Справа № 546/942/15-ц
Номер провадження 2/546/418/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2015 року селище Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді - Горулька О.М.

при секретарі - Гудзенко С.В.,

з участю: позивачки - ОСОБА_1,

представника третьої особи - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Решетилівка справу за позовом ОСОБА_1 до Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області, третя особа ОСОБА_3, про визнання права власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок № 49 з господарсько-побутовими будівлями і спорудами, розташований по вул. Петровського в с-щі Решетилівка Полтавської області.

В обгрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що 08 лютого 2013 року померла її мати ОСОБА_4 Протягом тридцяти років її мати прожила разом із ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу. 27 жовтня 1978 року вони купили житловий будинок № 1 по вул. Новоселівська в с-щі Решетилівка, оформивши договір купівлі-продажу на ОСОБА_5, після чого здали його в колгосп ім. Горького Решетилівського району Полтавської області, а колгосп ім. Горького, у свою чергу, 30 серпня 1994 року за договором дарування подарував ОСОБА_5 спірний житловий будинок. В цьому будинку її мати проживала разом з ОСОБА_5 та була там прописана. 14 вересня 2000 року ОСОБА_5 помер. Її мати ОСОБА_4 залишилася проживати в цьому будинку та користуватися ним, але спадщину після смерті ОСОБА_5 не приймала. У листопаді 2011 року її мати звернулася до КП «Бюро містобудування та технічної інвентаризації Решетилівського району», там їй виготовили технічний паспорт на будинок, але за відсутності правовстановлюючого документа зареєструвати своє право власності на нього вона не змогла. Після смерті матері вона утримувала будинок, оплачувала рахунки за спожитий природний газ та електроенергію. Вважає, що оскільки мати на протязі 19 років відкрито, добросовісно і безперервно володіла спірним будинком, то мати набула право власності на нього з підстав, передбачених ч.1 ст. 344 ЦК України, а після смерті матері це право власності перейшло і до неї.

Судовому засіданні позивачка позов підтримала, просить його задовольнити, підтвердила обставини, викладені в позовній заяві, та, крім того, пояснила, що її мати ОСОБА_4 проживала разом з ОСОБА_5 з 1977 року до смерті останнього без реєстрації шлюбу. Сама вона у спірному будинку не проживала з 1999 року у звязку зі своїм шлюбом. Після смерті ОСОБА_5 спадщину ніхто не приймав, її мати нікуди з питання набуття права власності на будинок не зверталася.

Представник відповідача Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області в судове засідання не зявився, звернувся до суду з письмовою заявою, в якій позов визнав та просить розглянути справу за його відсутності.

Представник третьої особи ОСОБА_2 вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покладається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 344 ЦК України особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Як розяснено в п.9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема таке:

-володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

-володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

-володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Із змісту ст. 344 ЦК України та розяснень зазначеної вище Постанови Пленуму ВССУ випливає, що право власності на чуже майно набувається за набувальною давністю лише за сукупності всіх цих обставин.

Судом встановлено, що мати позивачки ОСОБА_4 проживала разом із ОСОБА_5 без реєстрації шлюбу.

Згідно копії договору купівлі-продажу (а.с. 11-12) 27 жовтня 1978 року ОСОБА_5 у ОСОБА_6 було придбано житловий будинок № 1 з господарсько-побутовими будівлями і спорудами, розташований по вул. Новоселівська в с-щі Решетилівка Полтавської області. Даний договір посвідчено державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори.

Із копії договору дарування (а.с. 13-14) вбачається, що 30 серпня 1994 року колгосп ім. Горького Решетилівського району Полтавської області подарував, а ОСОБА_5 прийняв у дар житловий будинок № 49 з господарсько-побутовими будівлями і спорудами, розташований по вул. Петровського в с-щі Решетилівка Полтавської області. Даний договір посвідчено державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори та право власності ОСОБА_5 на житловий будинок зареєстроване в КП Полтавського БТІ «Інвентаризатор».

Правовою підставою належності цього будинку дарувальнику у договорі дарування зазначено договір обміну від 01.06.1994 року, тобто за договором обміну цей будинок перейшов у власність дарувальника, а після цього він був подарований ОСОБА_5, а тому посилання позивачки в позовній заяві на те, що спірний будинок був подарований ОСОБА_5 в результаті обміну раніше належного йому будинку за договором обміну від 01.06.1994 року є помилковим.

Із копій свідоцтв про смерть (а.с. 6-7) вбачається, що ОСОБА_5 помер 14 вересня 2000 року, а ОСОБА_4 померла 08 лютого 2013 року.

Згідно ч.2 ст. 13 Кодексу про шлюб та сімю України, діючого на момент виникнення спірних правовідносин, права і обов'язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у

державних органах реєстрації актів громадянського стану.

Згідно ч.1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України, діючого на момент виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною

сумісною власністю.

Статтею 24 цього Кодексу передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є

власністю кожного з них.

Таким чином, ОСОБА_4 з підстав спільного проживання з ОСОБА_5 на момент придбання останнім житлового будинку № 1, розташованого по вул. Новоселівська в с-щі Решетилівка Полтавської області, та отримання ним у дар спірного житлового будинку свого права власності на цей будинок не набувала.

Цивільним кодексом Української РСР (1963 р.), який діяв на момент смерті ОСОБА_5, ОСОБА_4 не була віднесена до кола спадкоємців за законом, у тому числі і з підстав спільного проживання зі спадкодавцем на момент його смерті.

За таких обставин ОСОБА_4 могла і повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності на житловий будинок, який належав ОСОБА_5 Це підтверджується і показаннями позивачки ОСОБА_1 в частині, де вона зазначила, що спадщину після смерті ОСОБА_5 її мати не прийняла.

З огляду на зазначене суд не може визнати володіння ОСОБА_4 спірним житловим будинком добросовісним. Сам по собі факт проживання та реєстрації ОСОБА_4 в цьому будинку не свідчить про добросовісність заволодіння ним.

Крім того, як пояснила в судовому засіданні сама позивачка, після смерті ОСОБА_5 її мати не зверталася до жодних інстанцій з приводу заволодіння спірним будинком, що свідчить про відсутність відкритого її володіння будинком.

Вирішуючи питання про наявність обставин, передбачених ч. 1 ст. 344 ЦК України, для визнання за позивачкою права власності на спірний житловий будинок за набувальною давністю, суд виходить з того, що позивачці достеменно було відомо про відсутність права власності на цей будинок у її матері, спадкоємцем якої вона є.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні, позивачка проживає за іншою адресою, спірним будинком не користується. Оплата вартості житлово-комунальних послуг по цьому будинку не є обставиною, з якою закон повязує можливість набуття права власності за набувальною давністю.

Вказане вище обгрунтування відсутності у ОСОБА_4 добросовісного та відкритого володіння спірним житловим будинком у повній мірі стосуються і позивачки.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-214 ЦПК України, ст.ст. 328, 344 ЦК України, ст.ст. 13, 22, 24 КпШС України, суд, -

Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до Апеляційного суду Полтавської області через Решетилівський районний суд.

Головуючий :