Ухвала

02 березня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Ізмайлової Т.Л.,

Наумчука М.І., Писаної Т.О.,

розглянувши заяву заступника Генерального прокурора України про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2014 року у справі за позовом прокурора Шевченківського району м. Львова в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного агентства лісових ресурсів України, Львівської міської ради до Брюховицької селищної ради, ОСОБА_3, треті особи: Управління Держкомзему у м. Львові, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Приватне підприємство «Галицький достаток», про скасування рішення, визнання нечинними державних актів на право власності на землю, витребування майна та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Кабінету Міністрів України, Державного агентства лісових ресурсів України, Львівської міської ради про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності на земельні ділянки,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2011 року прокурор Шевченківського району м. Львова в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного агентства лісових ресурсів України, Львівської міської ради звернувся до суду із даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області 19 листопада 2004 року зобов'язано Брюховицьку селищну раду прийняти рішення про продаж приватному підприємству «Буддизайн» (далі - ПП «Буддизайн») земельної ділянки площею 8,9965 га в АДРЕСА_1, яку ПП «Буддизайн» орендувало для будівництва дошкільного спортивно-навчального центру, та укласти з останнім договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки. На виконання вищевказаного рішення суду Брюховицькою селищною радою було винесено рішення від 23 жовтня 2008 року № 619, згідно з яким між Брюховицькою селищною радою та ПП «Буддизайн» 05 листопада 2008 року укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 8,9965 га, що знаходиться за адресою: район вул. Ряснянської, смт Брюховичі, з яких: 5,0360 га - для громадсько - житлового будівництва, 3,9605 га - для будівництва об'єктів дошкільного спортивно-навчального центру. В подальшому ПП «Буддизайн» відчужив земельну ділянку площею 5,0360 га для громадсько - житлового будівництва на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11 серпня 2009 року, укладеного з покупцями ОСОБА_3 та приватним підприємством «Галицький достаток» (далі - ПП «Галицький достаток»). 25 вересня 2009 року ОСОБА_3 та ПП «Галицький достаток» уклали договір про поділ земельної ділянки, що є у спільній частковій власності. На підставі вищевказаних договорів ОСОБА_3 зареєстрував право власності на спірні земельні ділянки, оформивши державні акти на право власності на них.

13 липня 2010 року рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області вищезазначене рішення суду від 19 листопада 2004 року було скасовано при розгляді заяви у зв'язку з нововиявленими обставинами, а рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 14 лютого 2005 року визнано неправомірними та скасовано рішення Брюховицької селищної ради від 11 березня 2004 року № 245 та від 18 березня 2004 року № 263 про вилучення земельних ділянок, лісів 1 групи в кварталі 44 Львівського держлісгоспу загальною площею 19,1 га та віднесення їх до земель селища рекреаційного призначення.

Виходячи з наведеного, прокурор вважає, що відповідач ОСОБА_3 набув право власності на спірні земельні ділянки всупереч встановленому законом порядку, а тому просив: скасувати рішення Брюховицької селищної ради «Про виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 листопада 2004 року»; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між Брюховицькою селищною радою та ПП «Буддизайн» 05 листопада 2008 року, зареєстрований в реєстрі за № 8661; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між ПП «Буддизайн» та ОСОБА_3, ПП «Галицький достаток» від 11 серпня 2010 року, зареєстрований в реєстрі за № 4448, в частині передачі ОСОБА_3 частини земельної ділянки загальною площею 5,036 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; визнати недійсним договір поділу земельної ділянки, що є спільною частковою власністю, укладений між ПП «Галицький достаток» та ОСОБА_3 25 вересня 2010 року, зареєстрований у реєстрі за № 5177; визнати нечинними вищезазначені державні акти на право власності на земельні ділянки, видані ОСОБА_3, та зобов'язати повернути спірні земельні ділянки у розпорядження держави в особі Кабінету Міністрів України.

Відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом та просив визнати його добросовісним набувачем та визнати за ним право власності на вищезазначені земельні ділянки, в обґрунтування позову зазначив, що є добросовісним набувачем та законним власником набутих у встановленому законом порядку на підставі укладеного з ПП «Буддизайн» відплатного договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11 серпня 2009 року, договору поділу земельної ділянки від 25 вересня 2009 року. Звертає увагу, що не знав і не міг знати, що ПП «Буддизайн» та Брюховицька селищна рада не мали права на відчуження спірних земельних ділянок, а тому останні не можуть бути витребувані у добросовісного добувача відповідно до ч. 2 ст. 388 ЦК України.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 26 лютого 2013 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 07 жовтня 2013 року, в задоволенні первісного позову прокурора Шевченківського району м. Львова в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного агентства лісових ресурсів України, Львівської міської ради відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельні ділянки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 2,036 га. У задоволенні позовних вимог про визнання ОСОБА_3 добросовісним набувачем відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2014 року касаційні скарги Кабінету Міністрів України, першого заступника прокурора Львівської області задовольнити частково, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 лютого 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 07 жовтня 2013 року в частині задоволення зустрічного позову скасувати та в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 лютого 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 07 жовтня 2013 року залишити без змін.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява заступника Генерального прокурора України про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2014 року в частині вирішення первісного позову з підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції при розгляді аналогічних справ п. 12 Перехідних положень ЗК України, ч. 7 ст. 122, ст. ст. 149, 150, ЗК України, ч. 1 ст. 388 ЦК України, що потягло на думку заявника, ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

В обґрунтування своєї правової позиції щодо неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 березня 2014 року, 13 листопада 2014 року, 18 липня 2013 року, 03 січня 2012 року, 26 березня 2014 року, 05 лютого 2013 року, 23 квітня 2014 року, 15 січня 2014 року.

Відповідно до статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішення справи судом.

Суд касаційної інстанції в ухвалі суду, щодо якої ставиться питання про її перегляд, погодився з правовою позицією суду першої та апеляційної інстанцій щодо відмови в задоволенні позовних вимог за первісним позовом про скасування рішення, визнання нечинними державних актів на право власності на землю, витребування майна, оскільки спірні земельні ділянки не належать до земель лісового фонду та не перебували в користуванні ДЛГО «Львівліс», Брюховицька селищна рада на підставі п. 12 розділу Х Перехідних положень ЗК України мала повноваження щодо розпорядження спірними земельними ділянками, які знаходяться в межах населеного пункту, тому підстави для витребування земельної ділянки та повернення її в розпорядження держави в особі Кабінету Міністрів України - відсутні.

При цьому, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 березня 2014 року, на яку робиться посилання щодо неоднакового застосування судом норм матеріального права, суд касаційної інстанції відмовив у відкритті касаційного провадження на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України, у зв'язку з тим, що скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги про витребування земельної ділянки, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що земельна ділянка належить до земель лісового фонду, що віднесені до категорії лісів першої групи (ліси населених пунктів, які призначені для виконання рекреаційних, санітарно-гігієнічних та оздоровчих функцій), і на час прийняття селищною радою рішення про її відчуження перебувала в державній власності та вибула з володіння власника - держави - поза його волею, так як відповідно до ст. ст. 149, 150 ЗК України право розпорядження нею належало Кабінету Міністрів України, тому є всі правові підстави для витребування спірної земельної ділянки в добросовісного набувача в порядку ст. 388 ЦК України.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що наведені у заяві заступника Генерального прокурора України доводи вказують на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме, п. 12 Перехідних положень ЗК України, ст. ст. 149, 150 ЗК України, ч. 1 ст. 388 ЦК України , яке потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, що згідно вимог ст. 355 ЦПК України є підставою для перегляду судових рішень.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Допустити до провадження Верховного Суду України цивільну справу за позовом прокурора Шевченківського району м. Львова в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного агентства лісових ресурсів України, Львівської міської ради до Брюховицької селищної ради, ОСОБА_3, треті особи: Управління Держкомзему у м. Львові, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Приватне підприємство «Галицький достаток», про скасування рішення, визнання нечинними державних актів на право власності на землю, витребування майна та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Кабінету Міністрів України, Державного агентства лісових ресурсів України, Львівської міської ради про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності на земельні ділянки, за заявою заступника Генерального прокурора України про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 січня 2014 року.

Ухвалу про допуск справи до провадження разом із заявою про перегляд судового рішення та доданими до неї документами надіслати до Верховного Суду України протягом п'яти днів з дня її постановлення, копію ухвали разом із копією заяви - особам, які беруть участь у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Н.А. Горелкіна

Т.Л. Ізмайлова

М.І. Наумчук

Т.О. Писана