АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/774/2305/К/15 суддя Багрова А.Г.
Категорія № 6 (І) Доповідач Бондар Я.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Соколан Н.О.,

за участю: секретаря Маслової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Нікопольська міська рада, відділ Архітектури та містобудування, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та знесення самочинно добудованого приміщення, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2012 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та знесення самочинно добудованого приміщення. Уточнивши позовні вимоги в їх останній редакції, просила зобовязати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні належної їй частини житлового будинку, розташованої за адресою: м. Нікополь, вул. Можайського, 112, шляхом знесення самочинно добудованого нею приміщення, позначеного в технічному паспорті під літерою «а».

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що відповідач без будь-яких дозвільних документів, добудувала до належного їй та відповідачу на праві спільної часткової власності будинку по вулиці Можайського, 112, дві кімнати, які позначені в технічному паспорті під літерами „а та „А-2. Самочинно побудувавши зазначені приміщення відповідач перекрила їй можливість виходу з належної їй частини будинку на вулицю, чим порушила її право власності та користування будинком, і вона вимушена користуватись частиною сусідньої земельної ділянки за адресою вул. Можайського, 110 для виходу на вулицю.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року позовні вимоги залишено без задоволення в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, поставила питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач висловила свою незгоду з оцінкою судом першої інстанції пояснень свідків. Також зазначила, що вважає неналежним доказом по справі, надане відповідачем узгодження добудови спірної кімнати із колишнім власником належного тепер позивачеві домоволодіння. Крім того позивач вважає, що судом першої інстанції не враховано, що спірною добудовою їй погіршено умови експлуатації та проживання. Поміж тим ОСОБА_1 зазначила, що відповідач не має дозвільної документації на проведення спірної добудови.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності ОСОБА_1 факту, що самочинне переобладнання житлового приміщення , здійсненого ОСОБА_2 порушує права ОСОБА_1, або інших осіб.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, житловий будинок 112 по вулиці Можайського в м. Нікополі належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.4-7, 153-154).

ОСОБА_3 стала власницею 7/12 частин житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину від 05.03.2012 року, успадкувавши їх після смерті ОСОБА_4 та зареєструвала своє право власності 27.03.2012 року (а.с.153).

Право власності на земельну ділянку, що є для обслуговування прибудинкової території житлового будинку 112 по вулиці Можайського не зареєстровані за будь-ким із співвласників домоволодіння (а.с.161).

Як вбачається з пояснень сторін та свідка ОСОБА_5, допитаного судом першої інстанції, який є сусідом, що мешкає в будинку 110 по вулиці Можайського, раніше земельна ділянка під будинками 110 та 112 по вулиці Можайського перебувала в користуванні трьох сімей і в місці де зараз знаходиться прохід та хвіртка до частини будинку, належної ОСОБА_3 був прохід для всіх трьох сімей. Багато років тому співвласниками цих будинків були узгоджені межі та побудовані паркани між будинком 110 та будинком 112 по вулиці Можайського і ці межі збереглись до сьогодення, що підтверджується також фотокартка, на якій зображена хвіртка із забором, що фактично існують багато років на цьому місці (а.с.198). Також свідок ОСОБА_5 зазначив, що прохід до будинку 112 по вулиці Можайського, яким зараз користується ОСОБА_3 раніше був один на двох співвласників житлового будинку 112 по вулиці Можайського.

Також суд першої інстанції за допомогою пояснень представника відповідача та свідка ОСОБА_5, в 2008 році, ще за життя колишньої власниці частини будинку ОСОБА_4 та з її згоди ОСОБА_2 добудувала до своєї частини будинку дві кімнати «а» та «А-2» (а.с.202). Прохід залишився на тому ж місці, що і був раніше в користуванні обох співвласників житлового будинку 112 по вулиці Можайського (а.с.4-зворот,198,199).

Так, ОСОБА_2 в 2008 році з ОСОБА_4 збудували паркан, що відділив прохід на вулицю з частини будинку, яка належала ОСОБА_4, та частину земельної ділянки ОСОБА_2, яка в цей же час облаштувала прохід в іншому місці. Зазначене підтверджено також поясненнями свідка ОСОБА_5 та фотокартками (а.с.198,199).

Голова квартального комітету ОСОБА_6 допитаний в судовому засіданні в якості свідка, ніяких обставин по справі ні спростувати, ні підтвердити не зміг, оскільки йому обставини користування цим будинком та земельною ділянкою не відомі.

Отже, виходячи з викладеного, доводи апеляційної скарги щодо невірного тлумачення судом першої інстанції пояснень свідків, колегія суддів відхиляє, крім того, прослухавши запис судового засідання в суді першої інстанції, в якому було допитано свідка ОСОБА_6, колегія суддів вважає їх суперечливими, оскільки на одне й те саме питання головуючого судді та представника позивача, щодо відвідування свідком спірного домоволодіння та його пояснення щодо зміни меж у домоволодінні, ним було надано протилежні відповіді.

Технічний звіт, наданий позивачем в судовому засіданні, як доказ по справі, не містить відомостей, що відповідачем при добудові кімнат до своєї частини будинку, порушені права позивача. Так, у звіті, що склала фізична особа-підприємець, зазначено лише відомості, що містяться в технічному паспорті КП МБТІ (а.с.196) та план земельної ділянки за фактичним користуванням співвласниками будинку 112 та власником будинку 110 по вулиці Можайській в м. Нікополі (а.с.196 зворот).

Поміж тим, матеріали справи не містять жодних рішень про встановлення меж земельних ділянок під будинками 110 та 112 по вулиці Можайського в м. Нікополі, про надання права власності чи права користування земельною ділянкою під будинками органами місцевого самоврядування не приймалось (а.с.161).

Крім того, судом встановлено, що представник Нікопольської міської ради не заперечував дій ОСОБА_2 та вважає, що самочинно переобладнане приміщення не порушує права ОСОБА_3 чи інших осіб, оскільки прохід до частини будинку ОСОБА_3 існує та існував, ще до набуття останньою права власності на частину будинку.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що на час отримання позивачем у власність 7/12 частин житлового будинку між співвласниками за взаємним погодженням багато років тому назад вже були встановлені межі земельної ділянки по фактичному користуванню земельною ділянкою, що перебувала в користуванні власників будинків 110 та 112 по вулиці Можайського і ніяких перешкод у користуванні частиною будинку ОСОБА_3 ніхто не чинить, прохід з вулиці до її частини будинку як існував до набуття нею у власність частини будинку так і існує на сьогоднішній день. Відтак висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 є правильним та обґрунтованим. При цьому, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, щодо погіршення позивачеві умов експлуатації та проживання, шляхом добудови спірної кімнати відповідачем, оскільки, судом першої інстанції вірно встановлено, що узгодження та проведення спірної добудови здійснено між попереднім власником належної позивачеві частини будинку та відповідачем, отже за часів володіння ОСОБА_1 перебудови або добудови домоволодіння не проводилось.

Доводи апеляційної скарги щодо неналежності доказу на згоду колишнього власника, належної тепер позивачу частини домоволодіння, на добудову спірної кімнати, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки доказів, які б спростували факт узгодження добудови, ОСОБА_1 не надано, тому заперечення позивача, щодо неможливості надання ОСОБА_7 згоди на проведення ОСОБА_2 вказаного будівництва є лиш припущенням.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у відповідача дозвільної документації на проведення спірної добудови, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не мають правового значення для вирішення даного спору по суті.

Таким чином, встановивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивачем не доведені, не обґрунтовані, а тому немає підстав для задоволення позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін на підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: