Ухвала

іменем україни

9 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про стягнення заборгованості та звернення стягнення на заставлене майно, за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 23 січня 2015 року, додаткове рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 26 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 24 червня 2015 року,

встановила:

У серпні 2013 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з позовом, посилаючись на те, що за умовами кредитного договору від

7 листопада 2007 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4, останній отримав кредит у розмірі 102 000 грн, на умовах, визначених договором, терміном повернення до 6 листопада

2017 року.

У рахунок забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, предметом якого є будинку АДРЕСА_1 із господарськими спорудами, який належить останньому на праві приватної власності.

Неналежне виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору призвело до утворення заборгованості, яка станом на 15 лютого 2013 року склала 84 804,96 грн. Ураховуючи наведе та посилаючись на те, що на час звернення до суду з позовом вимоги кредитора, які було надіслано боржнику та майновому поручителю, не задоволено, що є підставою для стягнення із боржника заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від

23 січня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» в особі Чернівецької обласної дирекції заборгованість за кредитним договором від 7 листопада 2007 року в розмірі 72 711,12 грн.

Звернуто стягнення на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами АДРЕСА_1, який складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею

255,1 кв. м, житловою площею 103,1 кв. м, криниці літ. «К», вигрібної ями літ. «І», який належить на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно ОСОБА_5, вартість якого згідно з п. 13 договору іпотеки становить 990 100 грн на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» шляхом його продажу на прилюдних торгах встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. У задоволенні решти вимог відмовлено Вирішено питання розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від

26 лютого 2015 року доповнено третій абзац резолютивної частини рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 23 січня 2015 року.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від

7 листопада 2007 року у розмірі 157 516,08 грн звернуто стягнення на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 12 травня 2004 року, згідно рішення виконавчого комітету міської ради №343/8 від 27 квітня 2004 року та складається з житлового будинку літ. «А», цегла, загальною площею 255,1 кв. м, житловою площею 103,1 кв. м, криниці літ. «К», бетонні кільця, вигрібної ями літ. «І», бетон, - на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Чернівецької обласної дирекції шляхом його продажу на прилюдних торгах встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 24 червня

2015 року рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 23 січня 2015 року та додаткове рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 26 лютого 2015 року залишені без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просять скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Установлено, що 7 листопада 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 102 000 грн зі сплатою 13,5% річних, з терміном повернення до 6 листопада 2017 року.

Того ж дня у забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 за кредитним договором між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, предметом якого є будинку АДРЕСА_1 із господарськими спорудами, який належить останньому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 12 травня 2004 року, загальною вартістю 990 100 грн.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із доведеності та підставності позовних вимог, оскільки у разі неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно із ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Пред'являючи позов, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просило стягнути з ОСОБА_4 достроково заборгованість за кредитним договором від 7 листопада 2007 року у розмірі 84 804,96 грн, у рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки.

З обставин справи вбачається, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 червня

2014 року установлено, що станом на 15 лютого 2013 року заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором становить 84 804,96 грн, із яких за кредитом - 69 769,14 грн, за процентами - 6 019,58 грн, пеня - 9 016,24 грн. Даною ухвалою суду касаційної інстанції права була направлена на новий розгляд в частині позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.

У січні 2014 року позивач звернувся з заявою про збільшення позовних вимог до 157 516,08 грн.

При новому розгляді, суд вважав, що заява про збільшення позовних вимог підлягає частковому задоволенню, оскільки частина цих коштів у сумі 84 804,96 грн вже була стягнута рішенням суду, відтак стягненню підлягає різниця між останньою розрахованою сумою заборгованості та вже стягнутою, що складає 72 711,12 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і надавали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати.

Постановляючи додаткове рішення від 26 лютого 2015 року, згідно якого звернуто стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості у розмірі 157 516,08 грн, суд не врахував, що суд касаційної інстанції скасував судові рішення лише в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та просив перевірити можливість такого звернення за наявності заборгованості у розмірі 84 804,96 грн, рішення відносної якої набрало законної сили.

З наведених підстав оскаржувані судові рішення не можна визнати законними й обґрунтованими, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 23 січня

2015 року, додаткове рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 26 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 24 червня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.М. Колодійчук

Судді:В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська