У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 року м.Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЄвстафіїва О.К.,
суддів:Страшного М.М., Тагієва М.М.,
при секретарі:Нечасному О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про розірвання договору дарування,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати дане рішення і постановити рішення про задоволення його позову.

У листопаді 2014 р. останній пред'явив позов до ОСОБА_6, в якому просив розірвати укладений між ними 16.11.2006 р. договір дарування квартири АДРЕСА_1. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач, яка є донькою позивача, істотно порушила договір, а саме вона фактично не прийняла дарунка, недбало ставилася до нього, не вживала заходів до збереження та утримання у належному стані дарунка й створила загрозу безповоротної його втрати. Так, впродовж 8 років після укладення вказаного договору ОСОБА_6 не мешкає у спірній квартирі і не бере участі у її утриманні. Право власності на згадану квартиру по даний час зареєстроване за ОСОБА_5 і саме він несе витрати по її утриманню: сплачує квартплату, вартість спожитих комунальних послуг та проводить у ній ремонтні роботи. Квартира, про яку йдеться, для позивача є великою немайновою цінністю, т.я. він її отримав як винагороду за бездоганну військову службу Батьківщині. Зазначені вище дії ОСОБА_6 свідчать про її несумлінність щодо забезпечення схоронності квартири і про те, що ОСОБА_6, знаючи, яку цінність для ОСОБА_5 становить квартира, позбавляє останнього того, на що він розраховував при укладенні договору дарування квартири - на сумлінне забезпечення її схоронності. Про те, що право власності на квартиру, про яку йдеться, за відповідачем не зареєстровано, позивач достеменно дізнався 07.10.2014 р.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Доводи апеляційної скарги є такими ж, як і доводи позовної заяви. Крім того, в апеляційній скарзі маються такі посилання:

- про неналежне ставлення ОСОБА_6 до подарованої їй позивачем квартири свідчить і факт неотримання нею технічної документації на цю квартиру,

- висновок місцевого суду про те, що ОСОБА_5 частково оплачує вартість комунальних послуг, є невірним - останнім вона повністю оплачується.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд І інстанції виходив з того, що позов є недоведеним.

Апеляційним судом не встановлено підстав для задоволення апеляційної скарги.

Так, по справі встановлено наступне.

16.11.2006 р. сторони уклали нотаріально посвідчений договір, згідно з яким ОСОБА_5 безоплатно передав у власність ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1. У пункті 2.1 цього договору зазначено, що у ОСОБА_6 знаходяться ключі від квартири та технічна документація на неї. Це підтверджено копією вказаного договору (а.с. 14).

Згідно з довідками КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 07.10.2014 р. № 24540 (її копія на а.с. 15) і від 13.01.2015 р. № 7 (а.с. 42), право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості про право власності на квартиру, про яку йдеться, відсутні, що підтверджується інформацією з цих реєстрів (а.с. 39-41).

У технічному паспорті від 26.10.2001 р. на квартиру, що є об'єктом спору між сторонами, її власником значиться ОСОБА_5 (а.с. 16-17).

Копією повідомлення ОЖБК м. Чернігова від 30.12.2014 р. № 777/с підтверджено, що особовий рахунок на спірну квартиру відкрито на позивача (а.с. 44).

Копіями наявних у справі квитанцій підтверджується, що за деякі місяці у період з травня 2012 р. по грудень 2014 р. квартплату і абонентську плату за спожиті комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1, по у сплачував позивач (а.с. 5-10, 45, 46). Інші відомості щодо сплати сторонами квартплати й абонентської плати за спожиті комунальні послуги у справі відсутні.

15.01.2015 р. ОСОБА_6 звернулася до реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції з заявою про державну реєстрацію її прав на спірну квартиру, що підтверджено копією картки прийому заяви останньої (а.с. 48).

З встановленого апеляційний суд робить наступні висновки.

Твердження ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_6 фактично не прийняла дарунка за договором, що є об'єктом судового розгляду, суперечить відомостям, викладеним у п. 2.1 цього договору, а отже і ч. 4 ст. 722 ЦК України.

Перелік обставин, які є підставами для розірвання договору дарування на вимогу дарувальника, наведено у ст. 727 ЦК України. Всі наведені вище обставини, на які ОСОБА_5 посилається у позовній заяві і в апеляційній скарзі, в силу вказаної статті не є підставою для розірвання на його вимогу укладеного з ОСОБА_6 договору дарування квартири АДРЕСА_1.

Таким чином, підстав для скасування оскаржуваного рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: