У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання Ковальчук Л.В.,

з участю прокурора та відповідачки,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду від 11 лютого 2015 року у справі за позовом Прокурора м. Рівного в інтересах держави в особі Рівненської центральної міської лікарні Управління охорони здоров'я Виконавчого комітету Рівненської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого,

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2014 року Прокурор м. Рівного в інтересах держави в особі Рівненської центральної міської лікарні Управління охорони здоров'я Виконавчого комітету Рівненської міської ради звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого.

Рішенням Рівненського міського суду від 11 лютого 2015 року позов задоволено. З відповідачки на користь Рівненської центральної міської лікарні Управління охорони здоров'я Виконавчого комітету Рівненської міської ради стягнуто 769, 24 грн. витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.

Вирішено питання про судові витрати.

В поданій апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилалася на те, що доводи позивача про перебування ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні Рівненської центральної міської лікарні з 10 по 14 жовтня 2013 року суперечать матеріалам кримінального провадження, де зазначено про тілесні пошкодження ОСОБА_3

Також позивачем не доведено і причинно-наслідкового зв'язку між перебуванням ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні Рівненської центральної міської лікарні та діями відповідачки.

У кримінальному провадженні № 0005608 проведено додаткову судово-медичну експертизу потерпілої ОСОБА_3 У висновку експерта № Д-232 від 7 березня 2014 року вказано, що при проведенні первинної судово-медичної експертизи № 1121 від 14 жовтня 2013 року епікриз про перебування ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні в Центральній міській лікарні м. Рівного не надавався. В епікризі № 19867 Рівненської ЦМЛ зазначено, що потерпіла перебувала на лікуванні з діагнозом „забій м'яких тканин голови", який не підтверджений об'єктивними клінічними даними.

Покликаючись на ці обставини, відповідачка рішення місцевого суду вважала незаконним та необґрунтованим і просила апеляційний суд його скасувати й ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

У запереченні на апеляційну скаргу прокурор рішення місцевого суду вважав законним та обґрунтованим і просив апеляційний суд залишити його без змін, а подану апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалою Рівненського міського суду від 16 квітня 2014 року ОСОБА_1 на підставі ст. 46 КК України звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку із її примиренням з потерпілою. Кримінальне провадження, внесене в єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0005608 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, закрито (а. с. 4).

Судом встановлено, що 10 жовтня 2013 року в період часу з 17 год. 00 хв. до 17 год. 30 хв. ОСОБА_1, перебуваючи в м. Рівному на вул. Майдан Театральний, 3, вийшла з магазину „Золото" та підійшла до ОСОБА_3, якій на ґрунті особистих неприязних стосунків нанесла кілька ударів руками по голові та обличчю, що супроводжувалися шарпанням за одяг, від яких ОСОБА_3, втративши рівновагу, впала колінами на тверду поверхню - тротуарну плитку, отримавши при цьому тілесні ушкодження. Обвинувачена ОСОБА_1 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, визнала повністю.

Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до пунктів 6 і 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 7 липня 1995 року „Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв'язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування. У разі сумніву в обґрунтованості перебування потерпілого на стаціонарному лікуванні або в терміні лікування, у справі потрібно призначати відповідну експертизу. У кримінальному судочинстві відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого може покладатися тільки на особу, вина якої у вчиненні злочину встановлена обвинувальним вироком суду (у тому числі без призначення покарання, із звільненням від покарання, про умовне засудження чи засудження з відстрочкою виконання вироку). В усіх інших випадках, передбачених ч.4 ст.93-1 КПК, таке відшкодування провадиться в порядку цивільного судочинства.

Судом безспірно встановлено, що 10 жовтня 2013 року відповідачка у справі нанесла потерпілій ОСОБА_3 декілька ударів руками по голові та обличчю, що супроводжувалися шарпанням за одяг, від яких ОСОБА_3, втративши рівновагу, впала.

Ухвала Рівненського міського суду від 16 квітня 2014 року, якою були встановлені зазначені вище дії обвинуваченої ОСОБА_1 стосовно потерпілої ОСОБА_3 й якою ОСОБА_1 на підставі ст. 46 КК України була звільнена від кримінальної відповідальності у зв'язку із її примиренням із потерпілою, набрала законної сили.

З довідки Рівненської центральної міської лікарні № 19867 від 14 жовтня 2013 року вбачається, що ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділенні Рівненської ЦМЛ з 10 по 14 жовтня 2013 року з діагнозом «забій м'яких тканин голови», який підтверджується епікризом № 19867 (а. с. 20-21).

Таким чином, перебування ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділенні Рівненської ЦМЛ з 10 по 14 жовтня 2013 року з діагнозом «забій м'яких тканин голови» стало наслідком нанесених ОСОБА_1 ударів руками по голові та обличчю ОСОБА_3 і було зумовлено неправомірними діями з боку відповідачки. Доказів про те, що потерпіла перебувала на такому стаціонарному лікуванні необґрунтовано, у матеріалах справи немає.

Неврахування експертом у висновку № Д-232 від 14 березня 2014 року зазначеного факту (перебування потерпілої на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділенні Рівненської ЦМЛ з 10 по 14 жовтня 2013 року) при визначенні ступеню тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_3 обґрунтованості пред'явлених прокурором позовних вимог до відповідачки, на переконання колегії суддів, не спростовує (а. с. 23-24).

Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

З довідки Центральної міської лікарні № 1-9/725 від 14 березня 2014 року видно, що вартість перебування гр. ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні з 10 по 14 жовтня 2013 року склала 769, 24 грн. (а. с. 5).

За таких обставин місцевий суд, встановивши на підставі наявних у справі належних та допустимих законом доказів причинний зв'язок між злочинними діями відповідачки та перебуванням потерпілої ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні, вартість понесених на її лікування витрат, прийшов до цілком обґрунтованого висновку про необхідність задоволення позову у справі.

У зв'язку з викладеним колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Доводи поданої апеляційної скарги обґрунтованості зроблених місцевим судом висновків не спростовують.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 308, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 11 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. Вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: