Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/415/15-ц Головуючий у 1-й інст. Баренко С. Г.
Категорія 31 Доповідач Широкова Л. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Широкової Л.В.,

суддів Галацевич О.М., Матюшенка І.В.,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 30 вересня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, Моторного транспортного страхового бюро України, ЗАТ «Міська страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та судових витрат,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду із вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивували тим, що з вини ОСОБА_2 15.10.2009 року на автодорозі Київ-Чоп поблизу с. Сонячне, Житомирського району, Житомирської області сталася ДТП. Внаслідок вказаної ДТП ОСОБА_4 став інвалідом 2-ої групи, ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню, тому просили суд стягнути із ОСОБА_2 відповідно 122603,00 грн. та 2625,34 грн. матеріальної шкоди, 100000,00 грн. та 82000,00 грн. моральної шкоди, а також витрати на правову допомогу.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 30 вересня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 121603,00 грн. матеріальної шкоди та 100000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього 221603,00 грн. та на користь ОСОБА_5 2625,34 грн. матеріальної шкоди та 82000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього 84625,34 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. У решті вимог відмовлено за недоведеністю.

В апеляційних скаргах представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 просять скасувати оскаржуване рішення суду та постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог у частині непідтверджених сум, заявлених у позові.

На обґрунтування апеляційних скарг апелянти посилаються на те, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на не підтверджених обставинах, які суд вважав доведеними. Вказують, що у матеріалах справи відсутні докази сплати заявлених позивачами сум, які підлягають стягненню.

ОСОБА_2 у своїх доводах також посилається на Постанову Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику у справах про компенсації моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

За змістом ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до розяснень, наданих у п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 23, частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Із матеріалів справи вбачається, що 15.10.2009 року на автодорозі Київ-Чоп, поблизу с. Сонячне, Житомирського району, Житомирської області з вини ОСОБА_2 сталася ДТП. Внаслідок вказаної ДТП ОСОБА_4 став інвалідом 2-ої групи, а ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню.

За фактом ДТП було порушено кримінальне провадження.

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 19.09.2014 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, йому призначено покарання у вигляді 5 років обмеження волі із позбавлення права керування транспортним засобом на 3 роки. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 10 вересня 2015 року покарання ОСОБА_2 було помякшено до 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Відповідно до ч. 4 ст.64 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про обґрунтованість заявлених позивачами вимог.

Проте, вирішуючи спір, суд не врахував, що відповідно до чинного законодавства у звязку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, повязані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоровя, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням ліків і належним чином не перевірив обґрунтованість заявлених позивачами вимог про відшкодування витрат на лікування.

Колегія суддів вважає неналежними доказами касові чеки (а.с.6), які надав ОСОБА_5 на підтвердження понесених ним витрат на своє лікування, оскільки з них не можна встановити ким були придбані ліки та медпрепарати, та які саме.

Крім того, в наданих ОСОБА_5 чеках значаться медичні препарати, призначення яких не підтверджено відповідною медичною документацією або товари, які не можна віднести до необхідних для його лікування. Зокрема, онкопрепарат (чек ТОВ Валедус»), мінеральна вода (чек ТОВ МК «Медікус») та інш.. Чек на суму 57,73 грн. не можливо взагалі прочитати.

ОСОБА_5 суду не надано належних доказів про те, що саме ці препарати були йому виписані як хворому внаслідок вищевказаного ДТП. Відтак, сума матеріальної шкоди, яка підтверджується належними доказами буде становити лише 1771,75 грн.(а.с.11,12).

Також колегія суддів вважає, що позивачем ОСОБА_4 не доведено відповідно до вимог закону розмір відшкодування матеріальної шкоди повязаної із наслідками вищевказаної ДТП на суму заявлену у позові, оскільки надані ним квитанції, чеки та інші документи є копіями, належним чином не завірені та більшість з них не можливо прочитати (а.с.50-57).

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що сума матеріального відшкодування, яка підлягає стягненню із відповідача на користь ОСОБА_4 буде становити 106817,39 грн., що підтверджується належними доказами (а.с. 28,30,33-38,40-48,58,59 (238-254)).

Рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни або скасування немає.

На думку колегії суддів визначена судом до стягнення у відшкодування моральної шкоди сума відповідає характеру і обєму моральних страждань позивача ОСОБА_4, вимогам розумності і справедливості.

При цьому колегія суддів враховує, що внаслідок ДТП ОСОБА_4 отримав тяжкі тілесні ушкодження, протягом тривалого часу потребував лікування та сторонньої допомоги, зазнав фізичних і душевних страждань, був визнаний інвалідом 2-ї групи, не мав можливості повноцінно виконувати трудові обовязки, в подальшому потребує періодичного лікування.

Також колегія суддів погоджується із встановленим судом першої інстанції розміром морального відшкодування ОСОБА_5, який внаслідок вищезазначеного ДТП отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, перебував на лікуванні, переніс оперативне втручання з установкою металевої конструкції в стопу, зазнав фізичних та душевних страждань та тривалий час перебував на лікуванні.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується та апеляційною інстанцією не перевіряється.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313,314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 30 вересня 2015 року у частині стягнення із ОСОБА_2 матеріальної шкоди змінити, зменшивши його розмір на користь ОСОБА_4 із 121603,00 грн. до 106817,39 грн. та на користь ОСОБА_5 із 2625,34 грн. до 1771,75 грн.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: