22-ц/775/1179/2015(м)
Головуючий у 1 інстанції: Доценко С.І.
Суддя-доповідач: Попова С.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

08 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуюч1ого Попової С.А.,

суддів Биліна Т.І., Кочегарової Л.М.,

при секретарі Герасимовій Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Зеленоярська сільська рада Володарського району Донецької області, ОСОБА_4, Відділ Держземагенства у Володарському районі Донецької області, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та заборону використання земельної ділянки для в'їзду та проїзду за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Володарського районного суду Донецької області від 18 вересня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із даним позовом до ОСОБА_3, уточнивши редакцію позовних вимог в подальшому (а.с. 231-232), посилалась на наступі обставини. Позивач є власницею 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, і земельної ділянки площею 0,0322га, наданої для будівництва та обслуговування будинку. До весни 2013 року проїзд до своєї земельної ділянки здійснювався нею по землі загального користування з боку квартири № 2 з заїздом з АДРЕСА_1, яка проходить між належними на праві власності земельними ділянками ОСОБА_3 За узгодженням колишніх співвласників будинку були встановлені ворота на в'їзді, ворота замінені в 2012 році. А згодом ОСОБА_3 встановив ще нові ворота, спочатку надавши всім ключі. А у березні 2013 року відповідач самостійно закрив ворота на додатковий замок, кажучи про небажання проїзду інших співвласників будинку через його двір, і збудував огорожу (паркан) на межі цієї ділянки загального користування із земельною ділянкою ОСОБА_4 У зв'язку з тим, що ОСОБА_3 перекрив можливість позивачу користуватись цією земельною ділянкою шириною 3 метри, що належить Зеленоярській сільській раді, для проходу (заїзду) на свою земельну ділянку, за відсутності в неї іншої дороги для проїзду до квартири, окрім об'їзної ґрунтової дороги, просила усунути перешкоди з боку відповідача в користуванні належною їй земельною ділянкою для будівництва та обслуговування квартири № 2 шляхом зобов'язання ОСОБА_3 знести самовільно збудовані ворота та огорожу по АДРЕСА_1, будинок АДРЕСА_1 та заборонити користування проходом по землі Зеленоярської сільської ради від квартири № 2 до квартири № 3 для в'їзду та проїзду і знаходження на ньому транспортних засобів.

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 18 вересня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Усунуті перешкоди в користуванні ОСОБА_2 належною їй на праві власності земельною ділянкою для обслуговування квартири АДРЕСА_1 з боку власника квартири № 3 цього ж будинку ОСОБА_3, з відновленням порядку користування, який існував до 18.07.2011р., шляхом зобов'язання ОСОБА_3 не чинити перешкоди землевласнику ОСОБА_2 для її проходу на її земельну ділянку через земельну ділянку, належну Зеленоярській сільській раді, з боку АДРЕСА_1 вздовж квартири № 3 до квартири АДРЕСА_1 та зобов'язати знести самовільно збудований паркан на межі землекористування ОСОБА_3 з ОСОБА_4, в межах, що перекривають прохід по земельній ділянці Зеленоярської сільської ради від АДРЕСА_1 вздовж квартири ОСОБА_3 № 3 до квартири ОСОБА_2 № 2. В задоволенні решти позову відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 243,60грн.

Додатковим рішенням цього ж суду від 28 жовтня 2015 року за заявою ОСОБА_2 їй відшкодовано сплачений частково судовий збір по заяві про забезпечення доказів в розмірі 60,90грн.; в стягненні решти судових витрат - відмовлено (т. 2 а.с. 50-52).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення змінити, задовольнивши її позов в повному обсязі зобов'язанням відповідача знести ворота, встановлені при в'їзді з АДРЕСА_1 на земельну ділянку, яка належить Зеленоярській сільській раді, що є проходом для співвласників будинку АДРЕСА_1, заборонити в'їзд, проїзд та знаходження транспортних засобів на даній земельній ділянці.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального і процесуального права, просив рішення скасувати, ухваливши нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5, який підтримав доводи скарги довірительки і заперечував проти скарги відповідача, пояснення відповідача ОСОБА_3 і його представника ОСОБА_6, представника Зеленоярської сільської ради - Юзвінкевича М.В., які підтримали доводи скарги відповідача і заперечували проти скарги позивача, розглянувши справу відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України у відсутність повідомлених про дату і час розгляду справи позивача ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_4 і представника Відділу Держземагенства у Володарському районі, від яких надійшли заяви про вирішення справи у їх відсутність (т. 2 а.с. 86, 87-88), дослідивши письмові матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а скарга відповідача - відхиленню, з наступних підстав.

Як встановлено судом і це підтверджено матеріалами справи, будинок АДРЕСА_1, є одноповерховим багатоквартирним будинком, що складається із 4 квартир, власниками яких на момент розгляду справи є: квартира № 1 - ОСОБА_8, 1/2 частина квартири № 2 - ОСОБА_2 власник з 02.11.2010р. (частка квартири придбана у ОСОБА_9); 1/2частина квартири № 2 - ОСОБА_4 (частка квартири придбана у ОСОБА_9); квартира № 3 - ОСОБА_3 власник з 18.07.2011р. (квартира придбана у ОСОБА_10); квартира № 4 - власник ОСОБА_11 (т. 1 а.с. 7, 76),

Всі співвласники будинку № 4 є власниками земельних ділянок, що надані для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель: ОСОБА_2 власник земельної ділянки площею 0,0322га кадастровий НОМЕР_1 - з 02.09.2011 року (попередній землевласник ОСОБА_9); ОСОБА_3 власник 2 земельних ділянок площею 0,0491га кадастровий НОМЕР_2 та площею 0,0391га кадастровий НОМЕР_3 з 01.11.2012 року (попередній землевласник ОСОБА_10); ОСОБА_4 і ОСОБА_9 власники земельних ділянок загальною площею 0,078га кадастрові НОМЕР_4 і НОМЕР_5 (т. 1 а.с. 8, 73, 75-79, 80, 112-129).

За місцем розташування земельних ділянок на місцевості суміжними землекористувачами є: ОСОБА_2 і ОСОБА_4; ОСОБА_4 і ОСОБА_3 Позивач і відповідач не є суміжними землекористувачами (т. 1 а.с. 48).

Земельна ділянка розмірами 3,0м х 26,36м = 79,1кв.м., що належить Зеленоярській сільській раді, знаходиться в складі земель житлової та громадської забудови с. Федорівка Зеленоярської сільської ради Володарського району Донецької області і є прибудинковою територією будинку АДРЕСА_1; місце розташування цієї ділянки як прохід між земельними ділянками ОСОБА_3 площами 0,0491га і 0,0391га.

Задовольняючи позов в частині усунення позивачці перешкоди у користуванні земельною ділянкою на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1, що належить Зеленоярській сільській раді, суд встановив, що ОСОБА_3 безпідставно забрав собі до подвір'я цю ділянку загального користування, перекривши існуючий до отримання ним права власності прохід з дороги по вул. Лісній до будинку парканом - з однієї сторони, і зачиненими воротами, ключів від яких позивач не має - з другої сторони. На підставі цього суд дійшов до висновку про необхідність усунення такої перешкоди з метою захисту прав іншого землекористувача цією ділянкою - ОСОБА_2 шляхом зобов'язання відповідача знести цей паркан, відновивши порядок користування, який існував до 18.07.2011р.

Виходячи з норм протипожежної безпеки, суд відмовив в задоволенні вимог про заборону користування цим проходом для в'їзду та проїзду і знаходження на ньому транспортних засобів.

Відмовляючи в частині знесення воріт, суд мотивував прийняте рішення їх зведенням по узгодженню колишніх співвласників будинку у 2007 році і переобладнанням воріт у 2012 році.

З такими висновками суду в повному обсязі погодитись не можна, зважаючи на наступне.

За змістом положень ч. 3 ст. 42 ЗК України порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

За положеннями п. «б» ст. 5 ЗК України земельне законодавство базується на принципі забезпечення рівності права власності на землю громадян.

Відповідно до п. «г», «е» ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодуванням завданих збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав (п. «а»); відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (п. «б») тощо.

Як з'ясовано, за своїми технічними характеристиками земельна ділянка, належна Зеленоярській сільській раді шириною 3 метри площею 79,1кв.м., що протягнулась з АДРЕСА_1 між земельними ділянками ОСОБА_3, є проходом. Цим проходом, як не заперечується сторонами, користувалась ОСОБА_2, принаймні коли стала власником квартири № 2, для потрапляння до своєї квартири і на свою власну земельну ділянку через земельну ділянку ОСОБА_4 за відсутності заперечень останнього.

Втім, на межі цієї ділянки загального користування з межею ОСОБА_4 ОСОБА_3 влаштовано огородження (паркан), тобто перекриття названого проходу, без узгодження з ОСОБА_2, як іншим рівним за правом землекористувачем щодо цієї ділянки, що створило перешкоду позивачеві дістатись до своєї ділянки з АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про усунення такої перешкоди способом зобов'язання відповідача знести огородження (паркан) з відновленням порядку землекористування, який існував до придбання ОСОБА_3 18.07.2011р. квартири АДРЕСА_1, виходив з того, що відповідач безпідставно забрав собі до подвір'я цю ділянку загального користування, перекривши її парканом, вірно вмотивував рішення в цій частині положеннями ст. 152 Земельного кодексу України. З огляду на зібрані у справі докази, колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони вказують на порушення права позивача на користування вказаною земельною ділянкою, що перебуває у загальному користуванні всіх співвласників будинку АДРЕСА_1.

Заперечення ОСОБА_3 проти позову ОСОБА_2 в частині існування огорожі на час придбання позивачем своєї квартири не може бути передрішуючим фактором для відмови у позові, оскільки, як встановлено, такий паркан зведений відповідачем взагалі не на своїй власній земельній ділянці, а на межі ділянок інших осіб - ОСОБА_4 і Зеленоярської сільської ради, що зашкоджує доступу позивача на свою ділянку.

Встановлення відповідачем цього паркану не грунтується на положеннях ч. 1 ст. 106 ЗК України, як помилково вважає відповідач.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позову в частині знесення воріт, суд, хоча й констатував, що через ворота з боку АДРЕСА_1 позивачеві пройти неможливо, бо вона не має ключів від замків, але ж визначив за вирішальну обставину те, що старі ворота зводились по узгодженню колишніх співвласників будинку у 2007 році і були переобладнані у 2012 році.

Але ж колегія суддів погодитись з такими висновками суду не може, оскільки це не відповідає положенням матеріального закону і при такому розв'язанні спору його наслідки не є повним захистом права позивача, які, як встановлено, порушені.

Згідно із матеріалами справи і поясненнями сторін в суді апеляційної інстанції, з 2007 року на в'їзді з АДРЕСА_1 до будинку № 4 були встановлені ворота по узгодженню всіх співвласників, в 2012 році ворота переобладнані, а згодом ОСОБА_3 встановлені нові ворота із додатковими замками, ключі від яких ОСОБА_2 не надані, як не заперечував відповідач.

По відношенню до вказаної спірної земельної ділянки, належної Зеленоярській сільській раді, позивач ОСОБА_2 і відповідач ОСОБА_3 є рівними за обсягом своїх прав землекористувачами.

Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства тощо.

Зміст поняття «добросусідства», втілений у положеннях ч. 3 ст. 103 ЗК України, зокрема, власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них.

Проте, доказів того, що ОСОБА_3 узгодив із співвласником будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 встановлення воріт на цій ділянці не надано.

Наявність зачинених на замок воріт дає можливість відповідачеві, як погоджується колегія суддів із доводами апеляційної скарги позивача, регулювати на свій розсуд доступ на земельну ділянку спільного користування для інших співвласників будинку АДРЕСА_1, в т.ч. позивача.

Факт відсутності у ОСОБА_2 ключів від додаткового замку воріт призводить до фактичної неможливості користуватись частиною загальної земельної ділянки, перекритої на власний розсуд і одноособово ОСОБА_3 з обох сторін: зі сторони заїзду з АДРЕСА_1 воротами, а з боку квартир № 2 і № 3 - парканом. Це суперечить положенням ч. 3 ст. 42 ЗК України і є перешкодою, створеною відповідачем, до потрапляння співвласника будинку АДРЕСА_1.

На даний час проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0100га для обслуговування ОСОБА_3 будинку, в числі якої спірна земельна ділянка загального користування, розроблений за дозволом Зеленоярської сільскої ради в рішенні № 6/43-356 від 29.07.2014р. (т. 1 а.с. 162), перебуває в стадії, визначеній ч. 7 ст. 118 ЗК України, і не погоджений в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Тобто на сьогодення статус спірної земельної ділянки - ділянка загального користування для співвласників будинку АДРЕСА_1.

Враховуючи положення ч.ч. 9, 10 ст. 79-1 ЗК України, яка регламентує те, що земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї, відповідач, щодо якого не ухвалювалось рішення про затвердження землевпорядної документації і не відбулась державна реєстрація земельної ділянки площею 0,0100га у Державному земельному кадастрі і державна реєстрація речових прав на цю земельну ділянку, - не набув право одноособового розпорядження спірною частиною земельної ділянки, в тому числі її відгородження парканом і воротами.

В своїх запереченнях в апеляційному суді Зеленоярська сільська рада (т. 2 а.с. 115-116) зазначає, що наданим ОСОБА_3 дозволом на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку площею 0,0100га узгоджено встановлення відповідачем воріт і інші власники квартир будинку АДРЕСА_1 ніяких претензій до відповідача не мають.

Але з такими доводами колегія суддів погодитись не може, оскільки такі посилання не відповідають дійсності, бо рішення про огорожу земельної ділянки загального користування воротами не втілено в будь-якому розпорядчому акті ради або її виконавчого органу, а позивач ОСОБА_2 безпосередньо має претензії до відповідача, який створює зачиненими воротами перешкоди в користуванні цією частиною ділянки.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_2 в даній частині, ОСОБА_3 підтверджує встановлення ним нових воріт із їх зачиненням на замок задля зберігання власності і зазначає можливість проїзду-заїзду ОСОБА_2 до своєї квартири № 2 з грунтової дороги з північно-західного боку з АДРЕСА_1. Разом з тим, не заперечував, що раніше, позивач використовувала цю частину спірної земельної ділянки для потрапляння до своєї ділянки, доки відносини сторін не зіпсувались.

Висновки судової будівельно-технічної експертизи № 33 від 25.5.2012р., в поєднанні із правовстановлюючими документами сторін, третіх осіб щодо земельних ділянок, що примикають до будинку АДРЕСА_1, фотоматеріали і план кадастровой зйомки (т. 1 а.с. 146-149, 191-197), а також надані Зеленоярською сільською радою матеріали до суду апеляційної інстанції (т. 2 а.с. 122-124), вказують на те, що спірна земельна ділянка на момент звернення позивача до суду і на сьогодення є ділянкою загального користування. Тому доводи апеляційної скарги відповідача щодо неповноти кадастрової зйомки не впливають на рішення суду першої інстанції в частині самовільного відгородження ОСОБА_3 парканом земельної ділянки ОСОБА_4 від земельної ділянки Зеленоярської сільської ради і подальше її перекриття з АДРЕСА_1 воротами із замками, що зашкоджує правам позивача.

При проведенні вищевказаної експертизи визначені 3 варіанти під'їзних шляхів для ОСОБА_2, які не спростовані відповідачем у передбачений законом процесуальний спосіб: проїзд з АДРЕСА_1 за умови збільшення ширини проїзду до 3,5м (південна сторона); проїзд з існуючої ґрунтової дороги, за умови збільшення ширини проїзду до 3,5м (північна сторона); проїзд уздовж існуючого паркану за умови створення проїзду, задовольняючого вимогам нормативних актів (північно-західна сторона) (т.1 а.с. 194).

Але ж право визначати спосіб потрапляння до своєї земельної ділянки і квартири належить позивачеві в тих межах, що не суперечать правам інших осіб. Так, прохід по спірній земельній ділянці для ОСОБА_2 з правової точки зору на даний час не є забороненим і таким, що порушує права інших землекористувачів. Тому позивач вправі сподіватись на належне користування своїми правами щодо спірної земельної ділянки.

Враховуючи викладене, рішення суду в частині відмови у знесенні воріт при в'їзді, які перекривають доступ до землі загального користування Зеленоярської сільської ради, як встановлено матеріалами справи і не спростовано відповідачем, підлягає скасуванню, як таке, що порушує право на користування цією ділянкою ОСОБА_2, як співвласника будинку АДРЕСА_1, до якого і належить спірна ділянка. З ухваленням нового рішення в порядку ст. 309 ЦПК України про задоволення позову ОСОБА_2 в наведеній частині треба усунути виниклі для позивача перешкоди способом захисту зобов'язального характеру: зобов'язати ОСОБА_3 знести металеві ворота, встановлені при в'їзді з АДРЕСА_1 на земельну ділянку, яка належить Зеленоярській сільській раді, що є проходом для співвласників будинку АДРЕСА_1.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо неповноти судового розгляду, що полягає у невідображенні проходу до господарської будівлі-сараю 1.4.6, який раніше перебував у загальному користуванні сторін, і факт його приватизації колишнім власником квартири № 2 ОСОБА_9 (батько ОСОБА_2) не стосуються предмету спору - землекористування спірною земельною ділянкою.

Не підлягає задоволенню, як правильно визначився суд першої інстанції, вимога позивача про заборону на спірній ділянці в'їзд і виїзд транспортних засобів, а також їх знаходження на цьому проході, як адресована необмеженому колу осіб, так і ОСОБА_3, який має рівні із позивачем права на користування цією часткою земельної ділянки. Обраний в даній частині спосіб захисту не відповідає положенням ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦК України і порушує баланс прав сторін, задекларований в п. «б» ст. 5 ЗК України. Доказів про те, що ОСОБА_3 ставив транспортний засіб і це створювало ОСОБА_2 перешкоди не здобуто ані в суді першої інстанції, ані в апеляційному суді.

Доводи апеляційної скарги позивача в цій частині не є обгрунтованими. Тому рішення в даній частині підлягає залишенню без змін.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на процесуальне порушення у вигляді незадоволення клопотання його представника про відкладення розгляду справи для участі відповідача в судових дебатах не є слушними, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, судове засідання 10.09.2015р. було відкладено саме за клопотанням представника відповідача ОСОБА_12 для забезпечення ознайомлення ОСОБА_3 із уточненими вимогами позивача і узгодження правової позиції із довірителем - суд задовольнив таке клопотання (т. 2 а.с. 2, 3).

Відповідно до ч. 5 ст. 76 ЦПК України вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі.

Зважаючи на наведену норму, наявну розписку представника відповідача про дату і час наступного судового засідання, призначеного на 18.09.2015р. (т. 2 а.с. 5), вважається, що про час розгляду справи обізнаний і відповідач. За таких обставин, колегія суддів не може погодитись із доводами відповідача про порушення його процесуальних прав.

Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України, зважаючи на наслідки апеляційного перегляду, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені нею витрати з оплати судового збору за подачу апеляційної скарги 267,96грн. (т. 2 а.с. 20, 58).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Володарського районного суду Донецької області від 18 вересня 2015 року в частині відмови ОСОБА_2 в задоволенні позову про знесення воріт, встановлених при в'їзді на земельну ділянку загального користування співвласників будинку АДРЕСА_1 - скасувати і в цій частині позов задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_3 знести встановлені металеві ворота, що розташовані при в'їзді на земельну ділянку загального користування Зеленоярської сільської ради до будинку АДРЕСА_1, що перекривають прохід ОСОБА_2 до належної їй на праві власності квартири № 2 в цьому будинку - зі сторони АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені витрати з оплати судового збору 267 (двісті шістдесят сім) гривень 96 копійок.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий С.А. Попова

Судді Т.І. Биліна

Л.М.Кочегарова