Справа № 146/1528/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"04" грудня 2015 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Пилипчука О.В.,

з участю секретаря Бойко Т.Є.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт. Томашполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

5 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування на спадкове майно, яке залишилося після смерті її баби ОСОБА_2, яка померла 20 жовтня 1998 року в с.Велика Русава Томашпільського району Вінницької області, що складається із земельної ділянки площею 2,90 умовних кадастрових гектара, яка розташована на території Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0116645, виданий на підставі розпорядження Томашпільської районної державної адміністрації № 209 від 17 вересня 1996 року на ім"я ОСОБА_3).

Даний позов ОСОБА_1 обґрунтувала наступним.

20 жовтня 1998 року в с.Велика Русава Томашпільського району померла баба позивачки ОСОБА_2.

Після її смерті залишилося спадкове майно, що складається із земельної ділянки площею 2,90 умовних кадастрових гектара, яка розташована на території Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0116645, виданий ОСОБА_3 на підставі розпорядження Томашпільської районної державної адміністрації № 209 від 17 вересня 1996 року.

Спадкоємцями першої черги спадкування за законом залишилася донька ОСОБА_2- ОСОБА_4 Григорівна-мати позивачки.

ОСОБА_4 померла 24 березня 2002 року.

За життя мати позивачки ОСОБА_5 спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_2 не оформила, хоча фактично вступила в управління майном своєї матері.

В даний час позивачка залишилася єдиним спадкоємцем після смерті своєї матері ОСОБА_4, тому звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій відносно спадщини, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на земельну частку (пай).

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не зявилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити.

Представник Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не зявився, однак голова Великорусавської сільської ради надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без представника сільської ради. Позовні вимоги визнають, не заперечують проти їх задоволення.

Відповідно ч.2 ст. 185 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося.

Суд, розглянувши заяви сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку.

Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини.

Спадщина відкрилась 24 березня 2002 року в день смерті спадкодавця ОСОБА_4. В цей час діяв ЦК УРСР (1963 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі обєкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі.

Згідно ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Ст. 5 ЗК України в редакції 1990 року визначала, що право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо спадкового майна.

Судом установлено, що 24 березня 2002 року в м.Ямпіль Вінницької області померла ОСОБА_4.

Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме земельна частка (пай), розташована на території Великорусавської сільської ради, що підтверджується довідкою сільського голови Великорусавської сільської ради, яку вона фактично прийняла після смерті своєї матері ОСОБА_2, однак в нотаріальному порядку її не оформила.

Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин)).

Відповідно до п. 5 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачена видача сертифікатів на право на земельну частку.

Згідно ст.1-2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», зі змінами станом на 02.10.2012 року, право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: - рішення суду про визнання права на земельну частку (пай)».

Згідно п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, зі змінами станом на 01.07.2014 року, сертифікат на право на земельну частку (пай) є виданим державою документом, що підтверджує наявність у особи права на земельну частку (пай). Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Маючи земельну частку (пай), її власник може вимагати виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) з видачею державного акту на право власності на землю (свідоцтва про право власності на земельну ділянку). Для виділення земельної частки (паю) в натурі потрібно, щоб її власник виявив таке бажання шляхом подання до відповідної ради заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 померла, не подавши заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі, а тому і не отримала державний акт на право власності на земельну ділянку.

Однак, сертифікат на право на земельну частку (пай) ОСОБА_2 підтверджує право її спадкоємців на земельну частку (пай), згідно отриманого покійною сертифікату на земельну частку (пай).

Отже, за наявності сертифіката на право на земельну частку, виданого на ім'я ОСОБА_2, спадкоємці успадковують право на цю земельну ділянку, що є передумовою для оформлення ними в подальшому права власності на цю земельну ділянку і отримання відповідних документів про право власності.

За наведених обставин вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на земельну ділянку є передчасною, проте за нею може бути визнано в порядку спадкування майнове право на земельний пай покійного спадкодавця.

Як вбачається із довідки сільського голови Великорусавської сільської ради, після смерті ОСОБА_2 спадкоємцем залишилася ОСОБА_4 Григорівна-донька покійної, яка спадщину не оформила, однак фактично її прийняла.

Згідно ст. 551 ЦК України (ред.. 1963 року), Якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Оскільки спадкоємець за законом ОСОБА_5 померла після відкриття спадщини своєї матері ОСОБА_2 і не встигла її прийняти, право на прийняття належної їй частки спадщини переходить до її спадкоємців по спадковій трансмісії, а саме до її доньки ОСОБА_1

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно абзацу 3 пункту 23 ПОСТАНОВИ Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

ОСОБА_6 зверталася до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини, однак нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Виходячи із узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ по успадкуванню», найпоширенішою причиною звернення до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку успадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя спадкодавця або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавця.

Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема, у випадках, коли відсутній отриманий спадкодавцем державний акт або сертифікат на земельну частку (пай) на право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, розглядаються судами з урахуванням вимоги закону та розяснень, викладених у пунктах 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суджу України від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до ст.. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (із збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на земельну ділянку або іншим правовстановлюючим документом.

Згідно довідки відділу Держгеокадастру у Томашпільському районі № 0-28-0.2-854/2-15 від 1 жовтня 2015 року, ОСОБА_3, яка померла 20 жовтня 1998 року, отримала сертифікат на земельну частку (пай), про що зроблено запис в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 321. Серія сертифікату на земельну частку (пай) ВН № 0116645. площа земельної ділянки 2,90 умовних кадастрових гектара. Сертифікат виданий на підставі розпорядження Томашпільської РДА № 209 від 17 вересня 1996 року.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину.

Як вбачається із відповідей державного нотаріуса, спадкові справи після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_2, не заведені.

Як вбачається із довідки сільського голови Великорусавської сільської ради, після смерті ОСОБА_4 спадкоємцем залишилася ОСОБА_1 Василівна-донька покійної, яка спадщину не оформила, однак фактично її прийняла.

Згідно ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясовування і дослідження інших обставин справи.

Таким чином, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 єдиний спадкоємець за законом після смерті своєї матері ОСОБА_7, яка прийняла спадщину. Тобто позивачка набула права та обовязки спадкодавця, тобто спадщина після смерті останньої належить їй, а неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на належне спадкодавцю майно, не може бути перешкодою у набутті майнового права на таке спадкове майно, майнове право на яке за ОСОБА_1 має бути визнано.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1216-1218, ч. 1 ст. 1220, ст. 1221, ч. 1 ст. 1222, ч. 1, 2 ст.ст. 1261-1276 ЦК України, статтями 15, 57-62, 64, 174, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» суд, статтями 15, 57-62, 64, 174, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 майнове право на земельну частку (пай) площею 2,90 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Великорусавської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, що залишилася після смерті її матері ОСОБА_4, яка померла 24 березня 2002 року в с.Ямпіль Ямпільського району Вінницької області (сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0116645, виданий на підставі розпорядження Томашпільської районної державної адміністрації від 17 вересня 1996 року № 209 на імя ОСОБА_3).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_8