Справа № 645/4324/13-ц
Провадження № 2/645/14/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 березня 2015 р. м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Федорової О.В.

при секретарях судового засідання - Ляховій І.Ю., Петленко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за первісним позовом:

ОСОБА_1

ОСОБА_2

до ОСОБА_3

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора;

ОСОБА_4

про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом та за заповітом;

за зустрічним позовом:

ОСОБА_3

до ОСОБА_1

ОСОБА_2

третя особа- ОСОБА_4

про визнання права на обов'язкову частку у спадщині;

та за позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_4

до ОСОБА_1

ОСОБА_2

про визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за заповітом,-

в с т а н о в и в:

Позивачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Фрунзенського районного суду м. Харкова з первісним позовом до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Дванадцята Харківська міська нотаріальна контора та ОСОБА_4, в якому з урахуванням уточнень, прийнятих судом до розгляду, просили суд:

- визнати право власності за ОСОБА_1 після смерті її батька - ОСОБА_6 на 89/600 та на 191/1200 після смерті її матері ОСОБА_7, всього на 123/400, яка складається з 1/2 приміщення 2-3 коридор площею 5,3 м.кв.; 1/2 приміщення 2-4 - жила кімната площею 8,9 м. кв.; 1/2 приміщення 2-5 жила кімната 20,6 м. кв.; 1/2 приміщення 2-1 кухня площею 9,3 м.кв.; 1/2 приміщення 2-2 жила кімната площею 6,8 м.кв.; 1/2 приміщення 1-тамбур площею 2,2 м.кв.; 1/2 приміщення 1-1 кухня площею 4,2 м.кв.; 1/2 приміщення 1-2 - жила кімната площею 8,7 м.кв.; 1/2 приміщення 1-3 жила кімната площею 7,0 м.кв. в будівлі під літ. «А»; 1/2 сараю літ. «В», 1/2 льоху літ. «Е»; 1/4 частини огородження №3; 1/2 душа літ. «М» на 25/72 льоху літ. «П» та 25/75 вбиральні літ. «К»; 1/4 частини паркану - 1; та на 25/72 частин паркану № 2; і на 119/2400 будови під літ. «Б», а всього на 857/2400 (89/600+191/1200+119/2400=857/2400) домоволодіння по АДРЕСА_1;

- визнати право власності за ОСОБА_2 після смерті її батька - ОСОБА_6 на 89/600 та на 191/1200 після смерті її матері ОСОБА_7, всього на 123/400, яка складається з 1/2 приміщення 2-3 коридор площею 5,3 м.кв.; 1/2 приміщення 2-4 - жила кімната площею 8,9 м. кв.; 1/2 приміщення 2-5 жила кімната 20,6 м. кв.; 1/2 приміщення 2-1 кухня площею 9,3 м.кв.; 1/2 приміщення 2-2 жила кімната площею 6,8 м.кв.; 1/2 приміщення 1-тамбур площею 2,2 м.кв.; 1/2 приміщення 1-1 кухня площею 4,2 м.кв.; 1/2 приміщення 1-2 - жила кімната площею 8,7 м.кв.; 1/2 приміщення 1-3 жила кімната площею 7,0 м.кв. в будівлі під літ. «А»; 1/2 сараю літ. «В», 1/2 льоху літ. «Е»; 1/4 частини огородження №3; 1/2 душа літ. «М» на 25/72 льоху літ. «П» та 25/75 вбиральні літ. «К»; 1/4 частини паркану - 1; та на 25/72 частин паркану № 2; і на 119/2400 будови під літ. «Б», а всього на 857/2400 (89/600 + 191/1200 + 119/2400 = 857/2400) домоволодіння по АДРЕСА_1.

Позов мотивований тим, що власниками домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_6 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_1) - 89/200; ОСОБА_8 (яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2) - 51/200; ОСОБА_7 (яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3) - 34/200 та ОСОБА_4 - 26/200.

За життя власниками домоволодіння був визначений порядок користування домоволодінням, затверджений нотаріально, виходячи з якого, позивачі просили визнати право власності на 857/2400 спірного домоволодіння за кожною з них в порядку спадкування за законом після померлого батька позивачів - ОСОБА_6, та після померлої матері позивачів - ОСОБА_7.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_4, в якому з урахуванням уточнень, прийнятих судом до розгляду, просить суд визнати за нею право власності на обов'язкову частку 17/200 усього спадкового майна померлої ОСОБА_8 в домоволодінні по АДРЕСА_1.

Зустрічний позов мотивований тим, що її матері ОСОБА_8 за життя належало 51/200 домоволодіння по АДРЕСА_1. Відповідно до умов заповіту від 31.05.1994 року ОСОБА_8 заповідала: ОСОБА_6 належну їй частину жилого будинку літ. «А-1» з відповідною частиною надвірних будівель по АДРЕСА_1, та ОСОБА_4 - належну їй частину жилого будинку літ. «Б-1» з відповідною частиною надвірних будівель по АДРЕСА_1. Разом з тим, позивач за зустрічним позовом наголосила, що їй, відповідно до положень ст. 535 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, належить 2/3 від частки, яка належала б їй при спадкуванні за законом після смерті її матері ОСОБА_8, та оскільки за законом майно ОСОБА_8 мали успадковувати її син - ОСОБА_6 та донька - ОСОБА_3, обов'язкова частка ОСОБА_3 складає 2/3 від 1/2 спадкового майна, тобто 17/200 домоволодіння по АДРЕСА_1, до якого, на думку позивача за зустрічним позовом, входить як будинок літ «А-1», так і будинок літ. «Б-1», оскільки виділ в натурі в домоволодінні не проводився.

Третя особа з самостійними вимогами на предмет спору - ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в якому з урахуванням уточнень, прийнятих судом до розгляду, просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на 17/200 усього спадкового майна померлої ОСОБА_8 в домоволодінні по АДРЕСА_1.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_8 за життя належало 51/200 домоволодіння по АДРЕСА_1 як в домоволодіння літ. «А-1», та і в домоволодінні літ. «Б-1». Відповідно до умов заповіту від 31.05.1994 року ОСОБА_8, ОСОБА_6 успадковує відповідну частину домоволодіння по АДРЕСА_1 під літ. «А-1», та ОСОБА_4 - відповідну частину вказаного домоволодіння під літ. «Б-1».

Крім того ОСОБА_3, відповідно до вимог ст. 535 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, належить 2/3 від частки, яка належала б їй при спадкуванні за законом після смерті її матері.

Таким чином, ОСОБА_4 вважає, що спадщина після смерті ОСОБА_8, що складається з 51/200 частини майна в домоволодінні, розташованому по АДРЕСА_1, до якого входить як будинок літ. «А-1», так і будинок літ. «Б-1», оскільки виділ в натурі в домоволодінні не проводився, згідно заповіту від 31.05.1994 року з урахуванням обов'язкової частки ОСОБА_3, має бути розподілений наступним чином: оскільки за законом майно ОСОБА_8 мали успадковувати її син ОСОБА_6 та донька ОСОБА_3, обов'язкова частка ОСОБА_3 складає 2/3 від 1/2 усього спадкового майна, тому обов'язкова частка ОСОБА_3 має складати 17/200 вказаного домоволодіння. Решту майна мають успадкувати в рівних частинах ОСОБА_6 - 17/200 та ОСОБА_4 - 17/200 домоволодіння.

Позивачі за первісним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_9 та представник позивачів ОСОБА_10 у судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги та просили суд задовольнити позов.

Зустрічний позов ОСОБА_3 визнали частково, та вважали, що останній, як спадкоємцю, що має обов'язкову долю у спадщині, яка складає 2/3 від частки, яка належала б їй при спадкуванні за законом після смерті її матері, має належати 17/300 (або 136/2400) будівлі під літ. «Б», яка належала ОСОБА_8 згідно з договором про порядок користування спірним домоволодінням від 1990 року, крім того, вважали, що ОСОБА_3 також успадковує 2/18 льоху під літ. «П», 2/18 вбиральні під літ. «К» та 2/18 паркана-2, посилаючись на те, що ОСОБА_8 мала трьох дітей: ОСОБА_6, ОСОБА_11, та ОСОБА_12, та, відповідно, ОСОБА_8 мала б трьох спадкоємців за законом, у зв'язку з чим, обов'язкова доля ОСОБА_3 має обраховуватись з урахуванням долі усіх спадкоємців за законом померлої ОСОБА_8. Проти решти зустрічного позову заперечували.

Крім того, ОСОБА_1, ОСОБА_9 та їх представник ОСОБА_10 частково визнали позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_4, та вважали, що останній, як спадкоємець за заповітом, складеним за життя ОСОБА_8, має успадкувати 119/1200 (або 238/2400) будівлі під літ. «Б», 7/36 льоху під літ. «П», 7/36 вбиральні під літ. «К» та 7/36 паркана - № 2, згідно з договором про порядок користування домоволодінням від 1990 року, з урахуванням обов'язкової долі ОСОБА_3, яка складає 17/300 (або 136/2400) будівлі під літ. «Б» з відповідними надвірними спорудами. Проти решти позову третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору заперечували.

Представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 - ОСОБА_13 у судовому засіданні підтримав уточнений зустрічний позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити. Проти первісного позову заперечував, посилаючись на те, що предметом позову є визнання права власності на ідеальні частки в домоволодінні, а не виділ часток співвласників в натурі, та наголосив, що оскільки після смерті спадкодавців ідеальні частки спірного домоволодіння не визначені, вважає, що питання про виділ в натурі спірного домоволодіння можна вирішити лише після проведення відповідної експертизи після визначення ідеальних часток, з обов'язковою компенсацією тим співвласникам, доля яких буде меншою, ніж ідеальна частка або її взагалі не можна буде виділити в натурі. Крім того, вважає безпідставними позовні вимоги позивачів за первісним позовом про визнання за ними права власності на частини домоволодіння в порядку спадкування з визначенням конкретних приміщень та надвірних споруд з урахуванням нотаріально посвідченого договору про порядок користування спірним домоволодінням від 1990 року, посилаючись на те, що вказаний договір не породжує жодних правових наслідків для спадкоємців сторін цього договору щодо права власності спадкоємців. На підставі викладеного, представник ОСОБА_3 просив суд відмовити у задоволенні первісного позову.

Третя особа з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву від 23.02.2015 року про розгляд справи за його відсутності (т. І, а.с. 250).

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги первісного позову, зустрічного позову та позову третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процессу, їх представників, суд встановив наступне.

Згідно з довідкою Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» № 6808 від 14.08.2012 року (т. І, а.с. 5), право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, зареєстрований за наступними особами:

- ОСОБА_6 - 43/100 частини на підставі свідоцтва про право власносності, виданого 27.06.1980 року ЖЕВ Фрунзенського району м. Харкова, та 3/200 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 27.04.1985 року Дванадцятою ХДНК, р. № 1-1089;

- ОСОБА_1 - 51/200 частина на підставі договору дарування, посвідченого 02.07.1985 року Дванадцятою ХДНК, р. № 1-378;

- ОСОБА_4 - 26/200 частини на підставі договору дарування, посвідченого 09.08.1980 року Дванадцятою ХДНК, р. № 1-1821;

- ОСОБА_7 - 34/200 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 17.12.1997 року Дванадцятою ХДНК, р. № 1-5027.

Судовим розглядом встановлено, що 10 лютого 1988 року Дванадцятою Харківською нотаріальною конторою засвідчено угоду про розірвання договору дарування 51/200 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 (р. № 1-318), посвідченого 02.07.1985 року Дванадцятою Харківською нотаріальною конторою 02.07.1985 року р. № 1-378, між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 (а.с. 203 інвентаризаційної справи).

Таким чином, вказане домоволодіння зареєстровано за: ОСОБА_6 - 89/200; ОСОБА_8 - 51/200; ОСОБА_7 - 34/200; ОСОБА_4 - 26/200.

З матеріалів справи вбачається, що у червні 1990 року між ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_14 був укладений договір про порядок користування спільним будинком та надвірними будівлями, засвідчений державним нотаріусом Дванадцятої Харківської нотаріальної контори Зінченко Р.П., р. № 1-3423 (т. І, а.с. 14).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 (т. І, а.с. 8).

Після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина на 51/200 домоволодіння по АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_8 склала заповіт від 31.05.1994 року, посвідчений державним нотаріусом Дванадцятої Харківської нотаріальної контори Зінченко Р.П., р. № 3218, згідно з яким ОСОБА_8 заповідала належну їй на праві власності частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться у АДРЕСА_1, літ. «А-1» своєму синові - ОСОБА_6; а також заповідала належну їй на праві власності частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться у АДРЕСА_1, літ. «Б-1» гр. ОСОБА_4 (т. І, а.с. 53).

Зі спадкової справи № 331/1997, заведеної після смерті ОСОБА_8, вбачається, що 07 травня 1997 року до Дванадцятої Харківської нотаріальної контори звернулись із заявами про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_8 її син - ОСОБА_6, та її дочка - ОСОБА_3 (т. І, а.с. 45-46).

Згідно з пунктами 4, 5 «Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу 2004 року», положення зазначеного кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли до набрання чинності кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої цього кодексу «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим кодексом.

За змістом пункту 1 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.

За змістом статті 524 ЦК Української РСР, який був чинним на час смерті ОСОБА_8, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Отже, спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529-535 ЦК Української РСР.

Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов'язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності.

Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Згідно з ч. 1 ст. 532 ЦК Української РСР, діючого на момент відкриття спадщини, кожний громадянин міг залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

За ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР у редакції від 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, син ОСОБА_8 - ОСОБА_6, що є спадкоємцем за заповітом, прийняв спадщину що після померлої, оскільки звернувся до Дванадцятої Харківської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Також, судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_4, який також є спадкоємцем за заповітом після померлої ОСОБА_8, також прийняв спадщину після смерті останньої, оскільки він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживав у домоволодінні по АДРЕСА_1 (т. І, а.с. 101).

Разом з тим, судом встановлено, що на момент смерті ОСОБА_8, її донька ОСОБА_3 була непрацездатною, оскільки за віком перебувала на пенсійному забезпеченні, що підтверджується пенсійним посвідченням, копія якого міститься в матеріалах справи (т. І, а.с. 122-123).

Факт родинних відносин між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 підтверджується посвідкою про народження НОМЕР_7, з якої вбачається, що ОСОБА_11 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 та її батьками є: ОСОБА_16 та ОСОБА_8 (т. І, а.с. 125-126). Згідно зі свідоцтвом про одруження НОМЕР_6, після укладення шлюбу між ОСОБА_17 та ОСОБА_11 27.07.1958 року, дружині присвоєно прізвище ОСОБА_11 (т. І, а.с. 127).

У відповідності до ст. 535 ЦК УРСР (1963 року), неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка).

Разом з тим, судовим розглядом встановлено, що не заперечувалось сторонами у справі, що ОСОБА_8 мала трьох дітей: ОСОБА_6, ОСОБА_11 та ОСОБА_12, які, за умови відсутності заповіту ОСОБА_8, на підставі ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР у редакції від 1963 року були б спадкоємцями першої черги у рівних частках, тобто по 51/600 спірного домоволодіння (51/200 : 3 = 51/600).

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_3, яка прийняла спадщину після померлої матері ОСОБА_8, оскільки подала в державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, успадкувала, незалежно від змісту заповіту, складеного її матір'ю за життя, не менше двох третин частки, яка належала б їй при спадкуванні за законом, а саме 17/300 домоволодіння по АДРЕСА_1 (51/600 х 2/3 = 102/1800, при скороченні - 17/300).

На підставі зазначеного, з урахуванням обов'язкової долі ОСОБА_3 (17/300), решта належного спадкодавцеві майна має успадковуватись за заповітом ОСОБА_6 та ОСОБА_4 наступним чином: 51/200 (загальна доля спадкодавця) - 17/300 (обов'язкова доля ОСОБА_3.) = 119/600.

Таким чином, ОСОБА_4, який є спадкоємцем за заповітом після померлої ОСОБА_8, успадковує 119/1200 (119/600 : 2 = 119/1200) домоволодіння по АДРЕСА_1.

У свою чергу ОСОБА_6, який був спадкоємцем за заповітом після померлої матері ОСОБА_8, мав успадкувати 119/1200 (119/600 : 2 = 119/1200) домоволодіння по АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2, копія якого міститься в матеріалах справи (т. І, а.с. 9).

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР у редакції від 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, у рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Після його смерті відкрилась спадщина яка складається з 89/200 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованої по АДРЕСА_1, у тому числі 43/100 частини на підставі свідоцтва про право власності, виданого 27.06.1980 року ЖЕВ Фрунзенського району м. Харкова; 3/200 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 27.04.1985 року Дванадцятою Харківською нотаріальною конторою, реєстровий № 1-1089, а також 119/1200 частини за заповітом після померлої ОСОБА_8.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі за первісним позовом є доньками ОСОБА_6 та ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвами про народження НОМЕР_3 та НОМЕР_4 відповідно, копії яких містяться в матеріалах справи (т. І, а.с. 71, 72).

Спадкоємці прийняли спадщину в порядку ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР у редакції від 1963 року.

Так, з матеріалів спадкової справи № 391/2000 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6, засвідчена копія якої міститься в матеріалах справи, вбачається, що донька спадкодавця ОСОБА_1 звернулася до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (т. І, а.с. 44).

Крім того, судовим розглядом встановлено, що не заперечувалось сторонами у справі, що ОСОБА_2 після смерті батька ОСОБА_6, прийняла спадщину, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном.

З урахуванням зазначеного, після смерті ОСОБА_6 спадкоємцями належного йому майна є його доньки: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_5, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 6).

Після ї смерті відкрилась спадщина яка складається з 34/200 частини домоволодіння по АДРЕСА_1, яка належала останній на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 17.12.1997 року Дванадцятою ХДНК, р. № 1-5027.

Порядок здійснення права на спадкування визначений главою 87 ЦК України. Так, у відповідності до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

У відповідності до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, а згідно ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

З матеріалів спадкової справи № 797/2012 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7, засвідчена копія якої міститься в матеріалах справи, вбачається, що 08.12.2012 року її доньки: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулася до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (т. І, а.с. 48-49).

Таким чином, після смерті ОСОБА_7 спадкоємцями належного їй майна є її доньки: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках.

Таким чином, після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_7, позивач ОСОБА_1 має право на спадщину за законом на 857/2400 домоволодіння по АДРЕСА_1 (89/600 + 191/1200 + 119/2400 = 857/2400); та позивач ОСОБА_2 - має право на спадщину за законом на 857/2400 домоволодіння по АДРЕСА_1 (89/600 + 191/1200 + 119/2400 = 857/2400).

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про можливість задоволення первісного позову в частині визнання за позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування за законом на 857/2400 домоволодіння по АДРЕСА_1 за кожною з позивачів.

Разом з тим, суд відмовляє у задоволенні первісного позову в частині визнання права власності в порядку спадкування за законом на визначені приміщення спірного домоволодіння та відповідні надвірні споруди з урахуванням порядку користування спільним будинком та надвірними будівлями згідно укладеного договору від 1990 року, засвідченого державним нотаріусом Дванадцятої Харківської нотаріальної контори Зінченко Р.П., р. № 1-3423.

Так, відповідно до ст. 118 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, що діяла на час укладення вказаного договору, якщо учасники спільної часткової власності на жилий будинок за угодою між собою встановили порядок користування відособленими приміщеннями будинку (квартирами, кімнатами) відповідно до частки кожного і така угода нотаріально посвідчена і зареєстрована у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, то вона обов'язкова і для особи, яка згодом придбає частку в спільній власності на цей будинок.

Враховуючи, що договір про порядок користування спільним будинком та надвірними будівлями був укладений 1990 року, відповідно до положень ст. 118 Української РСР в редакції 1963 року, за вимогами якої вимагалась його реєстрація у виконкомі місцевої ради. Втім, ані матеріали справи, ані матеріали інвентаризаційної справи не містять доказів реєстрації цього договору у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Крім того, частки спадкодавців ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на відособлені приміщення спірного домоволодіння, порядок користування якими був встановлений вказаним договором, успадковуються кожним з їх спадкоємців не в тому порядку, що встановлений договором від 1990 року за кожною з сторін цього договору.

З урахуванням наведеного, суд не вбачає правових підстав для задоволення первісного позову в цій частині.

Разом з тим, суд вважає необхідним частково задовольнити зустрічний позов ОСОБА_3 та визнати за нею право власності на обов'язкову частку 136/2400 усього спадкового майна померлої ОСОБА_8 в домоволодінні по АДРЕСА_1.

Також, суд дійшов висновку про часткове задовольняє позову третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору - ОСОБА_4 та визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом на 238/2400 усього спадкового майна померлої ОСОБА_8 в домоволодінні по АДРЕСА_1.

З урахуванням наведеного та керуючись статтями 10, 11, 57, 64, 209, 215, 218 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Первісний позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора; ОСОБА_4 про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом та за заповітом - задовольнити частково.

Визнати право власності за ОСОБА_1 після смерті її батька ОСОБА_6 та після смерті її матері ОСОБА_7, всього на 857/2400 домоволодіння по АДРЕСА_1.

Визнати право власності за ОСОБА_2 після смерті її батька ОСОБА_6, та після смерті її матері ОСОБА_7, всього на 857/2400 домоволодіння по АДРЕСА_1.

В решті позову відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4 про визнання права на обов'язкову частку у спадщині - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на обов'язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_8, на 136/2400 домоволодіння по АДРЕСА_1.

В решті позову відмовити.

Позов третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за заповітом після померлої ОСОБА_8, на 238/2400 домоволодіння по АДРЕСА_1.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, через Фрунзенський районний суд м. Харкова. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Федорова О.В.