Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1332/15 Головуючий у 1-й інстанції: Дацюк О.І.
Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Савченко О.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Кочеткової І.В.,

при секретарі: Книш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) звернувся до суду із вищевказаним позовом, який в ході розгляду справи змінював. Зазначав, що 30.12.2006 року відповідач отримала кредит у розмірі 4029,30 гривень зі сплатою 12 відсотків річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості зі строком повернення до 30.12.2007 року. Позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає договір. Посилаючись на порушення відповідачем зобов'язань за договором, Банк просив стягнути заборгованість за кредитом, яка станом на 27.02.2014 року становить 19 684,84 гривень і складається із заборгованості за кредитом - 2 627,74 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом - 15 732,20 гривень, заборгованості по комісії - 515,76 гривень, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 1 324, 90 гривень.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2014 року у позові відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачем пропущений строк позовної давності, про застосування якого просив відповідач, продавши відповідну заяву. Строк виконання грошового зобов'язання відповідно до умов кредитного договору скінчився 30 грудня 2007 року, з відповідним позовом до суду Банк звернувся тільки у березні 2014 року.

Вказані висновки суду відповідають фактичним обставинам справи і вимогам діючого законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). Договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч.1 ст. 634 ЦК України).

Із матеріалів справи вбачається, що укладений сторонами кредитний договір складається із заяви позичальника ОСОБА_3, Умов надання споживчого кредиту, а також Тарифів банку(а.с.5-9,49).

За змістом підписаної позичальником заяви, сторони погодили розмір кредиту у сумі 4029,3 грн., строк кредиту - 12 місяців, сплату відсотків у розмірі 1% у місяць на суму залишку кредиту, а при порушенні зобов'язань по погашенню кредиту - 10% за користування кредитом, умови здійснення платежів - щомісяця у період з 26 по 30 число у сумі 422,78 грн. для погашення заборгованості, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Заява також містить положення, відповідно до яких ОСОБА_3 погоджується, що заява разом із запропонованими Банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між ним та банком кредитний договір.

Статтею 627 ЦК України визначено, що свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників.

Відповідно до п.5.5 Кредитного договору(Умов надання споживчого кредиту) сторони домовились про збільшення строку позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів до п'яти років(а.с.9).

Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки.

Відповідно до ст. 259, 261 ЦК України позовні давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За нормами ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.4.4.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина 1 ст.264 ЦК України), суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати … часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Бездіяльність боржника (наприклад, не оспорювання ним безспірного списання коштів, якщо така можливість допускається за законом або договором) не свідчить про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій.

Судом встановлено, що отримані відповідачем кошти у сумі 4 029,3 грн. у межах визначеного строку позичальником у повному обсязі відповідно до умов договору повернуті не були.

Між тим, згідно заяви позичальника, вона зобов'язувалася сплачувати щомісячний платіж у сумі 433,78 грн. для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, які становили 1% у місяць на суму залишку по кредиту, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Згідно з п.3.2.2. Умов надання споживчого кредиту позичальник зобов'язується погашати кредит у порядку та строки відповідно до заяви.

Відповідно до заяви та п.4.2 Умов, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі від розміру, зазначеному у тарифах та заяві, розраховані відповідно до цього пункту Умов відсотки сплачуються позичальником окремо понад зазначену в заяві суми щомісячного платежу по кредиту, разом з несплаченим залишком попереднього щомісячного платежу.

Згідно п.4.4 Умов нарахування відсотків здійснюється в останню дату сплати відсотків, при цьому відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожен календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом - 360 днів у році. Проценти розраховуються щомісяця, за період з першої дати поточного періоду до сплати включно. Дата погашення кредиту в розрахунок не включається. Повне погашення відсотків здійснюється не пізніше дня повного погашення суми кредиту.

При цьому, як передбачено п.3.3.5 Умов, банк має право списувати кошти з поточних рахунків позичальника, згідно з п.3.2.5, за яким позичальник доручає банку списувати кошти із всіх своїх поточних рахунків у валюті кредиту або у валюті, відмінної від валюти кредиту, при настанні строків платежів, передбаченими цими Умовами та заявою, у межах належних до сплати банку сум.

Звертаючись до суду з відповідним позовом у березні 2014 року, Банк просив стягнути з відповідача, зокрема, заборгованість за кредитним договором, строк дії якого закінчився 30.12.2007 року, в загальній сумі 19 684,84 грн., а саме: заборгованість за кредитом у сумі 2 627,74 грн., заборгованість за відсотками у сумі 15 732,20 грн. , заборгованість по комісії у сумі 515,76 грн., заборгованості з пені - 1 324,9 грн., нарахування якої передбачено п.5.1 Умов в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, і який після уточнення позовних вимог 27 травня 2015 року (а.с.35) позивач обмежив нарахуваннями за один рік.

При цьому, як вбачається з наданого розрахунку та виписки з рахунку ОСОБА_3, відкритого для зарахування коштів на погашення заборгованості за кредитним договором від 30.12.2006 року, у період з 13 грудня 2010 року по 31 грудня 2010 року, тобто у межах визначеного договором 5-річного строку позовної давності, з метою погашення кредиту позивачем були списані грошові кошти з іншого поточного рахунку ОСОБА_3 на суму 4,91 грн. і 428,77 грн. відповідно (а.с.4, 47).

Оскільки списання коштів здійснювалося банком, а не вносилося боржником особисто, останній не вчиняв ніяких активних дій, які б свідчили про визнання боргу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що таке списання не можна вважати добровільним погашенням боргу за волею позичальника у розумінні ст. 264 ЦК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції строків позовної давності являються безпідставними.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2014 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: