Справа №481/1206/14-ц 11.03.2015 11.03.2015 11.03.2015
Провадження №22-ц/784/726/15
Провадження №22-ц/784/726/15
Категорія 54 Головуючий у 1 - й інстанції: Васильченко Н.О.
Доповідач апеляційного суду: Буренкова К.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Буренкової К.О.,

суддів: Крамаренко Т.В., Кутової Т.З.,

із секретарем судового засідання: Свіщуком О.В.,

за участі: позивача ОСОБА_3, його представника - ОСОБА_4, представника ПАТ «Державна продовольчо - зернова корпорація України» - Цапенка Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо - зернова корпорація України»

на рішення Новобузького районного суду від 09 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо - зернова корпорація України» про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Державна продовольчо - зернова корпорація України» (далі - ПАТ «ДПЗКУ») про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди.

Позивач зазначав, що з 01 травня 2013 року він працював у відповідача на посаді директора філії ПАТ «ДПЗКУ» «Новополтавський елеватор». Наказом голови правління цього товариства від 27 травня 2014 року його звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків. Своє звільнення ОСОБА_3 вважає незаконним, а тому просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по нарахованій заробітній платі в розмірі 6 758 грн. 63 коп., середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 травня 2014 року по 20 серпня 2014 року у розмірі 22 390 грн. 20 коп. та моральну шкоду у розмірі 1 000 грн.

Рішенням Новобузького районного суду від 09 вересня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Постановлено:

- поновити ОСОБА_3 на посаді директора філії ПАТ ««ДПЗКУ» «Новополтавський елеватор»;

- стягнути з ПАТ «ДПЗКУ» на користь ОСОБА_3 22 390 грн. 20 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 27 травня 2014 року по 20 серпня 2014 року, 6 758 грн. 63 коп. заборгованості по заробітній платі та 1000 грн. моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_3 в задоволені позову відмовити, посилаючись на те, що суд дав неналежну оцінку доказам, які свідчать про грубе порушення позивачем трудових обов'язків, що призвело до спричинення підприємству збитків у значному розмірі.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, із наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач з 1 травня 2013 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «ДПЗКУ», де працював на посаді директора філії ПАТ «ДПЗКУ» «Новополтавський елеватор».

Наказом голови правління ПАТ «ДПЗКУ» № 47 від 27 березня 2014 року призначено проведення перевірки фактів, викладених у зверненні колективу вказаної філії щодо порушення позивачем трудових обов'язків та зловживання (а.с. 49).

Наказом відповідача від 27 березня 2014 року №120-к у зв'язку з проведенням вказаної перевірки головою правління ПАТ «ДПЗКУ» ОСОБА_3 був відсторонений від виконання обов'язків директора філії з 27 березня 2014 року (а.с.9).

У звіті комісії, складеному за результатами цієї перевірки, зокрема, зазначено про неодноразові окремі факти безпідставного списання дизпалива за вказівкою ОСОБА_3, а також недостачу талонів на дизельне пальне «energy» в кількості 756 літрів, дизельного пального (наливом) в кількості 25461 літра (а.с. 50-61).

В зв'язку з цим, наказом голови правління ПАТ «ДПЗКУ» № 94 від 14 травня 2014 року було призначено службову перевірку щодо факту недостачі дизельного пального (а.с. 62).

Як видно із акту цієї службової перевірки від 21 травня 2014 року, нестача дизельного пального сталася, в тому числі, через систематичні неправомірні дії ОСОБА_3, які виразились у неодноразовому використанні дизпалива для перевезень вантажів на автомобілях підприємства в інтересах третіх осіб у період грудень 2013 року - лютий 2014 року. Крім цього, в акті зазначено про матеріальні збитки, спричинені підприємству недостачею дизельного пального, внаслідок його витоку із ємкості, що мало місце 13 квітня 2014 року, недостачі талонів на дизельне пальне «energy» в кількості 756 літрів. В акті також зазначено про встановлено інших порушень, зокрема, вивезення в листопаді 2013 року 6180 літрів дизпалива, які не були обліковані, неодноразове безпідставне списання дизпалива за роботи, які фактично виконано не було (а.с. 64-73).

ОСОБА_3 відмовився від дачі пояснень з приводу виявлених недоліків в його роботі, про що відповідачем складено відповідний акт (а.с. 63).

На підставі зазначеного акту службової перевірки голова правління ПАТ «ДПЗКУ» видав наказ № 380-К від 27 травня 2014 року про звільнення ОСОБА_3 з посади директора філії ПАТ «ДПЗКУ» «Новополтавський елеватор» в порядку, передбаченому п. 1 ст. 41 КЗпП України, без зазначення обставин, які свідчать про допущення ним одноразового грубого порушення трудових обов'язків. Підставою даного наказу зазначено акт службової перевірки щодо факту встановлення недостачі дизельного пального «energy» (талони) в кількості 756 літрів та дизельного пального (наливом) в кількості 25461 літрів.

Між тим, згаданим актом службової перевірки встановлено факт витоку дизельного пального 13 квітня 2014 року, тоді як позивач наказом голови правління ПАТ «ДПЗКУ» був відсторонений від роботи з 27 березня 2014 року. Із пояснень позивача в судовому засіданні видно, що талони дизельного пального «energy» знаходились на підзвіту у начальника складу ГСМ вказаної філії, а не у нього( позивача). Наведені обставини відповідач не спростовував.

Наведене свідчить про недоведеність відповідачем обставин стосовно того, що виток дизельного палива та недостача талонів на дизельне пальне виникло внаслідок порушення ОСОБА_3 трудового законодавства.

За положеннями п. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації всіх форм власності, його заступниками, а також службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів державного контролю за цінами.

За змістом указаної норми підставою для звільнення з роботи є вчинення особою разового грубого порушення трудових обов'язків, а не триваючого, зокрема, неналежне виконання своїх обов'язків, що може потягти за собою застосування дисциплінарних стягнень і звільнення з інших підстав.

Встановивши наведені обставини суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що відповідач не довів належними доказами факт одноразового грубого порушення ОСОБА_3 трудових обов'язків. А тому звільнення ОСОБА_3 з роботи проведено з порушенням вимог п.1 ст. 41 КЗпП України, що відповідно до ст. 235 КЗпП України є підставою для поновлення його на роботі із виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Визначаючи розмір середнього заробітку позивача за вимушений прогул за період з 27 травня 2014 року по 20 серпня 2014 року, суд першої інстанції відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» прийшов до обґрунтованого висновку, що виходячи із його середньоденної зарплати за два останні повні місяці роботи, на його користь за вказаний період слід стягнути 22390 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Із змісту позовної заяви видно, що ОСОБА_3 просив стягнути на його користь із відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 6758 грн. 63 коп. Згідно довідки відповідача від 03 вересня 2014 року станом на 03 вересня 2014 року депонована заробітна плата позивача становила 9744 грн. 39 коп. (а.с. 105). Факт заборгованості по заробітній платі відповідач не оспорював.

Тому із врахуванням положень ст. ст. 115, 116 КЗпП України, ч.1 ст. 11 ЦПК України суд першої інстанції правильно стягнув на користь позивача із відповідача 6758 грн. 63 коп. заборгованості по заробітній платі.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику правадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Із врахуванням характеру спірних правовідносин, які випливають із порушення відповідачем трудових прав позивача у зв'язку з його незаконним звільненням з роботи, невиплатою заборгованості по заробітній платі, необхідності додаткових зусиль для організації свого життя, обсягу душевних страждань і переживань останнього, суд першої інстанції вірно вважав, що 1000 грн. буде достатньою сумою для відшкодування, спричиненої йому останньому моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги відповідача стосовно наявності достатніх підстав для звільнення ОСОБА_3 за п.1 ст. 41 КЗпП України безпідставні, оскільки спростовуються матеріалами справи та є наслідком помилкового тлумачення вказаної норми закону.

Оскільки рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, то відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст.303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» відхилити, а рішення Новобузького районного суду від 09 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді: