Справа № 2-2380/09
Провадження № 6/369/11/15
УХВАЛА

10.03.2015 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Сохань Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, заінтересовані особи ОСОБА_1, ОСОБА_2, реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про зміну способу і порядку виконання рішення суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в :

У січні 2015 року заявник звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду. Свої вимоги обґрунтував тим, що заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 листопада 2006 року стягнено на користь ОСОБА_1 борг в розмірі 257 000 грн. За рішенням суду був виданий виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. Натомість боржник від виконання рішення суду ухиляється.

Тому просили суд встановити спосіб і порядок виконання рішення суду, а саме шляхом передачі стягувачу ОСОБА_1 в рахунок боргу будинок площею 62,3 кв.м та земельну ділянку площею 0,1989 га, що знаходяться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Хрещатик, буд. 97а-2; надати ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку та будинок; зобовязати реєстраційну службу зареєструвати на імя ОСОБА_1 будинок та земельну ділянку.

У судове засідання державний виконавець відділу Державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області не зявився. Про час та місце розгляду заяви повідомлений. У своїй заяві про встановлення порядку та способу виконання рішення суду просив суд слухати заяву в його відсутність.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги заяви підтримав у повному обсязі, посилаючись на ухилення боржника від виконання рішення суду. Просив суд задоволити заяву.

У судове засіданні ОСОБА_2, представник реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області не зявилися про час, день та місце розгляду справи повідомлені. Причини неявки суду не повідомили. Письмових клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали поданої заяви та матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви виходячи з наступного.

Згідно ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 листопада 2006 року стягнено на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_3 заборгованість в розмірі 257 000 грн..

17 листопада 2006 року Києво-Святошинським районним судом Київської області видано виконавчий лист за рішенням суду.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 серпня 2009 року замінено боржника ОСОБА_3 її правонаступником ОСОБА_2 у виконавчому провадженні.

Постановою ВП №45035055 державного виконавця від 06 жовтня 2014 року відкрито виконавче провадження про стягнення боргу.

За ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документів на примусове виконання у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом та цим законом.

Після відкриття провадження державним виконавцем направлено запити щодо наявності зареєстрованого до Києво-Святошинського МРЕВ ДАІ щодо наявності зареєстрованих транспортних засобів, до Головного управління Держкомзему у Київській області щодо наявності зареєстрованої земельної ділянки. На час розгляду заяву, відповіді з даних установ в матеріалах виконавчого провадження відсутні.

З матеріалів виконавчого провадження також встановлено, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про реєстрацію прав на нерухоме майно (інформаційна довідка №82201023 від 26 грудня 2014 року).

З матеріалів спадкової справи № 150 за 2007 рік до майна померлої ОСОБА_3 встановлено, що 16 квітня 2007 року до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області звернулась ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини за заповітом.

19 квітня 2007 року до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області надійшов лист ОСОБА_1 про наявність заборгованості ОСОБА_3 перед ним та вимогою не вчиненням нотаріальних дій до сплати спадкоємцями, які прийняли спадщину, заборгованості.

23 квітня 2007 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про те, що він є кредитором померлої та предявляє свої вимоги до її спадкоємців.

На даний час свідоцтво про право на спадщину за заповітом або за законом ОСОБА_4 не отримувала.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обовязковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяжень підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

За ст. 4 Закону обовязковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичній особі, зокрема право власності на нерухоме майно.

Порядок здійснення державної реєстрації встановлений ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію».

За ст.334 ЦК України право власності на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає з дня такої реєстрації.

Відповідно до ст. 373 ЦПК України, за наявності обставин, що утрудняють виконання рішення, за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, зміни чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Аналогічні положення містяться і в ч. 1 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», де зазначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Відповідно до приписів ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов'язковість рішення суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, об'єднаннями громадян та іншими організаціями, громадянами та юридичними особами на всій території України, відповідно до ст. 14 ЦПК України.

Згідно до преамбули Закону України «Про виконавче провадження» цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню.

За положеннями ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами.

Отже, з аналізу вказаних вимог, встановлення способу та порядку виконання рішення суду може бути здійснено лише у виняткових випадках.

Стаття 373 ЦПК України передбачає зміну способу і порядку виконання рішення лише за наявності конкретних обставин, що утруднюють його виконання.

Поняття встановлення чи заміни способу виконання рішення випливає зі ст. 16 ЦК України, в якій йдеться про можливі способи захисту цивільних прав та інтересів. Надання права власності на майно не є способом захистом прав, передбачених даною нормою.

Відповідно до положень ЦК України, ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження» під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими, тобто за відсутності у боржника присуджених коштів стягнення може бути звернено на майно.

Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Таким чином неможливість примусового виконання судового рішення без участі боржника непідтверджена матеріалами виконавчого провадження, тобто заявник не надав суду доказів утруднення виконання рішення суду про стягнення боргу. Крім того, виконавцем не подано суду доказів вартості спадкового майна на час розгляду заяви, оцінка спадкового майна державним виконавцем не проводилась. Доводи ОСОБА_1, що вартість майна встановлена у постанові державного виконавця, суд до уваги не бере, оскільки дана постанова прийнята 16 лютого 2007 року, та не є належним доказом вартості майна на час розгляду заяви. З поданого суду копії технічного паспорту за 1985 рік на спадковий житловий будинок вбачається наявність в домоволодіння само чинок.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Враховуючи вищевикладене, та те, що заявником не подано суду достатньо доказів щодо неможливості виконання рішення, суд прийшов до висновку про необґрунтованість вимог та відмову в задоволенні заяви.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим вимоги заявника щодо зобовязання реєстраційної служби вчинити певні дії підлягають розгляду в іншому порядку, а не при розгляді заяви про зміну способу та порядку виконання рішення суду, тому в цій частині суд також відмовляє.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 14, 210, 217, 221, 373, 293, 294 ЦПК України, -

у х в а л и в :

У задоволенні заяви державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, заінтересовані особи ОСОБА_1, ОСОБА_2, реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області про зміну способу і порядку виконання рішення суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом п'яти днів з моменту оголошення ухвали , а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні під час проголошення ухвали, протягом пяти днів після отримання її копії.

Суддя Н.С.Пінкевич