АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Ремеза В.А.

за участю секретаря Видюкової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2015 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року позивач звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Сплативши судовий збір, згідно чинного законодавства.

В обґрунтування позову зазначивши, що 03 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем ОСОБА_2 був укладений Кредитно-заставний договір №DNGCAE00000037 у розмірі 8846,86 доларів США. Відповідно до умов кредитно-заставного договору №DNGCAE00000037 від 03 квітня 2008 року відповідач ОСОБА_2О, передала у заставу банку рухоме майно, а саме: автомобіль марки BMW 325і, 1993 року випуску, кузов WBACC21010FG32758, державний номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2 на праві власності.

Позичальник зобовязання за кредитним договором не виконує, в звязку з чим станом на 28 листопада 2014 року виникла заборгованість в розмірі 34354,03 доларів США, яку позивач, а також судові витрати просив стягнути з відповідача.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2015 року відмовлено у задоволені позовних вимог.

У апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки вважає, що рішення першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як убачається з матеріалів справи, 03 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем ОСОБА_2 було укладено Кредитно-заставний договір №DNGCAE00000037 на суму 8846,86 доларів США.

Відповідно до умов кредитно-заставного договору №DNGCAE00000037 від 03 квітня 2008 року відповідач ОСОБА_2 передала у заставу банку рухоме майно, а саме: автомобіль марки BMW 325і, 1993 року випуску, кузов WBACC21010FG32758, державний номерний знак НОМЕР_1, який належить їй на праві власності.

Судом встановлено та визнається сторонами по справі, що зобовязання за кредитним договором відповідачем ОСОБА_2 до 03 квітня 2009 року виконувалися належним чином і лише з 03 квітня 2009 року виникла заборгованість по кредитному договору, у звязку з чим 30 жовтня 2009 року відповідачем було оформлено довіреність на продаж автомобіля та передано автомобіль для реалізації.

Пунктом 13.3.2 Договору сторони погодили, що договір купівлі-продажу Предмета Застави укладається Банком від імені позичальника і є юридичною підставою для набуття покупцем права власності на Предмет Застави. Протягом 10 днів з моменту продажу Предмета Застави, банк зобовязується надати Позичальнику письмовий звіт про результати продажу.

Крім того, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2011 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави задоволені в повному обсязі.

Крім того, судом також встановлено, що автомобіль BMW 325і було реалізовано 25 грудня 2014 року.

Доказів того, що відповідача, згідно до умов кредитного договору, повідомляли про результати продажу предмета застави - автомобіля не надано.

Заборгованість, станом на 28 листопада 2014 року становить 34 354,03 доларів США, яка складається з наступного: 8332,39 доларів США заборгованість за кредитом, 2148,98 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 445,66 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 21775,18 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором; 16,71 доларів США штраф (фіксована частина); 1635,11 доларів США штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором.

Саме умовами кредитно-заставного договору №DNGCAE00000037 від 03 квітня 2008 року сторони погодили строки позовної давності у 5 років (п.14.11).

Судом встановлено, що останню оплату по кредиту ОСОБА_2 було здійснено 28 квітня 2009 року. Сторонами погоджено щомісячне погашення кредиту.

Представником позивача було надано інформацію щодо продажу автомобіля 25 грудня 2014 року, вже після звернення позивача до суду з даним позовом.

Позивачем надано розрахунок заборгованості станом на 28.11.2014 без урахування продажу автомобіля.

На виконання ухвали суду апеляційної інстанції позивачем надано довідку щодо реалізації заставного майна.

За кредитно-заставним договором №DNGCAE00000037 від 03 квітня 2008 року було здійснено реалізацію предмета застави автомобіля BMW 325і, який було реалізовано 25 грудня 2014 року. Сума від реалізації складає 3804,48 доларів США, що складає 59996,64 грн. за курсом НБУ 15,77 грн., яка була розподілена наступним чином:

-25 грудня 2014 року 1902,24 долари США на погашення тіла кредиту;

-25 грудня 2014 року 458, 94 долари США на погашення пені;

-25 грудня 2014 року 1 381,03 долари США на погашення штрафів відповідно до п.14;

-25.12.2014 року 62,27 долари США витрати пов»язані з підготовкою авто до продажу та інші збитки до п.6.2.7.; п.6.2.18.1.; п.7.1.4.; п.7.1.5.

Та надано виписку з особового рахунку відповідача за період з 03.04.2008 року по 21.10.2015 року.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З вимогою про захист свого цивільного права або інтересу особа може звернутися до суду у межах строку позовної давності (ст. 256 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Статтею 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

За правилами визначення початку перебігу позовної давності, визначеними ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Саме умовами кредитно-заставного договору №DNGCAE00000037 від 03 квітня 2008 року сторони погодили строки позовної давності у 5 років (п.14.11). Належних доказів у обгрунтування своїх заперечень відповідачем суду не надано. Крім того, позивач у червні 2009 року звертався з вимогами до відповідача про звернення стягнення на предмет застави і рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2011 року, яке набрало законної сили, позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 були задоволені у повному обсязі. Дану справу було оглянуто в ході розгляду у суді апеляційної інстанції. Зазначені дії позивача свідчать про те, що строк давності за даними відносинами переривався, а тому, звернення його з вимогами у листопаді 2014 року здійснено в межах п»ятирічного строку позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у повному обсязі суд першої інстанції виходив лише з недоведеності позивачем своїх заявлених вимог. Однак, із зазначеним висновком суду першої інстанції погодитись не можливо, оскільки, саме відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

З розрахунку заборгованості, який міститься в матеріалах цивільної справи № 2-1779/2011, убачається, що сума заборгованості 17637,18 дол. США була розрахована станом на 20 квітня 2011 року.

Станом на 28.11.2014 року заборгованість за кредитом склала вже 34 354,03 дол. США, яка складається: з 8 332,39 долари США заборгованість за кредитом; 2148,98 долари США заборгованість по процентам за користування кредитом; 445,66 долари США заборгованість по комісії за користування кредитом; 21775,18 долари США пеня за несвоєчасність виконання зобов»язання за договором; штрафи: 16,71 долар США фіксована частина; 1635,11 долари США процентна складова.

Після реалізації транспортного засобу заборгованість за тілом кредиту склала 6 430,15 дол. США; штрафи: 16,71 дол. США (фіксована), 254,08 дол. США (% складова), пеня 21 316,24 долари США. Загальна сума боргу склала 30 549,55 дол. США, що еквівалентно 453,939,67 грн. за курсом НБУ 14,96 грн.

Зазначені обставини підтверджуються розрахунком заборгованості, випискою з рахунку.

Умовами п.13.7 кредитно-заставного договору передбачено, що непогашена від реалізації заставного майна сума становить заборгованість Позичальника перед Банком, яка негайно належить до сплати Банку.

Оскільки, у повному обсязі заборгованість за кредитним договором позичальником сплачена не була, Банк відповідно до умов вищевказаного договору продовжив нарахування процентів, комісії та пені, що не суперечить умовам кредитного договору, а тому вимоги Банку щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості відповідають вимогам чинного законодавства та умовам укладеного між сторонами договору.

У той же час, колегія суддів не може погодитися з розміром заборгованості, виходячи з наступного.

Як убачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, після реалізації автомобіля станом на 25 грудня 2014 року заборгованість за тілом кредиту дорівнювала 6 430,15 доларів США. Також, колегія погоджується з розміром заборгованості за процентами у сумі 2 148,98 доларів США та по комісії у розмірі 445,66 доларів США.

Умовами п.п. 14.2, 14.3 кредитного договору на позичальника покладено обовязок по сплаті пені у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу за порушення зобовязання щодо сплати винагород та процентів та щодо повернення основної суми кредиту.

Крім того, п. 14.9 кредитного договору передбачена відповідальність позичальника за порушення будь-якого грошового зобовязання за договором понад 30 календарних днів, у вигляді штрафів у розмірі 250 грн. та 5 % від суми невиконаного зобовязання.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, позовні вимоги в частині стягнення штрафів у розмірі 16,71 дол. США - штраф (фіксована частина); 254,08 дол. США - штраф (процентна ставка) задоволенню не підлягають.

Зазначений висновок колегії суддів узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року.

Частиною 3 ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 616 ЦК України передбачено, якщо порушення зобовязання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобовязання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Як зазначалося вище автомобіль, який перебував у заставі банку був переданий банку відповідачем 30 жовтня 2009 року, та реалізація автомобіля відбулася лише 25.12.2014 року, а з позовними вимогами банк звернувся до суду 03.12.2014 року.

Таким чином, судом першої інстанції було правильно встановлено, що своїми діями банк сприяв збільшенню розміру пені та штрафів, оскільки з 30 жовтня 2009 року (з дати передачі відповідачем заставного автомобіля банку) до 25 грудня 2014 року (дати реалізації банком цього автомобіля) та дати звернення банком до суду з вказаними позовними вимогами - 03 грудня 2014 року, банк тривалий час - майже пять років, не вживав ніяких заходів щодо зменшення розміру збитків, чим дійсно сприяв збільшенню розміру пені та штрафів, колегія суддів приходить до висновку про зменшення суми пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором до 1000,00доларів США.

Однак, стосовно стягнення суми неустойки в іноземній валюті долари США, слід зазначити, відповідно до положень ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку , встановленому спеціальним законодавством України. Регулювання правовідносин у сфері валютного регулювання і валютного контролю відбувається на підставі положень Декрету КМУ від 19 лютого 1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

В п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК України, Декрет №15-93).

Враховуючи те, що виконання договірних зобовязань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

Проте фінансові санкції за несвоєчасне повернення кредиту у вигляді пені та штрафів можуть бути застосовані лише у випадках прострочення грошового зобовязання у гривні.

Тобто, пеня за несвоєчасне виконання ОСОБА_2. зобовязання по кредитно-заставному договору №DNGCAE00000037 від 03 квітня 2008 року має бути стягнута лише у гривні, а тому сума пені, що повинна бути стягнута з відповідача на користь банку, згідно курсу валюти на час звернення з вимогами та має становити: 1000 доларів США, що в еквіваленті становить 14960 грн. 00 коп.

Апеляційний суд у відповідності до вимог ст..303 ЦПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідач у суді апеляційної інстанції зазначила, що нею не підписувався спірний договір, однак, належних доказів у обґрунтування своїх заперечень до суду не надала, як не заявила відповідних клопотань, а дані твердження спростовуються іншими матеріалами як дійсної справи, так і матеріалами цивільної справи № 2-1779/2011 року за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, яка перебувала на розгляді у Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська і рішення по якій від 14 листопада 2011 року набрало законної сили.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно вимог із ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення.

Виходячи з розміру задоволених позовних вимог, на підставі ч.ч.1,5 ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 775,80 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН 126805044) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитно-заставним договором №DNGCAE00000037 від 03.04.2008 року станом на 28 листопада 2014 року, яка складається з наступного:

6430,15 доларів США заборгованість за кредитом, що за курсом НБУ 14,96 грн. складає 96 195,04 грн.;

2148,98 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, що за курсом НБУ 14,96 грн. складає 32148,74 грн.;

445,66 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; що за курсом НБУ 14,96 грн. складає 6667,07 грн., всього: 9024,79 доларів США, що за курсом НБУ 14,96 грн. складає - 135010,85 грн.;

14 960,00 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором.

Загальна сума заборгованості за курсом НБУ 14,96 грн. складає 149 970,85 грн.

У задоволенні інших позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН 126805044) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 3775,80 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді Т.П.Красвітна

ОСОБА_3