Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 335/417/15 Головуючий у І інстанції: Гашук В.К.
Провадження № 22-ц/778/2871/15 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Савченко О.В., суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів у зв'язку з продовженням навчання, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначала, що ОСОБА_3 є її батьком, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим Орджонікідзевським відділом РАЦС Орджонікідзевського району м. Запоріжжя, актовий запис № 50. На сьогоднішній день вона досягла повноліття, але навчається на першому курсі денного відділення Запорізького національного університету, тому будь-якого доходу вона не має та перебуває на утриманні своєї матері. Оскільки стан здоров'я та матеріальний стан відповідача дозволяє йому виділяти кошти на її утримання на час навчання, але домовленості про сплату аліментів між ними не існує, просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти у розмірі 1/4 частки доходів щомісячно і до досягненню нею 23 років.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку відповідача, починаючи з дня подання позову - 20 січня 2015 року, на весь період навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_2 23-річного віку. Допущено негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуально права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким змінити розмір стягнутих аліментів з 1/6 частини до 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у

справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 Сімейного Кодексу України.

В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3 від 15.05.2006 року, зазначено про обов'язок батьків утримувати повнолітніх сина чи дочку, які продовжують навчання, після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), який (обов'язок) настає за обов'язкової сукупності трьох юридичних фактів: досягнення дитиною віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років і продовження навчання, потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Обов'язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини, яка хоча й досягла повноліття, однак продовжує навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їй можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов'язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітнього у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_3, якій ІНФОРМАЦІЯ_2 виповнилось 18 років, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського району м. Запоріжжя 24 січня 1997 року ( а.с. 4).

З довідки Запорізького національного університету № 14240 від 16.12.2014 року вбачається, що ОСОБА_2 є студенткою цього навчального закладу та навчається на І курсі денної форми навчання напряму підготовки 6.040102 біологія біологічного факультету ( а.с. 3).

Отже, суд першої інстанції з»ясував, що ОСОБА_2, хоча і досягла повноліття, але продовжує навчання у вищому навчальному закладі на денній формі, що виключає можливість власного працевлаштування. Їй необхідні кошти на житлово-побутові потреби, їжу, одяг, придбання підручників та інших матеріалів для навчання, тому суд обгрунтовано вважав доведеною ту обставину, що позивач потребує матеріальної допомоги від батьків.

За матеріалами справи ОСОБА_2 проживає разом зі своєю матір»ю - ОСОБА_5 та неповнолітнім братом ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач є інвалідом дитинства 3 групи, згідно висновку МСЕК вона може продовжувати навчання, і їй рекомендовано стаціонарне лікування.

ОСОБА_5 є працездатною, проте на даний час вона не працює. До 29.12.2014 року (досягнення позивачем повноліття) отримувала від держави допомогу на дитину - інваліда ОСОБА_2 Тому на теперішній час можливості утримувати доньку не має. Проте, суд правильно вважав, що ОСОБА_5 не позбавлена можливості встати на облік як безробітня, а також працевлаштуватись, оскільки на теперішній час згідно з висновком МСЕК ОСОБА_2 не потребує постійного догляду.

ОСОБА_3 має постійне місце роботи, працюючи у ПАТ "Запоріжсталь", і його заробітна плата за період з серпня 2014 року по січень 2015 року складає 52 084, 12 грн., а з вирахуванням утриманого - 26 211 грн. 86 коп.

До досягнення позивачем у справі - ОСОБА_2 повноліття, відповідач ОСОБА_3 регулярно сплачував аліменти на користь матері ОСОБА_5 на утримання доньки, та заборгованості з аліментів у нього не мається.

Крім того, від другого шлюбу ОСОБА_3 має неповнолітню доньку - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 народження, на утримання якої рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.10.2014 року з відповідача стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісяця. Ці аліменти відповідач також сплачує регулярно та не має заборгованості.

Також у відповідача є непрацездатна матір - ОСОБА_8, 1945р. народження, яка має ряд захворювань, внаслідок чого потребує лікування, що підтверджується відповідними медичними документами.

Апелянт ОСОБА_2 вказує, що є недоведеним, що батько утримує її бабусю ОСОБА_8, оскільки останній не надав доказів про ці обставини. Але, колегія вважає, що ці обставини підтверджуються вже тим фактом, що відповідач зареєстрований та проживає разом з матір»ю, а отже в будь-якому разі кошти на її користь надає.

Таким чином, повно, всебічно та ретельно проаналізувавши надані докази, суд дійшов обгрнутованого та правильного висновку про те, що позивач має право на утримання з боку батька, який може надавати їй на теперішній час матеріальну допомогу у зв'язку із продовженням навчання.

Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції врахував матеріальне забезпечення сторін, стан здоров'я сторін у справі та інші встановлені у справі обставини, а також те, що батьки зобов'язані рівною мірою утримувати своїх дітей, та, виходячи з принципів розумності і справедливості, обгрнутовано визначив аліменти у розмірі 1/6 частини від заробітку відповідача.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що такий розмір аліментів ставить її в нерівне становище з іншою дочкою відповідача, на яку батько сплачує аліменти у розмірі ? частки від заробітку, колегія вважає неспроможними та такими, що не спростовують висновків суду, оскільки іншим судовим рішення про стягнення аліменів на другу неповнолітню дитину відповідача враховувались інші обставини, які стосувались саме тієї дитини, її стану здоров»я, її матеріального забезпечення, віку, здібностей тощо. Крім того, позивач є повнолітньою, що, навпаки, ставить її в більш вигідне становище порівняно з неповнолітньою дочкою ОСОБА_7.

Беручи до уваги все вищенаведене, колегія не вбачає підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду, у зв»язку з чим у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити, залишивши без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Савченко О.В.

Судді: Кочеткова І.В.

Маловічко С.В.