Справа № 265/5808/15-ц
Провадження № 2/265/2416/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

25 листопада 2015 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Міхєєвої І.М.,

при секретарі Федоровій А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

ПАТ КБ ПриватБанк звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором № MRА0GK11405150 від 16.04.2007 року в розмірі 30000 доларів США. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до умов укладеного договору № MRА0GK11405150 відповідачка ОСОБА_1 отримала у ПриватБанку кредит у розмірі 30000 доларів США на термін до 15.04.2027р. зі сплатою відсотків за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_2 16.04.2007р. був укладений договір поруки № MRА0GK11405150, згідно якого вона прийняла на себе відповідальність по зобовязанням ОСОБА_1 у повному обсязі, у випадку невиконання або неналежного виконання зобовязань за кредитним договором. Умови погашення кредиту відповідачкою ОСОБА_1 належним чином не виконувалися, внаслідок чого утворилася заборгованість перед ПАТ КБ «Приватбанк», яка станом на 13.07.2015 року становить - 108752,65 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 29734,03 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 25094,07 доларів США, заборгованості по комісії за користуванням кредиту в сумі 3900,00 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в сумі 44834,99 доларів США, а також штрафів відповідно до договору 11,41 доларів США (фіксована частина), 5178,15 доларів США (процентна складова).

У відкрите судове засідання представник позивача ОСОБА_3, що діє на підставі довіреності, не зявилася, надала заяву з проханням розглядати справу в її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. Проти постановлення заочного рішення у справі не заперечувала.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у відкрите судове засідання не зявилися за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином шляхом оголошення у пресі.

Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦПК України), згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Згідно з ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (що діє з 01 січня 2004 року, зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, ч.1 ст.11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зокрема, ч.3 та ч.4 ст.60 ЦПК України встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

16.04.2007 року між сторонами укладений кредитний договір, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 30000 доларів США на термін до 15.04.2027р. зі сплатою відсотків за користування кредитом, а також договір поруки, згідно якого ОСОБА_2 прийняла на себе відповідальність по зобовязанням ОСОБА_1 у повному обсязі, у випадку невиконання або неналежного виконання зобовязань за кредитним договором.

Умови погашення кредиту відповідачкою ОСОБА_1 належним чином не виконувалися, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 13.07.2015 року становить - 108752,65 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 29734,03 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 25094,07 доларів США, заборгованості по комісії за користуванням кредиту в сумі 3900,00 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в сумі 44834,99 доларів США, а також штрафів відповідно до договору 11,41 доларів США (фіксована частина), 5178,15 доларів США (процентна складова).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Так, ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частина 1 статті 509 ЦК України передбачає, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п.1 ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 625 цього кодексу передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. При цьому ст.599 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Крім того, частиною 2 ст.553 ЦК України встановлено, що порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі.

Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

У відповідності до ч.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Частиною 4 ст.559 цього Кодексу встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобовязання не предявить вимогу до поручителя.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 порушила умови Кредитного договору, тобто не вносила щомісячні платежі, внаслідок чого у останньої виникла заборгованість перед позивачем станом на 13.07.2015 року, яка становить 108752,65 доларів США, у звязку з чим суд вважає, що зазначена сума заборгованості підтверджена відповідним розрахунком та підлягає стягненню солідарно з неї та з ОСОБА_2, як поручителя за Договором поруки, а тому частково задовольняє позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк».

Суд вважає, що до правовідносин, що склались між сторонами необхідно також застосувати Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року з змінами та доповненнями від 12 лютого 2015 року.

Відповідно до преамбули Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

В пункті 5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» №405/2014 від 14 квітня 2014 року, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

На виконання цього Закону 30 жовтня 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1053-р, яким було затверджено Перелік нанесених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно п.20 ч.1 цього Розпорядження м.Маріуполь Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Проте, 05 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1079-р про зупинення дії Розпорядження №1053-р від 30 жовтня 2014 року.

Проте, згідно ст.1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

Згідно Наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ №33/6/а від 07 жовтня 2014 року «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», відповідно до якого районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі зареєстровані та постійно проживають у м. Маріуполі, тобто постійно проживають у зоні АТО, а тому на них розповсюджуються норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Відповідно до ст.11 Прикінцевих та перехідних положень визначено, що термін дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Даний Закон набрав чинності з 15 жовтня 2014 року, опублікований 14 жовтня 2014 року в газеті «Голос України» №197.

Аналізуючи вказаний Закон, суд приходить до висновку, що позивач не мав права нараховувати відповідачам пеню та штраф на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитним договором № MRА0GK11405150 від 16.04.2007 року, починаючи з 14 квітня 2014 року, тому суд відмовляє позивачу в цій частині. А саме, не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідачів штрафів в сумах 11,41 доларів США та 5178,15 доларів США та пені нарахованій, починаючи з 30 квітня 2014 року, а підлягає стягненню сума пені, нарахована станом на 13.04.2014 року в сумі 29215,94 грн.

Таким чином, оскільки відповідачка ОСОБА_1 умови кредитного договору не виконує, підлягає стягненню солідарно з неї та з ОСОБА_2, як поручителя за Договором поруки в розмірі 87944,04 доларів США, що за курсом НБУ на день винесення рішення складає 2106192,92 грн., яка складається з 29734,03 доларів США - заборгованість за кредитом; 25094,07 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 3900 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 292015,94 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати.

Тому з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3654 грн.

Керуючись ст.ст. 509, 526, 527, 530, 536, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 88, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, та з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», юридична адреса: 49094 місто Дніпропетровськ, вулиця Набережна Перемоги, будинок №50, , рахунок №3111, МФО 305299, заборгованість станом на 15.09.2015 року за кредитним договором № MRА0GK11405150 від 16.04.2007 року в розмірі 2106192 (два мільйона сто шість тисяч сто девяносто дві) гривні 92 коп., а також судовий збір у розмірі 3654 гривні.

Заочне рішення може бути переглянуто Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивачем рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя ______________________І.М. Міхєєва