АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/634/2015 Головуючий в І інстанції Хоменко В.Г.
Категорія 5 Доповідач: Колісниченко А.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Колісниченка А.Г.,
суддів:Капітан І.А.,
Радченка С.В.,
при секретарі:Грицак А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 30.12.2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про реальний розподіл будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 30.12.2014 року позов ОСОБА_6 задоволено. Здійснено реальний поділ домоволодіння АДРЕСА_1 між ОСОБА_6 та ОСОБА_5, шляхом передачі його у приватну власність сторін. Зокрема, ОСОБА_6 передано житловий будинок літ. «М» вартістю 128 704 грн., підвал «п/д» вартістю 4 251 грн., гараж літ. «Ж» вартістю 22 018 грн., сарай літ «З» вартістю 3 745 грн., вбиральню літ. «И» вартістю 3 787 грн., сарай літ. «Л» вартістю 13 572 грн., гараж літ. «Л» вартістю 133 378 грн., ворота № 1 вартістю 3 955 грн., огорожу № 2 вартістю 2 352 грн., вхід в підвал № 3 вартістю 7 792 грн., загальною вартістю 323 554 грн. Реальна частка становить - 55/100, що більше ідеальної ? частки на 5/100, на схемі технічної експертизи від 01.07.2014 року, додаток № 4. ОСОБА_5 передано житловий будинок літ. «А» вартістю 171 456 грн., веранду літ. «а» вартістю 63 936 грн., літню кухню літ «Є» вартістю 22 096 грн., душову літ. «Н» вартістю 2 275 грн., огорожу № 2 вартістю 2 662 грн., загальною вартістю 262 425 грн. Реальна частка становить - 45/100, що на схемі технічної експертизи від 01.072014 року, додаток № 4. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію за перевищення вартості частки в домоволодінні в розмірі 30 564, 50 грн. Також вирішено, що вводи інженерних мереж можливо зберегти існуючі, в перспективі при узгодженні з відповідними службами можлива організація розподільних підключень. Встановлено порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_1. В користування: ОСОБА_6 передано земельну ділянку площею 1175, 5 кв.м., з окремим входом з вул. Ковильної, в тому числі під житловим будинком літ. «М», підвалом літ. «п/д», гаражем літ. «Ж», літ. «Л», сараєм літ. «З», літ. «К», вбиральнею літ. «И», на схемі технічної експертизи від 01.07.2014 року, додаток № 4. ОСОБА_5 передано земельну ділянку площею 1175, 5 кв.м., з окремим входом з вул. Ковильної, в тому числі під житловим будинком літ. «А» з верандою літ. «а», літньою кухнею літ «Є», душовою літ. «Н», на схемі технічної експертизи від 01.07.2014 року, додаток № 4. Згідно додатку № 4 до висновку № 04 від 01.07.2014 року на земельній ділянці, яка передана в користування ОСОБА_5 необхідно здійснити переобладнання у вигляді встановлення хвіртки для входу на земельну ділянку. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 частину вартості судової будівельно-технічної експерти в сумі 1500 грн., витрати по сплаті судового збору, в сумі 1989, 90 грн. витрати по оплаті вартості наданої позивачці правової допомоги в сумі 2517, 20 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвалюючи судове рішення суд першої інстанції незаконно позбавив відповідача 5/100 частки спільного майна, призначивши стягнути компенсацію з позивача спираючись лише на усній згоді про це її представника, висловленому ним в судових дебатах. Таким чином судом проігноровані вимоги ст. 71 СК України, оскільки відповідач не давав своєї згоди стосовно присудження йому грошової компенсації. У зв'язку з чим, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_7, у судовому засіданні в режимі відеоконференції на задоволенні апеляції наполягали, з підстав зазначених у скарзі.

ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_8, у судовому засіданні в режимі відеоконференції проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, які з'явилися до суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільно- процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходячи із запропонованих судовою будівельно - технічною експертизою варіантів розподілення домоволодіння та користування земельною ділянкою, прийшов до варіанту № 1, оскільки цей варіант передбачає можливість вільного користування земельною ділянкою та розташованими житловими будинками, господарськими будівлями та спорудами та не порушує прав та інтересів сторін, колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки до нього він дійшов повно і всебічно дослідивши обставини справи, дав належну оцінку наданим сторонами доказам та вирішив спір з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції правильно встановлено, що з осені 2001 року сторони проживали однією сім'єю. 14.12.2006 року шлюб між позивачкою та відповідачем оформлено в установленому законом порядку, що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1, виданим 14.10.2006 року Стрілківською сільською радою Генічеського району (а.с.20). Від шлюбу мають дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.22- 23).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.08.2008 року(а.с.10), виданого Стрілківською сільською радою Генічеського району на ім'я ОСОБА_5 та свідоцтва про право власності від 26.07.2013 року (а.с.9), виданого реєстраційною службою Генічеського районного управління юстиції на ім'я ОСОБА_5 позивачці і відповідачу на праві спільної сумісної власності належить домоволодіння АДРЕСА_1.

Зазначене домоволодіння розташоване на земельній ділянці загальною площею 2351, 0 кв.м., яка відведена для індивідуального будівництва згідно рішення VI сесії V скликання Стрілківської сільської ради від 04.07.2006 року та знаходиться в користуванні на підставі договору оренди, укладеному 24.11.2011 року відповідачем ОСОБА_5 та Стрілківською сільською радою Генічеського району Херсонської області, та зареєстрована в земельному кадастрі 24.07.2012 року за кадастровим № :21:014:0008.

Крім того, з довідки № 940 від 10.11.2014 року виданої Стрілківською сільською радою Генічеського району Херсонської області, наданої позивачкою до суду вбачається, що цей орган місцевого самоврядування не заперечує проти встановлення між сторонами порядку користування орендованою земельною ділянкою (а.с.142).

Рішенням Генічеського районного суду від 24.04.2014 року і ухвалою апеляційного суду від 18.09.2014 року, які залишені без змін касаційною інстанцією встановлено, що вимоги ОСОБА_10 стосовно його права на спірне майно залишені без задоволення. Крім того, позивачка зі свого боку заперечувала той факт, що особисто має будь- які зобов'язанні перед іншими особами.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності

Згідно до ст.ст. 69, 71 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Майно подружжя може бути розділено за взаємною згодою або судом у разі відсутності такої згоди.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ним або шлюбним контрактом.

Відповідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 120 ЗК України та 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому дане рішення законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що суд першої інстанції незаконно позбавив відповідача 5/100 часток спільного домоволодіння, стягнувши з позивачки компенсацію без його згоди, колегія суддів до уваги не приймає з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України уразі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

З даним положенням закону узгоджуються і роз'яснення, які містяться у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», відповідно до яких «…в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим стосовно до ст.119 ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.»

Враховуючи те, що у даній справі відсутні прийнятні варіанти поділу спільного майна, які повною мірою відповідали б часткам сторін у спільній власності, а прийнятий судом першої інстанції варіант відповідає інтересам сторін і не порушує їх прав та охоронюваних законом інтересів, то збільшення частки одного з подружжя у майні з виплатою відповідної грошової компенсації відповідає вимогам закону.

Посилання ж апелянта на рішення Європейського суду з прав людини від 21.12.2010 року у справі № 35041/05 «Андрій Руденко проти України» є помилковим, оскільки у цій справі йдеться про припинення права власності одного з співвласників на всю частку у спільному майні, яка належала відповідачу у порядку ст.365 ЦК України, а не про реальний поділ майна, що перебуває у спільній власності подружжя у порядку ст.372 ЦК України.

Зважаючи на наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, а відтак і для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 30.12.2014 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: