АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/355/15 Доповідач - Храпак Н.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

при секретарі - Баляс Т.І., Коваль О.І.

з участю сторін - позивача ОСОБА_1,

представника апелянта ОСОБА_2 -

ОСОБА_3 та представника

відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 26 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

в серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення стягнення боргу в сумі 30000 дол. США. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 3 квітня 2007 року вона позичила під розписку своїй дочці ОСОБА_4 вказані кошти, які були спрямовані на погашення кредиту у ПАТ "Укрсоцбанк" і виплату вартості квартири АДРЕСА_1, яка є об'єктом спільного майна подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 25 червня 2014 року позивачка звернулась до ОСОБА_6 з вимогою про повернення коштів, однак остання її не задовольнила, пославшись на неплатоспроможність.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26 січня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_4, ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 30000 дол. США, що станом на 18.08.2014 року становить 392 тис. 100 гривень (100 доларів США становить 1307,33 гривні) та стягнуто сплачений судовий збір 3654 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушено норми матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційної скарги не визнала, вказавши, що рішення суду вважає законним та обґрунтованим.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представник ОСОБА_4 апеляційної скарги не визнав, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що кошти отримані ОСОБА_4 згідно договору позики від 3 квітня 2007 року, були використані в інтересах сім'ї, а саме, для погашення заборгованості за кредитним договором для забезпечення якого було передано квартиру АДРЕСА_1. Саме тому вищевказаний договір позики створює обов'язки як для ОСОБА_4, так і для ОСОБА_2

Однак, повністю з таким висновком суду колегія суддів погодитися не може, оскільки судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а це у відповідності до ст. 309 ч. 1 п. 1 ЦПК України є підставою для скасування рішення і ухвалення нового.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз'яснено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен довести своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього з метою правильного застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа.

Як вбачається з оригіналу розписки, що ОСОБА_4 3 квітня 2007 року позичила у своєї матері ОСОБА_1 30 000 дол. США для купівлі квартири. Жодних доказів того, що ОСОБА_2 надавав у письмовій чи будь-якій іншій формі згоду на укладення договору позики судом не здобуто.

Відповідно до частин 2, 3, 4 ст. 65 Сімейного кодексу України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Таким чином, із аналізу зазначених норм права вбачається, що обов'язки для другого з подружжя створюються, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї і наявність письмової згоди одного із подружжя при укладені другим із подружжя договору, який виходить за межі дрібного побутового.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2013 року № 6-163цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Як видно з розписки, що вказаний договір позики виходить за межі дрібного побутового. В матеріалах справи відсутня у письмовій чи будь-якій іншій формі згода ОСОБА_2 на укладення вищевказаного договору позики. Як ствердив в судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, що його довірителю взагалі невідомо про факт укладення даного договору позики.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення Тернопільського міськрайонного суду від 26 січня 2015 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та судового збору слід скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 30000 доларів США та судового збору відмовити.

В решті рішення Тернопільського міськрайонного суду від 26 січня 2015 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

Вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 26 січня 2015 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та судового збору скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 30000 доларів США та судового збору відмовити.

В решті рішення Тернопільського міськрайонного суду від 26 січня 2015 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Н.М. Храпак