Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/196/15 Головуючий у 1-й інстанції: Мєркулова Л.О.
Суддя-доповідач: Кухар С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, судді:Осоцького І.І.
суддів:Панкеєва О.В.
Кухаря С.В.
при секретаріБуримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 17.08.2011 року він передав відповідачу ОСОБА_5 грошові кошти в вигляді завдатку (авансу) в розмірі 1500 Євро в рахунок оплати вартості автомобіля. При передачі коштів ОСОБА_5 запевнив позивача, що автомобіль буде переданий йому невідкладно. Доказом отримання грошей відповідачем є розписка відповідача про отримання вказаної суми грошей. До теперішнього часу відповідач вказані кошти не повернув. На прохання позивача про добровільне повернення коштів не відповідає і не реагує, а також не передає автомобіль.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_5 на його користь суму боргу в розмірі 24 900 грн., що станом на 21.10.2014 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 1500 Євро.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5, на користь ОСОБА_6, заборгованість в сумі 24 900 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_5, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 309 ЦПК України підставами для зміни рішення суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення вважав, що між сторонами склались правовідносини щодо позики та задовольнив позов з підстав ст. 1049 ЦК України.

Однак, суд першої інстанції прийшовши до вірного висновку про задоволення позову, невірно застосував норми матеріального законодавства, не вірно визначив правовідносини між сторонами та задовольнив позов з правових підстав на які позивач не посилався, чим вийшов за межі позовних вимог.

Так, як встановлено судом попередньої інстанції, ОСОБА_6 17.08.2011 року за письмовою розпискою передав відповідачу ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 1500 Євро в рахунок оплати за автомобіль Рено-Кенгу 2001 року як вказано в письмовій розписці (а.с. 9).

До теперішнього часу договір купівлі-продажу автомобіля сторони не уклали, відповідач кошти не повернув.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Згідно ст..570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього платежів, на підтвердження зобов"язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Як зазначено у Постанові Верховного Суду України від 13.02.2013 року внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно бути виконаним на підставі договорів купівлі-продажу. Оскільки договори купівлі-продажу майна, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, між сторонами укладені не були, а сторони лише домовилися укласти такі договори в майбутньому, передана особою відповідачу грошова сума є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Оскільки з матеріалів справи встановлено, що позивач надавав відповідачу не позику, як помилково вважав суд першої інстанції, а гроші в рахунок придбання в подальшому майна (автомобіля), однак договір купівлі-продажу майна в установленому законом порядку між сторонами не укладено, то передані позивачем та отримані відповідачем кошти в сумі 1500 Євро є авансом і повинні бути повернуті позивачеві, на що позивач і вказував у своєму позові.

Таким чином, посилання апелянта на те, що на вказані правовідносини не поширюються норми ст. 1049 ЦК України і передані кошти є авансом є вірним.

Посилання апелянта, що передані йому кошти зараховані ним як понесені ним витрати на пошук автомобіля, переїзд до іншої країни і т.п. є безпідставним оскільки в справі відсутні будь-які докази будь-яких витрат відповідача (квитанції, чеки інші платіжні документи), окрім цього відсутні і докази домовленості між сторонами про компенсацію цих витрат позивачем.

Відмова позивача від позову в частині вимог до ОСОБА_7, який поручився за договором поруки за повернення коштів відповідачем, це право позивача і вона жодним чином не перешкоджає стягненню коштів з відповідача, на неможливість чого помилково вказував апелянт.

З огляду на викладене, колегія вважає, що рішення суду підлягає зміні в частині правового обґрунтування підстав задоволення позову.

Керуючись ст..ст.307, 309 ЦПК України, колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 листопада 2014 року у цій справі змінити в частині правового обґрунтування підстав задоволення позову.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: