житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, призначену для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку, загальною площею 397 кв.м., які є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбані за сумісні кошти.

Сторони проживають окремо і не можуть дійти згоди щодо поділу спільного майна, тому просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, зазначив, що спірне нерухоме майно придбане за кошти, які складалися із грошей подарованих на весілля, батьками обох сторін, отриманої ним пенсії, допомоги на дитину, коштів, позичених у знайомих. Крім того, при укладанні договорів купівлі-продажу вказаного майна він давав згоду дружині на його придбання, тому вважає це майно є спільною сумісною власністю подружжя, і просить його поділити порівну.

Представник позивача адвокат Врадій Л.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, зазначила, що спірне майно є обєктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки іншого відповідачем належними та допустимими доказами не підтверджено, тому житловий будинок та земельна ділянка підлягають поділу в порядку ст. ст. 60,69 СК України та ст. ст. 325, 368 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат Сорочан В.О. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, вказують, що спірне майно є особистим майном ОСОБА_3 , оскільки придбане за позичені та зароблені кошти її батьків, для малолітньої онуки, але для спрощення процедури було оформлене на неї.

Відповідач вказує, що після одруження - навчалася, народила доньку, тому подружжя витратило подаровані на весілля кошти, мусили жити із батьками, які їм допомагали матеріально, тоді як позивач не мав можливості утримувати сім`ю, тим більш заощаджувати кошти на придбання будинку і землі.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник вважають позов безпідставним та просять в його задоволенні відмовити.

Вислухавши пояснення свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 17.04.2010 року по 10.11.2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, актовий запис № 2 та копією рішення Вознесенського міськрайонного суду від 10.11.2014 року ( а.с. 6- 7).

Під час шлюбу відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 07.05.2011 року та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07.05.2011 року, нотаріально посвідчених, відповідач ОСОБА_3 придбала житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку, призначену для будівництва та обслуговування вищевказаного житлового будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 397 кв. м.( а.с. 8-12, 14-17).

07.06.2011 року позивач зареєструвала право власності на спірний житловий будинок у КП Вознесенське МБТІ за № НОМЕР_1 на своє ім`я ( а.с. 13 )

10.09.2012 року відповідачем було отримано державний акт на право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер № :11:002:0009, загальною площею 0,0397 га ) ( а.с. 18 ).

Згідно довідки оцінювача середня ринкова вартість зазначеного житлового будинку станом на 25.11.2014 року становить 180000 грн., земельної ділянки 8734 грн. ( а.с. 19-22).

Згідно положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, чи за кошти, які належали їй, йому особисто.

Частиною 7 цієї статті встановлено, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Згідно із зазначеними нормами при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною чи особистою приватною власністю відповідно до п. 23 рекомендацій Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" суд має встановлювати обсяг спільно нажитого майна та з`ясувати як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 69, ч. 1 ст. 71 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, яке ділиться між ними в натурі. Поділ здійснюється за взаємною згодою подружжя, а в разі недосягнення згоди судом.

При цьому, ч.3 ст.368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, має довести протилежне (спростувати матеріально - правову презумпцію).

Положеннями ч. 1 ст. 70 СК України та п. 30 постанови Пленуму регламентовано, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Тобто набуте сторонами в період проживання однією сімєю нерухоме майно належить їм на праві спільної власності та підлягає розподілу між ними в рівних частках.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Той факт, що у придбання спірного будинку та земельної ділянки відповідачем були вкладені її особисті кошти не підтверджений нею належним чином, навпаки наполягаючи, що спірне майно є її особистою власністю, а не спільною сумісною, ОСОБА_3 зазначає, що кошти належали її батькам та на підтвердження цього заявила клопотання про допит свідків.

З яких ОСОБА_5 підтвердила, що питання придбання будинку та земельної ділянки з нею, як представником продавця обговорювали подружжя ОСОБА_9 разом із матірю відповідача, остання з нею розраховувалась.

Свідок ОСОБА_7 підтвердила факт позики 10000 грн. ОСОБА_6 в квітні 2011 року на придбання житлового будинку в АДРЕСА_1 , що також підтверджено письмовими доказами, а саме розписками про отримання позики та повернення коштів( а.с. 65-66).

Свідок ОСОБА_6 , мати відповідача, в судовому засіданні пояснила, що спірне майно було придбане за кошти, з яких частину вона позичила, частину заробила разом з чоловіком.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка мати позивача- ОСОБА_8 навпаки заперечувала, що спірне майно було придбане на кошти батьків відповідача, зазначила, що воно є спільним сумісним, оскільки її син мав певні заощадження, допомогли батьки обох сторін, зокрема вона з чоловіком дала 20000 грн., 10000 грн. вклали подарованих на весілля.

Відповідно до трудової книжки позивача, він звільнився з в/ч № НОМЕР_2 - 09.03.2010 року за ст. 40 ч. 2 КЗпП України (у звязку зі станом здоровя, перешкоджаючим продовженню даної роботи) і починаючи з 09.03.2010 року отримував пенсію по інвалідності, що підтверджується довідками МСЕК від 09.03.2010 року та 18.10.2010 року та довідками ПФУ м. Вознесенська ( а.с. 73-76, 81-82).

Згідно наданої відповідачем інформації з ПФУ М.Вознесенська ОСОБА_3 , як застрахована особа мала дохід (отримувала допомогу на дитину) у період 2010-2011 року, відповідно 3932.55 грн. та 11557 грн.( а.с. 86).

Тобто подружжя ОСОБА_9 отримували певний дохід після укладання шлюбу (14.04.2010 року) та на час придбання нерухомого майна ( 07.05.2011 року) не зважаючи на його розмір і ту обставину, що кожна з сторін не може підтвердити належними та допустимими доказами джерело походження всієї суми, сплаченої за придбане майно.

Суд вважає, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки підстави для визнання його особистою власністю саме відповідача, передбачені положеннями статті 57 СК України відсутні, доказів, які б спростовували викладене, ОСОБА_3 та її представником не було надано.

Крім того під час нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу спірних житлового будинку та земельної ділянки ОСОБА_1 не заперечувала того факту, що майно купується за спільні кошти подружжя, що стало підставою складання відповідачем письмових заяв про згоду на купівлю нерухомого майна ( а.с. 55, 56).

Отже, на час набуття майна подружжя за взаємною згодою визначили статус спірного майна, як спільної власності подружжя.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 79, 88, 209, 212, 213- 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна - задовольнити.

Визнати майно: житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку (кадастровий номер № :11:002:0009, загальною площею 0,0397 га), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , за кожним, право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_2 ( дійсна вартість 180000 - сто вісімдесят тисяч гривень) та земельну ділянку (кадастровий номер № :11:002:0009, загальною площею 0,0397 га), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ( вартістю 8734 вісім тисяч сімсот тридцять чотири гривень), призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 472 ( чотириста сімдесят дві гривні) судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через місьскрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів після його проголошення.

Суддя: Висоцька Г.А.