АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Слободянюк С.В.

при секретарі: Хилюк І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою через представника ОСОБА_2, та апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва, поданою через представника ОСОБА_3, на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва про стягнення заборгованості, трьох процентів річних та інфляційного відшкодування,

в с т а н о в и л а :

у серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва, в якому просила стягнути з останнього нараховану, але не виплачену частину пенсії, 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та інфляційне відшкодування, всього у розмірі 1 598,54 грн. посилаючись на те, що відповідач у добровільному порядку не виконав рішення суду щодо виплати надбавки, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 1 320, 52 грн.

Справа № 759/13425/14-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/15444/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Шум Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19.12.2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва на користь ОСОБА_1 1 320, 52 грн. боргу. У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у стягненні 3 % річних та інфляційних витрат за затримку виконання грошового зобов`язання ОСОБА_1 через представника подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалити нове, яким зазначені вимоги також задовольнити. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. А саме, суд не взяв до уваги, правові висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 01.10.2014 року № 113 цс14, від 30.10.2013 року № 6-59цс13, згідно з якими до спірних правовідносин має застосовуватися ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва через представника подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. А саме, суд не взяв до уваги, що покладені судом зобов'язання вчинити дії щодо проведення нарахування і виплати надбавки виконані Пенсійним фондом у встановленому судовим рішення порядку та в межах повноважень. Проте, порядок погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою визначено постановою Кабінету Міністрів України № 440 від 03.09.2014 року, проте суд не застосував дану постанову до спірних правовідносин.

У судовому засідання представник відповідача ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила відхилити.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила. Причини неявки представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 колегією суддів визнані неповажними, оскільки до клопотання про відкладення розгляду справи будь - яких доказів неможливості явки до суду не надано. У зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, постановою Святошинського районного суду м. Києва від 12.05.2010 року, яка набрала законної сили визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва щодо нездійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 надбавки відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, зобов'язано Пенсійний фонд перерахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку відповідно до цього Закону за період з 07.12.2008 року по 31.12.2009 року за виключенням виплат, здійснених за 2008 - 2009 роки.

На підставі рішення суду, 09.08.2011 року було видано виконавчий лист.

Відповідно до постанови ВДВС підрозділу примусового виконання рішень ГУЮ у м. Києві від 31.08.2011 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа від 09.08.2011 року та надано строк для добровільного виконання пенсійним фондом судового рішення до 06.09.2011 року.

Надалі постановою державного виконавця від 19.03.2014 року виконавче провадження було закінчено у зв`язку з проведенням боржником у межах своїх повноважень перерахунку пенсії стягувачу та нарахуванням суми боргу у розмірі 1 320,52 грн.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 11.07.2014 року, яка набрала законної сили, визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва в частині невиплати надбавки ОСОБА_1 у розмірі 1 320,52 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач належним чином не виконав постанову суду щодо виплати на користь позивача надбавки у розмірі 1 320,52 грн.

Відмовляючи в частині позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат за час прострочення виконання грошового зобов'язання та 3 % за користування грошовими коштами за період з 07.09.2011 року по 01.08.2014 року, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач не є прибутковою організацією, яка утримує та користується грошовими коштами.

Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції щодо стягнення нарахованої суми надбавки, оскільки вони зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 12.05.2010 року, яка набрала законної сили задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 та зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку, передбачену ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з розрахунку прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період з 07.12.2008 року по 31.12.2009 року за виключенням виплат, здійснених за 2008 - 2009 роки.

Зазначене рішення відповідач виконав частково, а саме нарахував ОСОБА_1 надбавку за вказаний у рішенні суду період, проте не виплатив її.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до ч. 4 ст. 257 цього ж Кодексу примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відтак питання виконання рішення суду вирішується у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», а не шляхом ухвалення іншого судового рішення про примусове виконання того рішення, що залишилося не виконаним.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року № 440 затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою.

Фактично суд першої інстанції стягнув ті суми, які відповідач мав виплатити на виконання постанови Святошинського районного суду м. Києва від 12.05.2010 року, не врахувавши при цьому, що такий спосіб захисту прав чинним законодавством не передбачено.

Оскільки питання виконання судових рішень врегульовано КАС України, Законом України «Про виконавче провадження» та Порядком погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою судом першої інстанції помилково застосовано до спірних правовідносин ст. 526 ЦК України, якою врегульовано загальні умови виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 цього Закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до п. 19 та п. 20 Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року № 440 бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік. Погашення заборгованості здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845.

Виходячи з положень зазначених норм вимоги про стягнення трьох процентів річних за порушення грошового зобов`язання та інфляційних витрат також не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України суд має право відступити від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України, з одночасним наведенням мотивів відмови.

Суд першої інстанції навів мотиви відступлення від позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 року № 6-59цс13 та колегія суддів з ними погоджується.

Відтак доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про не застосуванням судом першої інстанції правових висновків Верховного Суду України є безпідставними.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

Відповідно до ст. 33 ЦПК України заміна відповідача на належного та залучення іншої особи співвідповідачем може бути проведено лише за клопотанням позивача. Такого клопотання позивач не заявляла.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції та не має повноважень на заміну відповідача, притягнення співвідповідача чи залучення третіх осіб.

Оскільки позов заявлено до Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва, то у даній справі розглядався спір лише щодо правовідносин які виникли між позивачем та цим відповідачем.

Відповідно до п. 4 ч 1 ст. 309 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про стягнення заборгованості підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові в цій частині.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 грудня 2014 року в частині стягнення заборгованості скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Святошинському районі м. Києва про стягнення заборгованості відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді