Справа № 232/4308/12 Провадження № 22-ц/772/43/2015Головуючий в суді першої інстанції Дернова В. В.
Категорія 30 Доповідач Панасюк О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі: головуючого - судді Панасюка О.С., суддів Іванюка М.В., Берегового О.Ю., з участю секретаря Кирилюк Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином,-

встановила:

У грудні 2012 року представник позивачів ОСОБА_6 звернулась з цим позовом, мотивуючи його тим, що 1 жовтня 2010 року під час підняття меблів на підйомній платформі (електричний майданчик ПЕВ А 1.0/16) у приміщенні ТОВ «ВМЛ» сталось падіння вказаного електричного майданчика, монтаж металоконструкції якого проведено ПП «Теплосервіс-2000», директором якого був ОСОБА_2 У момент падіння з метою розвантаження меблів на платформі знаходилися робітники-пакувальники ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Внаслідок падіння вони отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості. З урахуванням збільшених позовних вимог, просила стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 8117,37 грн. майнової шкоди та 92907,00 грн. моральної шкоди, на користь ОСОБА_4 13012,89 грн. майнової шкоди та 123876,00 грн. моральної шкоди, на користь ОСОБА_5 11396,66 грн. майнової шкоди та 123876,00 грн. моральної шкоди.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 листопада 2013 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 8117,37 грн. майнової шкоди та 92907,00 грн. моральної шкоди, на користь ОСОБА_4 13012,89 грн. майнової шкоди та 123876,00 грн. моральної шкоди, на користь ОСОБА_5 11396,66 грн. майнової шкоди та 123876,00 грн. моральної шкоди. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення суду і ухвалити нове про відмову у позові.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд досліджує лише ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, судова колегія розглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції правильно виходив з того, що постановою Замостянського районного суду м. Вінниці від 14 червня 2011 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 367 КК України, на підставі ст. 7 КПК України, ст. 48 КК України внаслідок зміни обстановки. При цьому ОСОБА_2 свою вину у пред'явленому йому обвинуваченні визнав повністю та щиро розкаявся.

Ч. 4 ст. 61 ЦПК України встановлено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до положень ст. 1207 ЦК України шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю внаслідок злочину, відшкодовується потерпілому або особам, визначеним ст. 1200 цього Кодексу, державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною. Умови та порядок відшкодування державою шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, встановлюються законом.

Судом встановлено, що 1 жовтня 2009 року під час підняття меблів на підйомній платформі (електричний майданчик ПЕВ А 1.0/16) у приміщенні ТОВ «ВМЛ» сталось падіння вказаного електричного майданчика, монтаж металоконструкції якого проведено ПП «Теплосервіс-2000», директором якого був ОСОБА_2, який 12 червня 2009 року приступив до проведення робіт підвищеної небезпеки, розпочавши виконання робіт з монтажу металоконструкцій площадки електричного майданчика ПЕВ А 1.0/16, не повідомивши при цьому про початок робіт територіальне управління Держгірпромнагляду у Вінницькій області, тобто допустив службову недбалість, а саме: неналежне виконання службовою особою своїх службових обов'язків через несумлінне ставлення до них.

У момент падіння з метою розвантаження меблів на платформі знаходилися робітники-пакувальники ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Відповідно до висновків судово-медичної експертизи Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи від 24 лютого 2010 року № № 203, 204, 205 позивачі отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості (а.с. 16, 27, 35).

Постановою Замостянського районного суду м. Вінниці від 14 червня 2011 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 367 КК України, на підставі ст. 7 КПК України та ст. 48 КК України внаслідок зміни обстановки (а.с. 49).

Ч. 1 ст. 367 КК України передбачено відповідальність за службову недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов'язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб.

Таким чином, обов'язковою ознакою злочину - службового недбальства - є завдання істотної шкоди.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також, що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення.

Із постанови Замостянського районного суду м. Вінниці від 14 червня 2011 року вбачається, що відповідач свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, визнав повністю, що в силу наведених вище норм закону свідчить про причинний зв'язок між діями останнього та завданою позивачам шкодою, і даний факт встановлений відповідним судовим рішенням, що набрало законної сили та не оскаржувалося відповідачем.

Вчинивши злочин, передбачений ч. 1 ст. 367 КК України, ОСОБА_2 завдав шкоди правам та інтересам позивачів, які в момент падіння платформи перебували на ній, отже суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що саме відповідач є відповідальним за завдану позивачам шкоду.

При цьому, визначаючи розмір відшкодування матеріальної шкоди, суд виходив із реальних витрат понесених відповідачами на лікування, підтверджених медичними довідками, з переліком та кількістю медикаментів, витрачених на таке лікування, та довідок про їх вартість (Т. 1 а. с. 37 - 48, 162 - 163).

Разом з тим, згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Однак, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди кожному із позивачів суд першої інстанції врахував лише глибину і тривалість їх фізичних страждань, моральних переживань, погіршення рівня та якості життя, необхідність вжиття додаткових морально-вольових заходів та понесення грошових витрат на їх відновлення і орієнтувався на визначений висновками судово-психологічних експертиз орієнтовний розмір компенсації моральних страждань (Т. 1 а. с. 109 - 114, 117 - 122, 125 - 130).

Однак, при визначені розміру відшкодування моральної шкоди кожному з позивачів поза увагою суду першої інстанції залишились така обставини, як ступінь вини заподіювача шкоди (вчинений ОСОБА_2 злочин характеризується необережною формою вини, у даному випадку - злочинною необережністю, тобто він не передбачав, що в результаті його поведінки може бути завдано істотну шкоду, хоча повинен був і міг це передбачити).

Крім того, згідно з висновком експертизи №0504.02-1257.09 (а.с. 94-101) загальними технічними причинами падіння з висоти платформи площадки електричної вантажної ПЕВ А 1.0/16, є вихід з ладу, через відсутність мастила в корпусі, редуктора талі електричної моделі CD1-В(заводський №0811027), внаслідок повного руйнування (зносу) пари - зубців зубчастого колеса валу шестерні - 100%, зубців зубчастого колеса - від 50% до 100%, та відсутність уловлювачів платформи площадки електричної вантажної ПЕВ А 1.0/16.

Разом з тим, як випливає з договору №09/10-08 від 9 жовтня 2008 року, укладеного між ТОВ «МВЛ» (Замовник, Покупець) і ПП «Вовк і К» (Постачальник) саме останнє підприємство взяло себе зобов'язання з поставки, монтажу та налагодження нового і такого, що не було в експлуатації вантажопідйомного обладнання - двох площадок підйомних електричних вантажних, серії А на об'єкті покупця за адресою: вул. Тарногородського, 46 (а.с. 191-195).

В свою чергу ПП «Вовк і К» (Замовник) уклало з ПП «Теплосервіс 2000» (Виконавець) договір на виконання підрядних робіт від 25 березня 2009 року (а.с. 202-204), відповідно до якого замовник доручив, а виконавець взяв на себе зобов'язання з виконання робіт по монтажу металоконструкцій та огорожі за вищевказаною адресою.

Листом від 01 червня 2009 року директор ПП «Вовк і К» повідомив ПП «Теплосервіс 2000» про необхідність приступити до виконання робіт з монтажу металоконструкцій і огорожі на об'єкті з 12 червня 2009 року, а 17 червня 2009 року - про призупинення робіт на необмежений строк через вирішення питань із замовником за договірними зобов'язаннями, а також негативним впливом на якість монтажу, що здійснюється виконанням робіт іншими організаціями в місці встановлення металоконструкції (а.с. 205-206).

Отже очолюване ОСОБА_2 ПП «Теплосервіс 2000» не брало безпосередньої участі в проведенні монтажу власне площадки електричної вантажної ПЕВ А 1.0/16, яка 1 жовтня 2009 року впала з третього поверху будівлі приміщення ТОВ «МВЛ» по вул. Тарногородського, 46 в м. Вінниці. Зазначене підприємство виконувало лише роботи по монтажу металоконструкцій за цією адресою.

Ці обставини істотно знижують ступінь вини відповідача і обов'язково мають бути враховані судом при визначенні розміру моральної шкоди.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди кожному із відповідачів і, з урахуванням принципів розумності та справедливості, вважає за необхідне зменшити розмір такого відшкодування: на користь ОСОБА_3 до 9000,00 грн., на користь ОСОБА_4 до 12000,00 грн., на користь ОСОБА_5 до 12000,00 грн.

У зв'язку з цим, відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК Україні підлягає зміні розподіл судових витрат пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 листопада 2013 року в частині стягнутого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 розміру відшкодування моральної шкоди змінити, позов у цій частині задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди на користь:

- ОСОБА_3 9000,00 (дев`ять тисяч) грн.;

- ОСОБА_4 12000,00 (дванадцять тисяч) грн.;

- ОСОБА_5 12000,00 (дванадцять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 у відшкодування судових витрат за проведення судової психологічної експертизи на користь:

- ОСОБА_3 302 (триста дві) грн. 53 к.;

- ОСОБА_4 280 (двісті вісімдесят) грн. 51 к.;

- ОСОБА_5 296 (двісті дев'яносто шість) грн. 41 к.

Стягнути з ОСОБА_2 3654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн. судового збору на користь держави.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.С. Панасюк

Судді: М.В. Іванюк

О.Ю. Береговий