У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Демяносова М.В., Іваненко Ю.Г.,Коротуна В.М., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення штрафних санкцій за порушення вимог договору застави, за касаційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором та про стягнення штрафних санкцій за порушення вимог договору застави.

Заочним рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 червня 2015 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» борг у розмірі 192 874 грн 32 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» борг у розмірі 209 070 грн 10 коп.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 просять суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити, мотивуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_6 порушено умови договору застави які полягають у зміні технічних характеристик транспортного засобу, не проведено повторного страхування предмета застави, добровільної передачі предмета застави в заклад позивачу та інше, що відповідно до вимог ст. ст. 526, 530, 587 ЦК України є підставою для стягнення з останнього на користь позивача 192 874 грн 32 коп.

Стягуючи солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» борг за кредитним договором у розмірі 209 070 грн 10 коп., суди виходили із того, що у зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_6 умов кредитного договору, утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з боржника та поручителів на користь позивача.

Проте висновки судів в частині стягнення заборгованості за кредитним договором не відповідають вимогам матеріального та процесуального закону з наступних підстав.

Судами встановлено, що 9 жовтня 2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 120 034 грн зі строком повернення до 9 жовтня 2013 року та зі сплатою 25,5 % річних (а. с. 16-21 т. 3).

На забезпечення належного виконання ОСОБА_6 умов кредитного договору, 9 жовтня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_8, ОСОБА_7, з кожним окремо, укладено договори поруки, відповідно до умов яких поручителі зобов'язались солідарно з боржником відповідати перед кредитором за належне виконання умов кредитного договору (а. с. 26-27, 28-29 т. 3)

Також на забезпечення належного виконання боржником умов кредитного договору, 9 жовтня 2008 року між ОСОБА_6 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір застави, предметом якого є транспортний засіб марки «Рута, державний номерний знак НОМЕР_1 (а. с. 15-21 т. 2).

ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що у зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_6 умов кредитного договору, станом на 8 травня 2012 року утворилась заборгованість у розмірі 209 070 грн 10 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Судами встановлено, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 9 жовтня 2008 року, звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки «Рута» державний номерний знак НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_6

Додатковим рішенням від 3 травня 2012 року абзац четвертий резолютивної частини рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2012 року після слів «від 9 жовтня 2008 року» доповнено текстом наступного змісту: «яка станом на 16 квітня 2010 року утворилась в сумі 115 889 грн 40 коп. і складається з заборгованості за кредитом в сумі 102 824 грн 53 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 7 099 грн 87 коп., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 208 грн 36 коп., а також штрафів відповідно до умов кредитного договору (фіксованої частини) - 250 грн, (процентної складової) - 5 506 грн 64 коп».

Відповідно до п. п. 11, 12, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК).

У мотивувальній частині кожного рішення має бути наведено також посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права (назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону), у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах, на статті 10, 11, 60, 212 та 214 ЦПК (статті 224-226 ЦПК - при ухваленні заочного рішення) й інші норми процесуального права, керуючись якими суд установив обставини справи, права та обов'язки сторін.

Резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215 - 217 ЦПК України. У ній, зокрема, має бути зазначено: висновок суду по суті позовних вимог; які саме права позивача визнано або поновлено; конкретні дії, які відповідач повинен вчинити та на чию користь, або інший передбачений законом спосіб захисту порушеного права.

Стягуючи із боржника та поручителів на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 209 070 грн 10 коп., суди на порушення вищезазначених вимог норм процесуального закону, не врахували рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2012 року, не встановили чи було воно виконане, та чи було зараховано кошти від реалізації предмета договору застави на погашення кредитної заборгованості та в якому розмірі, а відтак не перевірили дійсний розмір заборгованості за кредитним договором, доводи відповідачів щодо наявності протиріч у наданих банком розрахунках заборгованості не спростували.

Крім того, не можна погодиться із висновками судів у частині стягнення з ОСОБА_6 на користь позивача штрафних санкцій за порушення договору застави з наступних підстав.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У статті 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частина друга статті 598 ЦК України).

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стягуючи із ОСОБА_6 штрафні санкції за порушення договору застави, суди не врахували вищезазначені вимоги матеріального закону, не встановили чи було виконано рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2012 року про звернення стягнення на предмет застави та чи не було припинено договір застави у зв'язку з його виконанням.

Також, стягуючи заборгованість у розмірі 209 070 грн 10 коп. суди не врахували, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

На порушення вимог процесуального закону, судами не було належним чином досліджено умови спірного кредитного договору, не враховано положення ст. 549 ЦК України, не перевірено чи покладення на відповідачів зобов'язання по сплаті одночасно штрафів у загальному розмірі 10 193 грн 81 коп та пені у розмірі 20 767 грн 88 коп. не порушить вимоги ст. 61 Конституції України щодо притягнення відповідачів до подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Крім того, стягуючи солідарно із боржника та поручителів заборгованість за кредитним договором, суди не врахували наступне.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Частиною 1 статті 543 ЦК України встановлено, що у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-якого з них окремо.

Правові наслідки порушення зобов'язання забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України.

Згідно із ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Законом не заборонено укладання й декількох договорів поруки на виконання одного і того самого зобов'язання, проте, в цьому випадку положення ч. 3 ст. 554 ЦК України не застосовуються, оскільки поручителі не несуть солідарної відповідальності між собою, а тому не можна вважати поруку їхньою спільною відповідальністю.

У зв'язку з наведеним, кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі окремого договору, але поручитель, що виконав зобов'язання, не може висунути вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.

Отже, стягуючи з боржника та поручителів в солідарному порядку суму заборгованості за кредитним договором, суди не звернули увагу на те, що в даному випадку ч. 3 ст. 554 ЦК України не може бути застосована і поручителі не несуть солідарної відповідальності, так як відсутня їх спільна порука, оскільки укладено окремі договори поруки, тому кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі окремого договору, а кожен з поручителів відповідає перед кредитором разом з боржником як солідарні боржники, згідно із вимогами ст. 553 ЦК України.

Отже, судові рішення першої та апеляційної інстанції не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 червня 2015року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

Ю.Г.Іваненко

В.М.Коротун

О.В.Ступак