Справа №477/2682/14-ц 20.04.2015 20.04.2015 20.04.2015
Провадження №22-ц/784/806/15
Провадження №22-ц/784/806/15 Суддя суду першої інстанції Козаченко Р.В.
Категорія 52 Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Рішення

Іменем України

20 квітня 2015 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Серебрякової Т.В.,

суддів: Лисенка П.П., Галущенка О.І.,

з секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участю: прокурора Дмитрієнко І.О.,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_4 рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 13 лютого 2015 року, описку в якому виправлено ухвалою того ж суду від 20 березня 2015 року, ухваленого по цивільній справі за позовом Мішково - Погорілівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області, Центр соціально - психологічної реабілітації дітей Миколаївської обласної ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року Мішково - Погорілівська сільська рада Жовтневого району Миколаївської області, як орган опіки та піклування, звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4, в якому просила позбавити останнього батьківських прав по відношенню до його неповнолітнього сина ОСОБА_6, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2, а також стягнути аліменти на утримання дитини.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідач належним чином вихованням, утриманням свого сина не займається, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує її необхідним харчуванням, медичним оглядом, лікуванням. Неповнолітня дитина перебуває під постійним психологічним тиском, оскільки відповідач змушує її відвідувати релігійні зібрання.

Посилаючись на викладені обставини та положення ст.ст.150,155, п.2 ч.1 ст.164 СК України, позивач просив позов задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 13 лютого 2015 року, описку в якому виправлено ухвалою того ж суду від 20 березня 2015 року, зазначений позов задоволено.

Позбавлено ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь особи або установи де буде утримуватися неповнолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, кошти (аліменти) на його утримання в розмірі ? частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 листопада 2014 року і до його повноліття.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 вказує на неповне з'ясування судом обставин спору, невідповідність висновків суду обставинам спору, порушення судом норм матеріального і процесуального права й просить рішення суду скасувати й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 слід задовольнити частково, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, суд першої інстанції виходив із того, що надані у справі докази вказують на свідоме небажання відповідача належним чином виконувати свої батьківські обов'язки, піклуватись про дитину, її здоров'я та займатись її вихованням.

Колегія суддів не погоджується з висновками районного суду з огляду на таке.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами 2,3 ст.11Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями) виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За правилами ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні.

У ч.1 ст.164 СК України наведено перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Для задоволення позову достатньо впевнитись в одному з них.

З позовної заяви вбачається, що Мішково - Погорілівська сільська рада Жовтневого району Миколаївської області як на підставу для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав посилалась на положення п.2 ч.1 ст.164 СК України (ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини).

При цьому, ухилення від виконання батьківських обов'язків передбачає систематичне невиконання обов'язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, не задовольняти життєво важливих потреб дитини).

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків та свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Європейський суд з прав людини у рішення по справі «ОСОБА_5 проти України», яке 18 березня 2009 року набуло статус остаточного, підкреслив, що при вирішенні питання про відібрання дітей від батьків необхідно чітко встановити, чим зумовлено незадовільність виховання дітей; чи є такі дії єдиним безальтернативним вирішення цієї проблеми та чи є достатньо виправданим таке серйозне втручання в сімейне життя. При цьому необхідно самим дітям надавати можливість висловлювати свою думку.

Районним судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 є батьком неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Мати дитини ОСОБА_8, померла.

27 квітня 2014 року неповнолітній ОСОБА_6 звернувся про влаштування до Комунального закладу «Миколаївський центр соціально - психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради, де перебував до 02 вересня 2014 року.

На теперішній час, неповнолітня дитина проживає разом з ОСОБА_9 (висновок про доцільність передачі неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9) та проходить курс навчання у Державному навчальному закладі «Вище професійне училище №7 м. Миколаїв».

У характеристиці на ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, складеної навчальним закладом, де навчається останній, зазначено, що за час навчання останній зарекомендував себе як не дисциплінований учень. Володіє матеріалом на середньому рівні. Також, зауважено, що в сім'ї складні відносини між членами родини. Батько учня не приділяє уваги вихованню сина і не цікавиться його справами в училищі та навчанні.

Згідно з висновком Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області від 23 вересня 2014 року ОСОБА_4 може бути позбавлений батьківських прав відносно сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки батьком здійснюється психологічний тиск на сина й були випадки виховання фізичного характеру. У висновку також зазначено, що пенсія, яка отримувалась батьком на сина по втраті годувальника витрачається ним на свої потреби. Батько нав'язує синові свою думку щодо продовження навчання в християнському ліцеї, хоча хлопець не виявляє такого бажання.

Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року (з наступними змінами та доповненнями) суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Частиною 5 ст.19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

На думку колегії суддів, у висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача не наведено фактичних обґрунтувань стосовно того, якими доказами, підтверджується усунення відповідача від утримання та виховання дитини та якими причинами це викликано, а також не зазначено ставлення неповнолітньої дитини до батька.

Посилання у висновку на негативні характеристики відповідача не можуть вважатись достатніми обставинами для позбавлення батьківських прав відповідача з наведених вище підстав.

За такого, відповідно до положень ч.6 ст.19 СК України колегія суддів вважає, що вищезазначений висновок органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим.

Натомість, згідно звукозапису судового засідання, неповнолітній ОСОБА_6 пояснив, що дійсно між ним та батьком скалилась складні стосунки, проте він не бажає, щоб останнього позбавляли батьківських прав.

Також, матеріали справи не містять конкретних фактів неналежного виховання дитини з боку відповідача, а також фактів відсутності піклування, незабезпечення дитини необхідним харчуванням, медичним доглядом, не створення умов для отримання освіти тощо, що за законом може бути розцінено як свідоме ухилення від виконання батьківських обов'язків.

У матеріалах справи також відсутні докази того, що відповідач перебуває на обліку щодо захворювання на алкоголізм чи наркоманію або своєю поведінкою негативно впливає на виховання сина. До того ж встановлено, що до відповідача раніше не застосовувались заходи попередження про необхідність змінити ставлення до виховання сина.

Згідно з ч.1 ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про недоведеність позивачем достатніх підстав для застосування до ОСОБА_11 крайнього заходу впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, що є способом захисту прав та інтересів дитини, якою є позбавлення батьківськіх прав.

Виходячи з того, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька, так і для самої дитини (ст.166 СК України), а також те, що позбавлення батьківський прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків, колегія судів враховуючи встановлені обставини, характер поведінки відповідача та його бажання змінити свою поведінку та відносини з сином, вважає можливим, відмовивши в задоволенні позову, попередити відповідача ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням відповідачем батьківських обов'язків.

На думку колегії суддів, таке вирішення спору надасть можливість відповідачу усунути його негативні наслідки у взаємовідносинах з сином та буде дійсно сприяти захисту інтересів дитини.

Не підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини, оскільки, у даному випадку, такі вимоги похідні від вимоги про позбавлення батьківських прав і наслідують його процесуальну долю.

За такого, оскільки суд першої інстанції був іншої думку і задовольнив позовні вимоги в повному обсязі, то колегія суддів вважає, що відповідно до п.1 ч.1 ст.309 ЦПК України, рішення суду слід скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити у задоволені позову з наведених вище мотивів.

Керуючись ст.ст.303,309,316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 13 лютого 2015 року, описку в якому виправлено ухвалою того ж суду від 20 березня 2015 року, - скасувати та ухвалити у справі нове рішення.

В задоволенні позову Мішково - Погорілівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - відмовити.

Попередити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця міста Миколаєва, про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Покласти на Жовтневу районну державну адміністрацію Миколаївської області контроль за виконанням ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцем міста Миколаєва, батьківських обов'язків.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: