Провадження № 22-ц/780/1679/15 Доповідач у 2 інстанції Мережко
Категорія 56 04.03.2015
УХВАЛА

Іменем України

04 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Суханової Є.М., Данілова О.М.,

При секретарі: Франюк Т.В.

Розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво- Святошинського районного суду Київської області від 19 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колумб-плюс», 3-я особа: Транспортна компанія «ОСОБА_3» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року позивачка звернулася в суд із зазначеним позовом.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 22 липня 2014 року вона придбала квиток у міжнародного перевізника KOLUMB - plus на автобус рейс Гамбург -Київ, який мав відбутися 30 липня 2014 року.

Як зазначає позивач, коли вона, 29 липня 2014 року, додзвонилася за номером НОМЕР_1, їй на німецькій мові були запропоновані різноманітні транспортні послуги, про те що а автобус в назначений день на маршрут не вийде їй не повідомили.

В назначений день, 30 липня 2014 року у 10 15 год, вона приїхала на автовокзал, де їй повідомили, що автобус на маршрут не вийде, найближчий рейс 02 серпня 2014 року, а автобус компанії «ОСОБА_3» відправився 20 хвилин тому. Оскільки, у позивача 01 серпня 2014 року розпочиналася практика в університеті НУБіП, в якому вона навчається, вона скористалася порадою наздоганяти автобус перевізника «ОСОБА_3», і на автомобілі колеги, доїхала від Гамбурга до Берліна, заплативши 280 євро водію. Водії автобуса відмовлялися дочекатися її на найближчий зупинці.

Позивач вважає, що перевізник не виконав обумовлену у квитку послугу (перевезення її від Гамбурга до Києва), чим порушив її права споживача і завдав матеріальної шкоди.

Крім того, позивачу завдана моральна шкода, яка полягала у суттєвих емоційних стражданнях, пов'язаних з невиконанням договору про надання послуг, поглиблених відсутністю будь-якої інформації про причини невиконання своїх зобов'язань за договором. У неї погіршився стан здоров'я, виникла тривога, чи зможе вона перетнути кордон, оскільки квиток знаходився у водіїв автобуса.

Свої та своїх рідних моральні страждання, позивач оцінює у 4 000 грн.

В рахунок матеріальної шкоди позивачка просить стягнути з відповідача 280 євро, моральної шкоди - 3 000 грн, звільнити її від сплати судового збору.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 січня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, просила рішення скасувати, та вимоги задовольнити в повному обсязі. В апеляційній скарзі зазначала, що вона не отримала своєчасної інформації щодо скасування рейсу, та придбання для неї квитка на інший рейс, на що вона згоди не давала, і що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_1 придбала у перевізника ТОВ «KOLUMB - plus» квиток АВ №002300 на 30 липня 2014 року вартістю 1080 грн за маршрутом Гамбург-Київ, на автобус SUKР 999 компанії Бус Лайнс (Германія) (а.с. 7).

Як видно із тексту позовної заяви, ОСОБА_1, 29 липня 2014 року дзвонила по телефону 017 149 029 92( цей же телефон вказаний на квитку, придбаному ОСОБА_1, як телефон автобуса) і на німецькій мові пропонували різноманітні транспортні послуги. Доказів, відповідно до 60 ЦПК України, що їй не повідомили про скасування рейсу 30 липня 2014 року ОСОБА_1 не надала ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов'язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов'язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Відповідно до ст. 911 ЦК України пасажир має право: одержати місце у транспортному засобі згідно з придбаним квитком; провозити з собою безоплатно одну дитину віком до шести років без права зайняття нею окремого місця; купувати для дітей віком від шести до чотирнадцяти років дитячі квитки за пільговою ціною; перевозити з собою безоплатно ручну поклажу у межах норм, встановлених транспортними кодексами (статутами); зробити не більше однієї зупинки в дорозі з подовженням строку чинності проїзних документів (квитка) не більше ніж на десять діб, а в разі хвороби - на весь час хвороби; відмовитися від поїздки, повернути квиток і одержати назад повну або часткову вартість квитка - залежно від строку здавання квитка згідно з правилами, встановленими транспортними кодексами (статутами); отримувати повну та своєчасну інформацію про час та місце відправлення транспортного засобу за вказаним у транспортному документі (квитку) маршрутом. Пасажир може мати також інші права, встановлені цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

По прибуттю на автовокзал 30 липня 2014 року, ОСОБА_1 дізналася, що її рейс скасований з технічних причин, і найближчий рейс цієї компанії 02 серпня 2014 року, що її не влаштувало.

Як видно із пояснень суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3, автобус транспортної компанії «ОСОБА_3» виконував рейс Гамбург -Київ 30 липня 2014 року. До списку пасажирів була внесена ОСОБА_1, яка своєчасно не прибула до автовокзалу, додзвонитися до пасажирки за вказаним телефоном не змогли, і почекавши 30 хвилин пасажирку, автобус виїхав о 10:00 год за маршрутом. Через годину передзвонила ОСОБА_1, щоб дізнатися де автобус. Водії повідомили ОСОБА_1, що вони направляються до Берліну, однак зупинятися і чекати її на автобані відповідно до вимог німецьких законів вони не можуть. У м. Берліні пасажирка сіла в автобус і продовжувала поїздку до м. Києва (а.с. 40-47).

Відповідно до пояснень ТОВ «KOLUMB - plus», з технічних причин рейс Гамбург - Київ 30 липня 2014 року було відмінено та перенесено рейс на 02 серпня 2014 року. Через відмову ОСОБА_1 їхати іншою датою, на її ім'я відповідач 28 липня 2014 року придбав квиток іншого перевізника «ОСОБА_3». Дана обставина підтверджується листом товариства, адресованого Міністерству інфраструктури України, копією квитка ОСОБА_3, запит від 28 липня 2014 року на бронювання квитка ( а.с. 35-38)

Відповідно до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення пасажирів і багажу, вчиненої 01 березня 1973 року в м. Женеві, ратифікованою 15 грудня 2004 року ( далі - Конвенція) : перевізник несе відповідальність за збиток, пов'язаний зі смертю, тілесними ушкодженнями чи нанесенням будь-якої іншої шкоди фізичному або психічному здоров'ю пасажира в результаті події, пов'язаної з перевезенням, і яка мала місце або під час перебування пасажира в транспортному засобі, або під час його посадки чи висадки, або у зв'язку з завантаженням чи відвантаженням багажу. Перевізник звільняється від цієї відповідальності, якщо причиною події стали обставини, яких перевізник, незважаючи на вжиття заходів, необхідних у такому конкретному випадку, не міг уникнути і наслідкам яких він не міг запобігти.

Перевізник не може посилатися, щоб скласти з себе відповідальність, ні на фізичні чи психічні вади водія, ні на пошкодження чи несправність транспортного засобу, ні на провину особи, у якої був орендований транспортний засіб, чи осіб, за яких вона, відповідно до статті 4, несла б відповідальність, якби вона сама була б перевізником.

Статтею 12 Конвенції встановлено, що з урахуванням пункту 1 статті 13 суд, який розбирає справу, відповідно до національного законодавства місця розташування такого суду, включаючи норми колізійного права, визначає розмір збитку, який підлягає відшкодуванню у зв'язку зі смертю, пораненням чи нанесенням будь-якої іншої шкоди фізичному чи психічному здоров'ю пасажира, і які особи мають право на відшкодування збитку.

Відповідно до ст. 17 Конвенції перевізник звільняється цілком або частково від відповідальності, яка випливає з цієї Конвенції, у тій мірі, в якій збиток виник з вини пасажира чи в результаті такої його поведінки, яка не відповідає нормальній поведінці пасажира. Якщо перевізник несе відповідальність за збиток, але заподіянню цього збитку сприяла своїми діями або упущеннями третя особа, перевізник відповідає за весь збиток, маючи, проте, можливість подавати позов на цю третю особу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до норм ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодування в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Виходячи зі змісту вимог законодавства, при вирішенні вказаного спору підлягала обов'язковому встановленню наявність саме такої шкоди; протиправна, винна поведінка у формі дій або бездіяльності відповідача; причинний зв'язок між діями або бездіяльністю відповідача та наслідками, у вигляді шкоди, що були заподіяні позивачеві.

За змістом ст.22 Закону України «Про захист прав споживача» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Вірним є висновок суду першої інстанції, що відповідач виконав свої обов'язки щодо повідомлення позивача про скасування рейсу та придбання квитка на інший рейс, і що позивачем не подано суду належних і допустимих доказів, що неправомірними діями відповідача їй була заподіяна матеріальна та моральна шкода, оскільки позивач понесла матеріальні витрати з власної ініціативи, а не з вини відповідача, а тому суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Висновок суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог відповідає матеріалам справи і вимогам закону.

Доводи позивача про неправильне встановлення судом обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону, тому до уваги не приймаються. Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що у квитку перевізника «ОСОБА_3» були невірно зазначені дані позивача, що могло спричинити проблеми при перетині кордону, є безпідставними, оскільки позивач саме на цьому автобусі повернулася до м. Києва, і будь-яких доказів щодо проблем перетину кордону позивач не надала. Доводи, що суд упереджено ставився до показів свідка також є безпідставними, оскільки суд дав оцінку показам свідка, жодних зауважень до журналу судового засідання від позивача не надходило.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, тому колегія суддів, відповідно до ст. 303 ЦПК України, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313- 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: