Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/468/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Степанов С. В.
Доповідач Белінська І. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

04.03.2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Белінської І.М. - головуючої,

Франко В.А.,

Чельник О.І.,

при секретареві - Постоєнко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відео конференції у м.Кіровограді справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 11.04.2012 року відповідач позичив у неї 3000 доларів США, які мав повернути не пізніше 01.10.2012 року. 5.04.2013 року відповідач надав їй розписку про те, що поверне борг у сумі 3000 доларів США до 10.10.2013 року. Проте, своє зобов»язання по поверненню грошей відповідач не виконав.

Просила стягнути із ОСОБА_6 борг у розмірі 38 850 гривень, що еквівалентно 3000 гривень за офіційним курсом НБУ станом на 13.10.2014 року, та 3% річних від простроченої суми за 2 роки прострочення у розмірі 2331 гривні.

Рішенням Долинського районного суду від 24.12.2014 року позов задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивачки борг з урахуванням 3% річних від простроченої суми за період з 1.10.2012 року по 15.10.2014 року в сумі 25 440 гривень.

Суд дійшов висновку, що договір позики між сторонами було укладено у національній валюті.

В апеляційній скарзі позивачка просить скасувати рішення через невідповідність висновку суду обставинам справи і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. Вказує на те, що висновок суду про те, що вона позичила відповідачу 24 000 гривень не відповідає змісту виданих останнім розписок та дійсності.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши долучені до справи письмові докази, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених ст.309 ЦПК України підстав для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення у частині визначення суми боргу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, на виконання обов»язків за договором позики.

Задовольняючи позов, суд дійшов висновку про те, що дійсно, 5.04.2012 року сторони уклали між собою договір позики, за яким позивачка передала відповідачу 24 000 гривні, а останній зобов»язався їх повернути не пізніше 1.10.2012 року. 5.04.2013 року сторони домовились про пролонгацію терміну повернення позики до 10.10.2013 року.

Факт укладення договору позики підтверджений належними та допустимими доказами.

Суд першої інстанції дійшов також висновку про те, що відповідач порушив умови договору, що є підставою для стягнення з нього суми боргу з урахуванням 3% річних від простроченої суми за 2 роки прострочення.

ОСОБА_6 рішення суду в апеляційному порядку не оскаржене.

Межі розгляду справи апеляційним судом визначені ст.303 ЦПК України. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 зазначає про те, що суд неправильно оцінив зміст розписок, які були надані нею на підтвердження наявності у відповідача перед нею боргу за договором позики у сумі 3000 доларів США. У судовому засіданні пояснила, що саме 3000 доларів США вона передала ОСОБА_6 11.04.2012 року у присутності приватного нотаріуса Долинського районного нотаріального округу ОСОБА_7, який посвідчив заяву ОСОБА_6 про визнання ним факту укладення договору позики, на виконання укладеного 5.04.2012 року договору позики. Для передачі цих грошей відповідачу у день нотаріального посвідчення визнання відповідачем факту укладення договору позики, вона достроково розірвала депозитний договір на суму 4017,14 доларів США, відкритий у Долинському відділенні АТ «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується довідкою банку.

Дослідивши зміст заяви ОСОБА_6, посвідченої приватним нотаріусом ОСОБА_7 11.04.2012 року, оригінал розписки ОСОБА_6 від 5.04.2013 року, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що договір позики було укладено між сторонами на суму 24 000 гривень.

Доводи ОСОБА_5 щодо передачі нею відповідачу на виконання умов договору позики 3000 доларів США, а не 24 000 гривень, підтверджуються змістом зазначених письмових доказів, у яких зазначався доларовий еквівалент суми позики, визначеній у національній валюті України. Зазначення доларового еквіваленту суми позики узгоджується з поясненнями позивачки про те, що гроші передавалися нею позичальнику у доларах. Відповідач не міг дати логічне пояснення визначення суми позики у доларовому еквіваленті поряд із сумою у гривні. Крім того, доводи позивачки щодо валюти позики підтверджуються довідкою Долинського відділення АТ «Райффайзен Банк Аваль» про те, що нею дійсно 11.04.2012 року ( у день нотаріального посвідчення заяви відповідача про підтвердження факту укладання між ним та позивачкою договору позики 5.04.2012 року) було достроково розірвано депозитний договір на суму 4 017,14 доларів США (а.с.61).

Відповідно до ч.1ст.1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.533 ЦК України грошове зобов»язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов»язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Статтею 524 ЦК України встановлено, що зобов»язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов»язання в іноземній валюті.

З урахуванням викладеного, меж заявлених позовних вимог у суді першої інстанції та вимог ч.1ст.1050 ЦК України щодо наслідків прострочення позичальником суми позики, позовні вимоги ОСОБА_5 підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно із офіційним курсом гривні до долара США Національного банку України станом на 13.10.2014 року 100 доларів США дорівнювало 1295, 2882 гривні.

Наведений позивачем розрахунок боргу з урахуванням сплати 3% річних від простроченої суми відповідно до ч.2ст.625 ЦК України та судових витрат є правильним.

Таким чином, невідповідність висновку суду першої інстанції щодо валюти грошового зобов»язання обставинам справи є відповідно до п.3ч.1ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення і ухвалення нового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, п.3ч.1ст.309, 313-314, 316, ч.5 ст.88 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Долинського районного суду від 24 грудня 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_5 задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 38 850 ( тридцять вісім тисяч вісімсот п»ятдесят) гривень, що станом на 13.10.2014 року за офіційним курсом гривні до долара США еквівалентно 3000 доларів США, боргу за договором позики, 2331 дві тисячі триста тридцять одну) гривню процентів за прострочення виконання грошового зобов»язання, усього 41 181 (сорок одну тисячу сто вісімдесят одну) гривню.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 920 гривень у відшкодування судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів з дня набрання ним законної сили.

ГОЛОВУЮЧА

СУДДІ: