У Х В А Л А

судового засідання

11 грудня 2015 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

при секретарі Янковській С.Ю.

в ході розгляду відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Львові, позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором , -

В С Т А Н О В И В:

24 вересня 2014 року, позивач звернувся в суд з позовними вимогами до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ухвали Франківського районного суду м. Львова від 14 жовтня 2014 року у справі відкрито провадження та призначено судовий розгляд справи на 20 листопада 2015 року, яке перенесено у звязку з неявкою сторін, що були повідомлені належним чином (т.1 ас. 58). Відтак, з підстав неявки відповідачів ОСОБА_2 та Максим ( Якуб), ОСОБА_4, суд вимушений був перенести судові засідання від 22 січня 2015 року 23.04 2015 року, 14.05 2015 року, 12.06.2015 року,01. 07. 2015 року, 22.07 2015 року (т.1 ас.72 -73, 85 86, 95 -96, 129 -132, 140 -141, 150 - 151).

В судове засідання від 11.09.2015 року не зявився відповідач ОСОБА_3 та його представник, а представники відповідачів ОСОБА_1, та ОСОБА_2 адвокати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заявили клопотання про перенесення судового засідання для надання їм можливості ознайомитися з матеріалами справи. Дане клопотання судом задоволено (т.1 ас.162 -174).

В судове засіданні від 06.10 2015 року прибули всі учасники процесу, проте стороною відповідачів було заявлено клопотання про витребування доказів, яке не відповідало вимогам ст. 137 ЦПК України, у звязку з чим, було відхилено судом. У той же час судом задоволено клопотання про перенесення розгляду справи для надання можливості відповідачам представити свої докази на спростування позовних вимог (т. 1 ас. 226-230).

В судовому засіданні від 27.10 2015 року, відповідачі та їх представники, кожен окремо, підтвердили, що на даний час ними подано всі докази у спростування позовних вимог та не перейшовши до пояснень, заявили клопотання про призначення судової експертизи , яке судом відхилено. Підстави такого рішення викладені в ухвалі суду 9 т. 2 ас.19). В даному судовому засіданні суд також за клопотанням сторони відповідачів зобовязав представника позивача представити в суд кредитну справу та електронну роздруківку руху коштів по рахунку кредитного договору та переніс розгляд справи (т.2 ас.12-19).

В судове засідання 30 листопада 2015 року представники відповідачів не прибули, будь яких підтверджень та заяв обєктивності не прибуття в судове засідання не надали. У звязку з цим, судом виходячи з вимог ст. ст.137, 169 ЦПК України, їх неявка визнана безпідставною та продовжено розгляд справи, зважаючи на те, що решта учасників процесу прибули до суду.

Відтак, задовольняючи клопотання представника позивача про надання йому можливості представити суду документи, які ще не поступили у звязку із коротким терміном наданого часу та клопотання відповідачів про перенесення розгляду справи для забезпечення правової допомоги, слухання справи судом перенесено.

В черговому судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 до початку розгляду справи по суті, подав заяву про відвід судді, основним аргументом якої, зазначив, що головуючий не задоволив клопотання про призначення експертизи, а також, як на його думку, з інших підстав, вказавши, що між ним та суддею Кузем В.Я. у минулому були неприязні стосунки, що потягло негативне ставлення судді до нього та упереджений розгляд справи, а тому на підставі п. 4 ч.1 ст.20 ЦПК України, заявляє судді відвід.

Решту відповідачів та їх представники заяву про відвід підтримали, кожен окремо давши пояснення на рівні знань норм процесуального законодавства. Проте, у кожного, основним аргументом була підстава відхилення судом клопотання про призначення експертизи.

Представник позивача проти відводу судді заперечив, звернувши увагу на відсутність підстав, передбачених ст. 20 ЦПК України.

Розглянувши заяву, заслухавши обґрунтування сторони відповідачів та представника позивача, додаткове пояснення заявника, який підтвердив, що жодних особистих неприязних стосунків з суддею у нього в минулому не було, йому відомо про неприязні відносини між ОСОБА_3 та суддею, а тому вважає, що даний факт все одно, є тими обставинами, що викликають сумнів в неупередженості судді, суд приходить до висновку, що підстави для відводу головуючому судді, за даних обставин відсутні, а клопотання є безпідставним.

Так, дії головуючого відповідають вимогам ст. 160 ЦПК України, а розгляд справи спрямовується на повне, всебічне і обєктивне вирішення спору, у відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України з максимальним забезпеченням рівності сторін у процесі, що підтверджується журналами судових засідань та звукозаписом.

Сам ОСОБА_3, як і заявник та інші учасники процесу, у продовж вказаних судових засідань, підтвердили довіру головуючому, хоч факт на який покликається заявник, очевидно був відомий, проте не викликав застережень.

Більш того, відповідач ОСОБА_3, який в подальшому перестав брати участь в судових засіданнях особисто, позовні вимоги частково визнав, а позивач зменшив позовні вимоги. Однак, фактичні обставини так і не були предметом дослідження судом з підстав, що спонукали до перенесення розгляду справи.

Крім цього, законодавець у статті 20 ЦПК України дав вичерпний перелік підстав, коли суддя підлягає відводу. У своїй заяві про відвід судді, відповідачі та їх представники не навели жодної із них, за виключенням інших обставин, які є загальними та мотивуються стороною позивача виключно прийнятими головуючим не на їх користь процесуальними рішеннями. Відповідачі та їх представники не навели також підстав, передбачених ст.. 21 цього ж закону для самовідводу судді, не знаходив таких підстав і с

Суддя, при відкритті провадження та прийнятті справи до розгляду.

При цьому, головуючим визнається факт неприязних відносин у минулому між ним та відповідачем ОСОБА_3. Однак, останній не вважав це підставою для відводу судді, як і головуючий для самовідводу. Більш того, відповідач ОСОБА_3 ні сам особисто, ні через свого представника не висловив недовіри головуючому, прощо свідчить відсутність відповідних заяв в продовж 12 судових засідань.

Разом з тим, враховуючи зазначені у заяві підстави про відвід судді, проаналізувавши наполегливість у поясненнях учасників процесу, що дані ними в судовому засіданні під час розгляду заяви, приходжу до висновку про доцільність заявити самовідвід.

Так, відповідно до п.4 ч.1 ст. 20 ЦПК України, суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів в обєктивності та неупередженості судді.

Зважаючи на наведену заявником обставину неприязних стосунків у минулому з одним з відповідачів, позицію всіх відповідачів та їх представників, а також в силу вимог ст. п.4 ч.1 ст. 20 ЦПК України, визнаю сатисфакцією, що дана обставина є саме тими іншими обставинами, які викликають сумнів в обєктивності та неупередженості судді.

При цьому, судом відхиляються будь - які твердження сторони відповідачів щодо упередженості чи необєктивності судді у розгляді даної справи.

Приймаючи рішення щодо задоволення заяви про самовідвід, зважаю, що відповідно до положень п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи у тому випадку коли, у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

У розглядуваному випадку, сумніви висловлені усіма учасниками процесу, за виключенням позивача, які хоч і не є вмотивовані, проте за своєю природою так чи інакше, є сумнівами.

Аналогічні висновки містяться в Рішеннях Європейського Суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі «Білуга проти України та Рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» де зазначається, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобовязані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Недотримання судом зазначених положень означає в принципі порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Україною, і такі обставини знайшли своє підтвердження в ряді рішень Європейського Суду з прав людини, та самі по собі є обовязкові для врахування судами України.

Відповідно до ст. ст. 2, 8 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється, а процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Зважаючи на вищенаведені положення закону та встановлені обставини, слід прийти до висновку, що з метою уникнення будь яких сумнівів у заявника та інших учасників і сторін цивільного процесу щодо неупередженості судді при розгляді даної справи, заявляю самовідвід.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.. 20, 209 -210 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Заяву про самовідвід судді Кузя В.Я. у цивільній справі № 2/465/6015/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволити.

Матеріали справи передати до цивільної канцелярії Франківського районного суду м. Львова на автоматизований розподіл для повторного визначення судді у порядку, передбаченому ст.. 11-1 ЦПК України.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Кузь