Апеляційний суд Житомирської області

Справа №278/5213/14-ц Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 44 Доповідач Забродський М. І.

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: Забродського М.І.
суддів: Заполовського В.Й., Шевчук А.М.
з участю секретаря
судового засідання Кучерявого О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи - військова частина НОМЕР_1 , орган опіки та піклування Новогуйвинської селищної ради Житомирського району, про виселення без надання іншого житлового приміщення
за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира
на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 23 січня 2015 року,-
в с т а н о в и л а:
У листопаді 2014 року Квартирно-експлуатаційний відділ м. Житомира (далі КЕВ м.Житомира) звернувся до суду про виселення відповідачів з жилого приміщення гуртожитку по АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення та стягнути судові витрати.
В обґрунтування позову зазначав, що ОСОБА_1 як працівник Збройних сил України на час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 отримав право разом із сім`єю на тимчасове проживання в кімнаті 15 будівлі профілакторію в АДРЕСА_2 .
У зв`язку із звільненням з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України він разом із сім`єю підлягає виселенню без надання іншого житлового приміщення, оскільки фактично втратив зв`язок із Збройними силами України та на квартирному обліку у Збройних силах України не перебуває.
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 23 січня 2015 року в позові Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Посилається на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Зазначає, що суд першої інстанції під час розгляду справи не врахував, що гуртожиток, в якому проживає відповідач із сім`єю використовується для проживання робітників та службовців Міністерства оборони України, знаходиться на балансі КЕВ м.Житомира та на експлуатації у військовій частині НОМЕР_1 закріплений за КЕВ м.Житомира на праві оперативного управління і відноситься до державного житлового фонду.
ОСОБА_1 разом із сім`єю було надано право лише тимчасового проживання в кімнаті гуртожитку на час його роботи в у В/Ч НОМЕР_2 . Після звільнення за власним бажанням з роботи 14 липня 2003 року він це право втратив.
Вважає, що районний суд не врахував, що відповідач з сім`єю на даний час проживають в кімнаті 15 гуртожитку без будь-яких правових підстав, спеціального ордеру. Їх фактичне проживання у гуртожитку незалежно від тривалості такого проживання не створює прав особи, яка зайняла жиле приміщення.
Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що спеціальним нормативно-правовим актом, який детально регулює порядок обліку осіб, потребуючих поліпшення житлових умов (військовослужбовцв), та отримання ними житла є «Інструкція про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», яка затверджена наказом Міністерства оборони України 30 листопада 2011 року № 737 та безпідставно не застосував положення її до спірних правовідносин.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції керувався ст. 132 ЖК УРСР та виходив з того, що позивачем не зазначено правових підстав для виселення відповідачів з гуртожитку.
Проте з такими висновками суду колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.
Відповідно до ст.5 ЖК України державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих рад та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).
Частиною 4 статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Статтями 58 та 129 ЖК України передбачено, що ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.
Статтею 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК України та іншими нормативно правовими актами.
Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними забезпечуються службовим жилим приміщенням, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.
У разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках.
Пунктами 5.10 та 13.2 «Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої Міністерством Оборони України 30 листопада 2011 року №737 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 січня 2012 року за №24/20337 передбачено, що особа, яка звільнена з військової служби і має вислугу менше ніж 10 років у календарному обчисленні, підлягає виселенню з гуртожитку з усіма членами сім`ї, які з нею проживають, крім випадків, передбачених чинним законодавством.
У разі якщо особа, звільнена з військової служби, не перебуває на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у ЗС України, вона підлягає виселенню з гуртожитку з усіма членами сім`ї, які з нею проживають, крім випадків, передбачених чинним законодавством, незалежно від кількості вислуги років у календарному обчисленні.
За організацію контролю та правильність ведення в гарнізоні обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, що потребують поліпшення житлових умов, а також дотримання законності під час розподілу жилих приміщень відповідають керівник та відповідні посадові особи КЕВ (КЕЧ) району.
Відповідно Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 03 серпня 2006 року, Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, один раз на протязі всього періоду походження служби забезпечуються житловими приміщеннями. Тобто при поліпшені житлових умов військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, зобов`язані здати попереднє житло.
Реалізація житлових прав особи не може відбуватися шляхом порушення прав на житлове приміщення інших військовослужбовців.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 з 1992 року по 1999 рік проходив службу у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_2 .
20 березня 2002 року він був прийнятий на посаду водія інженерно-аеродромного взводу.
Як працівник Збройних Сил України на час проходження військової служби у В/Ч НОМЕР_2 він разом із сім`єю без надання ордеру проживає у профілакторії для лікування військовослужбовців по АДРЕСА_3 .
Рішення виконкому Новогуйвинської селищної ради від 20 грудня 2012 року за №190 будівлі цього профілакторію інв.№84/217 надано статус гуртожитку.
Дана будівля знаходиться на балансі у КЕВ м. Житомира та в експлуатації у В/Ч НОМЕР_2 і є об`єктом державної власності.
14 липня 2003 року наказом за №131 відповідач ОСОБА_1 був звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.
Статями 127, 128, 129 ЖК України встановлено, що гуртожитки використовуються для тимчасового проживання осіб в період їх роботи або навчання.
Виходячи з наведеного та враховуючи те, що ОСОБА_1 звільнений з військової служби, на квартирному обліку у Збройних силах України не перебуває, тому колегія суддів вважає, що позов слід задовольнити та виселити відповідачів з кімнати №15 гуртожитку без надання іншого житлового приміщення.
Судові витрати, понесені позивачем, суд на підставі ст. 88 ЦПК України, стягує з відповідачів.
За таких обставин та на підставі ст. 309 ЦПК України рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 88,209,303,304,307,309,313,314,316 ЦПК України колегія суддів,-

в и р і ш и л а:
Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира задовольнити.
Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 23 січня 2015року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира задовольнити.
Виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з житлового приміщення гуртожитку за адресою по АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.
Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира по 182 грн.70 коп. судового збору з кожного.
Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.
Головуючий: Судді: