Справа № 129/2300/15-ц Провадження № 22-ц/772/3534/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 50Доповідач Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2015 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Медвецького С.К.,

суддів: Оніщука В.В., Чорного В.І.,

при секретарі Франчук О.П,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 09 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

встановила:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала в шлюбі із ОСОБА_2. Від шлюбу має сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. 10 серпня 2009 року шлюб між нею та відповідачем розірвано.

Посилаючись на те, що після розірвання шлюбу відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, ОСОБА_3, з урахуванням зменшених позовних вимог, просила стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі 1 500 грн. щомісячно.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 09 листопада 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі 1 000 грн., що підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 06 серпня 2015 року і до повноліття дитини.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права й ухвалити нове рішення суду.

У судовому засіданні відповідач підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. При цьому просив стягувати аліменти в сумі 500 грн. щомісячно.

Позивач заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та визначаючи розмір аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ухиляється від добровільного виконання свого обовязку по утриманню дитини, хоча має таку можливість, оскільки займається підприємницькою діяльністю та має нерегулярний, мінливий дохід.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом установлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між сторонами розірвано 10 серпня 2009 року. Дитина проживає разом із позивачем і перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Зазначені правовідносини регулюються ст.ст. 180, 181 ч. 3, 182, 184 ч. 1 Сімейного Кодексу України, відповідно до яких, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; за рішенням суду кошти на утримання дітей присуджуються у частці від доходу її матері, батька; при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів з одного батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітньою дочкою, сином.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець. Видом його господарської діяльності є роздрібна торгівля одягом і взуттям.

Згідно із довідкою, виданою Гайсинською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Вінницькій області від 19 жовтня 2015 року № 1916, за період з 01 січня 2015 року по 30 вересня 2015 року дохід ОСОБА_2 від заняття підприємницькою діяльністю становить 21 570, 00 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 10 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року, що набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Наміри відповідача припинити зайняття підприємницькою діяльністю, як і його бездіяльність чи відсутність інших джерел доходу не може бути підставою для незабезпечення належного утримання дитини з урахуванням її віку, стану здоров'я та розвитку.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що відповідач ухиляється від добровільного виконання свого обовязку по утриманню дитини, чим порушує її права на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, хоча зобовязаний утримувати сина, оскільки є фізично здоровою, працездатною людиною, займається підприємницькою діяльністю та отримує дохід від неї, не має на своєму утриманні інших осіб.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. щомісячно, оскільки такий розмір стягуваних аліментів не суперечить чинному законодавству, відповідає, насамперед, інтересам неповнолітньої дитини, а також сторін у справі.

Твердження відповідача про низький рівень його доходу від здійснення підприємницької діяльності, значні витрати, а також обставини, на які він посилався для їх підтвердження в апеляційній скарзі, не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Відповідно до пп. 16 п. 1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, затвердженого постановою КМУ від 26 лютого 1993 року № 146 одним із видів доходу, з якого утримуються аліменти, є дохід від підприємницької діяльності.

Відповідач працює за спрощеною системою оподаткування, є платником єдиного податку 2 групи. Податок сплачується ним у фіксованому розмірі, а у звіті суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи зазначається лише загальна сума виручки. Відтак, неможливо підтвердити реальну суму його доходу, про низький рівень якого стверджує відповідач. При цьому відповідач не надав відомостей про щомісячний розмір свого доходу.

Отже, доводи відповідача про те, що його дохід від здійснення господарської діяльності за останній рік є незначним і не дає йому можливості сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 1 000 грн. є такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами.

Доводи відповідача про те, що він не має можливості сплачувати аліменти на утримання дитини у встановленому судом розмірі, в звязку з тим, що надає матеріальну допомогу своїм батькам пенсіонерам, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, батьки ОСОБА_2 є пенсіонерами та отримують пенсію за віком (а.с. 34, 35).

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту їх перебування на утриманні відповідача.

Крім того, твердження позивача про надання ним матеріальної підтримки його батькам свідчить про наявність у нього можливості сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі, визначеному судом першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, а відтак не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 09 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_6

Судді: /підпис/ ОСОБА_7

/підпис/ ОСОБА_8

З оригіналом вірно: