АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ 07 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Козлова С.П.

при секретарі: Гулієву М.І.о.,

яка розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

30 серпня 2012 року позивач звернувся до суду з заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування вимог посилався на те, що 15 серпня 2007 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір № К102-07/Ф, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 10 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,20% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13 серпня 2010 року. Зобовязання за кредитним договором було забезпечено договорами поруки, укладеними з ОСОБА_3 за № 1 від 15 серпня 2007 року та ПАТ «Акцент-Банк» за № 167 від 20 жовтня 2010 року.

Відповідач зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 22 серпня 2012 року у розмірі 42 632,32 доларів США, яка складається з наступного: 10 000,00 доларів США заборгованість за кредитом, 11 797,40 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 154,95 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 19 679,97 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 42 632,32 доларів США, що еквівалентно 340760 13 грн., стягнути солідарно з ПАТ "Акцент-Банк", ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь позивача 10 000 грн.за договорами поруки та судові витрати по справі.

Заочним рішенням від 14 вересня 2012 року позов задоволено.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, від 01 березня 2013 року, заочне рішення від 14 вересня 2012 року за заявою ОСОБА_3І скасовано.

При новому розгляді справи представник позивача у судове засідання не зявилася, в заяві просила про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримувала в повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ "Акцент-Банк", відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Рішенням суду І інстанції в задоволенні позову відмовлено.

В скарзі апелянт посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення й постановити нове, яким задовольнити вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду, в межах заяв-лених вимог та апеляційної скарги і дійшла до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 15 серпня 2007 року уклала з позивачем кредитний договір № К102-07/Ф, згідно якого отримала кошти у розмірі 10 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,20% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13 серпня 2010 року.

Зобовязання по кредитному договору були забезпечені договорами поруки, укладеними з ОСОБА_3 № 1 від 15 серпня 2007 року та ПАТ «Акцент-Банк» № 167 від 20 жовтня 2010 року.

Відмовляючи в задоволенні позову суд посилався на збільшення позивачем в односторонньому порядку процентної ставки за користування кредитом з 15,20% до19,10%, неповідомлення відповідачів про таке збільшення, отже неможливості встановлення дійсного розміру заборгованості.

Проте погодитися з висновком судового рішення неможливо, враховуючи наступне.

За ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти

Згідно зі ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом (ст. ст. 610, 612 ЦК України).

Як слідує із умов кредитного договору -п.п.2.3.1, та додаткової угоди від 15 серпня 2007 року сторони узгодили порядок та умови зміни відсоткової ставки, відповідач ОСОБА_2 погодилась з такою зміною та виплачувала борг з урахуванням вказаних змін.

Відповідно до ст.556 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені ст.554 ЦК України.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники (ст.ст. 553, 554 ЦК України).

Згідно ч.ч.1,4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

В п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Частиною 1 ст. 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом із тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Ч. 3 ст. 10 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень та надати докази відповідно до ст. ст. 57-60 ЦПК України

Із договору поруки з ОСОБА_3І та матеріалів справи вбачається, що в договорі не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржниками своїх зобов'язань перед банком за кредитним договорам не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Доказів про пред'явлення таких вимог до поручителя позивачем суду не надано.

За своєю правовою природою строк передбачений ч.4 ст 559 ЦК України є преклюзивним (припиняючим). Його закінчення є підставою для припинення поруки, цей строк не може бути поновлено, зупинено чи перервано з підстав передбачених ст.ст.263, 264. ч.5 ст.267 ЦК України; суд зобов'язаний самостійно застосувати норми про строк на відміну від строку позовної давності, який застосовується судом за заявою сторін.

Виходячи з того, що строк поруки не є строком порушеного права, а строком існування самого зобов'язання поруки, права кредитора і обов'язок поручителів по його закінченню припиняються, кредитор не має права на задоволення позову заявленого за межами передбаченого ч.4 ст. 559 ЦК України строку, бо із його закінченням припинилося ма теріальне право.

Оскільки строк виконання кредітного зобовязання настав 13 серпня 2010 року, а з позовом до суду банк звернувся 30 серпня 2012 року відсутні правові підстави для стягнення заборгованості з ОСОБА_3І ,як поручителя.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України апеляційна інстанція скасовує рішення якщо судом неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права.

Суд допустив такі порушення.

З урахуванням викладеного апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк в частині стягнення з відповідача кредитної заборгованості підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з постановленням нового за яким з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню заборгованість в розмірі 42632, 32 долари США еквівалент в гривнях -340760,13 грн., яка складається з: - заборгованість за тілом кредиту; 10000 тисяч доларів США, що в еквіваленті складає 79 900 грн.; 11797,40 доларів США-еквівалент- 94258,03 грн; заборгованість по комісії за користування кредитом-1154,95 долари США- 9222,05 гр; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором-19679,97 долари США -еквівалент в гривнях складає 157242,96 грн.

Частиною третьою статті 551 ЦК України, передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України стосовно обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає за необхідне зменшити суму стягнення пені до 79900 тисяч грн.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі- 3218 грн.який підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" не можуть бути задоволенні у цій справі з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року по справі № 6-745ц15.

Виходячи з того, що суд помилково прийняв до розгляду позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", рішення суду в цій частині на підставі ст. ст. 205, 310 ЦПК України також необхідно скасувати, а провадження у справі закрити, повідомивши позивача, що розгляд його позовних вимог до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" про стягнення заборгованості за кредитним договором віднесено до юрисдикції господарських судів.

В решті заявлені вимоги задоволенню не підлягають з підстав що зазначені вище.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"- задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати та постановити нове за яким стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2, кредитну заборгованість в розмірі 42632, 32 долари США, еквівалент в гривнях -340760,13 грн., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту 10000 тисяч доларів США, що в еквіваленті складає 79900грн; заборгованість по процентах- 11797,40 доларів США еквівалент - 94258,03 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом-1154,95 долари США- еквівалент 9222,05 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором- 79900 грн.

В частині позовних вимог до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Провадження у справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" про стягнення заборгованості за кредитним договором закрити

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий: Тамакулова В.О

С у д д і: ОСОБА_4

ОСОБА_5