АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2563/15 Головуючий 1 інст. - Іванова І.В.
Справа № 639/2514/13-ц
Категорія : договірні Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого судді - Черкасова В.В.

суддів - Кукліної Н.О., Пономаренко Ю.А.,

за участю секретаря - Лашаковій Д.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 10 грудня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Агенство комплексної безпеки ""Стелс"", ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ Агенство комплексної безпеки ""Стелс"", ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказував, що з 2008 року він є власником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1. В процесі розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до нього про стягнення боргу було забезпечено позов шляхом заборони відчуження земельної ділянки та домоволодіння по АДРЕСА_1, а також накладено арешт на рухоме майно - товар, що йому належав. Відповідальним зберігачем описаного та арештованого майна призначено ОСОБА_2, яка 17 жовтня 2009 року уклала договір на охорону вищевказаного рухомого майна з ТОВ АКБ ""Стелс"". Крім того, 28 липня 2010 року товариство уклало договір на охорону об'єкта №11-07/10, що є його майном, з ОСОБА_3 Вважає вищевказані договори нікчемними, оскільки вони порушують його права, як власника майна, що є об'єктом охорони, а метою угод є не охорона арештованого майна, а знищення його, як підприємця, та крадіжка результатів його підприємницької діяльності.

Тому, ОСОБА_1 просив суд визнати договір про охорону об'єкта №9-10/09 від 17 жовтня 2009 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ Агенство комплексної безпеки ""Стелс"", недійсним. Визнати договір про охорону об'єкта №11-07/10 від 28 липня 2010 року, укладений між ТОВ Агенство комплексної безпеки ""Стелс"" та ОСОБА_3, недійсним. Судові витрати покласти на відповідачів.

У судовому засіданні відповідачі заперечували проти позовних вимог, наполягали на застосуванні судом строків позовної давності стосовно визнання недійсним договору про охорону об'єкта №9-10/09 від 17 жовтня 2009 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 10 грудня 2014 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає відповідачі порушили його законні права, уклали договір на охорону належного йому майна без його попередньої згоди, проникли до на домоволодіння, самовільно зайняли та тривалий час знаходились в цих приміщеннях в порушення всіх передбачених діючим законодавством України норм та правил.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що вимоги про визнання недійсним договору про охорону об'єкта №9-10/09 від 17 жовтня 2009 року позивачем заявлені поза межами строку позовної давності, а вимоги про визнання недійсним договору про охорону об'єкта №11-07/10 від 28 липня 2010 року є недоведеними.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 є власником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.67 т.1).

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 23 червня 2009 року при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу було забезпечено позов шляхом накладення арешту на майно, що належить на праві власності ОСОБА_1, а саме: на земельну ділянку по АДРЕСА_1, на житловий будинок за вказаною адресою, а також на інше майно ОСОБА_1, де б воно не знаходилося в межах позовних вимог в розмірі 1 800 000 грн. (а.с.21 т.1).

Вищевказана ухвала суду першої інстанції змінена ухвалою суду апеляційної інстанції від 01 вересня 2009 року, а саме: скасовано її в частині накладення арешту на земельну ділянку на житловий будинок, що належить та зареєстровані на ім'я ОСОБА_1 Заборонено останньому вчиняти дії направлені на відчуження майна. В іншій частині ухвала суду від 23 червня 2009 року залишена без змін (а.с. 22т.1).

16 липня 2009 року на виконання ухвали суду Дзержинським ВДВС ХМУЮ накладено арешт на земельну ділянку та домоволодіння по АДРЕСА_1. Описане майно за актами опису та арешту майна передано на відповідне зберігання ОСОБА_2 (а.с. 146-149 т.1). Крім того, 13 жовтня 2009 року на виконання ухвали суду також накладено арешт на рухоме майно - товар, що належав ОСОБА_1 Описаний та арештований товар перевезено до приміщень №11, №111 та №ІV, розташованих в будинку АДРЕСА_1. Відповідальним зберігачем описаного та арештованого майна - товару ОСОБА_1 було призначено ОСОБА_2 (а.с. 116-119 т.1).

17 жовтня 2009 року між ТОВ Агенство комплексної безпеки ""Стелс"" та ОСОБА_2 укладено договір про охорону об'єкта №9-10/09, відповідно якого ТОВ Агенство комплексної безпеки ""Стелс"" зобов'язувалося надавати послуги охорони нерухомого та рухомого майна, арештованого та описаного державними виконавцями (а.с.7-11 т.1).

Частиною 1 статті 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Ліцензійними умовами провадження господарської діяльності з надання послуг, пов'язаних з охороною державної та іншої власності, надання послуг з охорони громадян, які затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України № 505 від 1 грудня 2009р. та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 25 грудня 20090р. за № 1248/17264, встановлено, що суб'єкт охоронної діяльності, який надає послуги згідно з отриманою ліцензією, зобов'язаний надавати послуги лише за письмово укладеними цивільно-правовими договорами. При укладенні договорів конкретно вказувати в них об'єкт охорони та, якщо це майно громадян або юридичних осіб, зазначати розмір майнової відповідальності суб'єкта охоронної діяльності, який визначається відповідно до вимог частини другої статті 96 та пункту 3 частини першої статті 980 Цивільного Кодексу України.

Матеріали справи свідчать, що 26 березня 2010 року після закінчення виконавчого провадження договір про охорону об'єкта №9-10/09 від 17 жовтня 2009 року розірвано відповідно угоди про розірвання від 26 березня 2010 року, а майно звільнене з-під охорони. Вказане також встановлено рішенням господарського суду Харківської області від 13 липня 2011 року (а.с.167-174 т.1).

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 4 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови від позову.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що позовні вимоги про визнання недійсним договору про охорону об'єкта №9-10/09 від 17 жовтня 2009 року ОСОБА_1 заявлені поза межами строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

Що стосується вимог про визнання недійсним договору про охорону об'єкта №11-07/10 від 28 липня 2010 року, укладеного між ТОВ Агенство комплексної безпеки ""Стелс"" та ОСОБА_3, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність недійсності правочину виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У відповідності до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу.

Також недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Матеріали справи свідчать, що 28 липня 2010 року між ОВ Агенство комплексної безпеки ""Стелс"" та ОСОБА_3 укладено договір про охорону об'єкта №11-07/10, за яким останньому передано на відповідне зберігання описане та арештоване майно відповідно до актів опису та арешту майна.

Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 228 ЦК України , правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок є нікчемним.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року ""Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"" перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок , визначені ст. 228 ЦК України: 1) правочини, спрямовані на порушення Конституційних прав і свобод людини і громадянина; 2) правочини, спрямовані на знищення пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави , Автономної Республіки Крим, територіальної громади.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема : правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основою національним багатством, що перебуває під особистою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами ( стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна, правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватись вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією із сторін.

Таким чином, за змістом вказаних норм матеріального права, обов'язковою умовою для визнання правочину таким, що порушує публічний порядок , є посягання особи, при його укладанні , на суспільні, економічні та соціальні основи держави.

Доказів того, що оспорюваний позивачем правочин, при його укладанні відповідачами, посягав на суспільні, економічні та соціальні основи держави , матеріали справи не містять.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307, ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 10 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: