АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/8188/15 Головуючий 1 інстанції - Клименко А.М.
Справа № 644/7046/15-ц Доповідач - Кружиліна О.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року м.Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кружиліної О.А.

суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря Сементовської О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 30 жовтня 2015 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Орган опіки та піклування в особі Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в:

14 липня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила позбавити ОСОБА_1 батьківських прав щодо його неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона проживала з ОСОБА_1 однією родиною, має доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до свідоцтва про встановлення батьківства батьком дитини є ОСОБА_1

Шлюб між батьками дитини не укладався.

Коли дитині було 5 місяців, позивач з дитиною залишили місце спільного проживання з відповідачем через зловживання відповідачем алкогольними напоями.

В 2003 році батько купив їй квартиру за адресою: АДРЕСА_1, де вони мешкають по теперішній час.

Всі витрати по навчанню та фізичному розвитку дитини вона несе зі своїм чоловіком ОСОБА_4

Протягом всіх цих років відповідач знає, де та з ким мешкає дитина, знає телефон позивача, але існуванням та життям дитини зовсім не цікавиться, не відвідує дитину, не знає навіть як дитина виглядає зовні, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, не приймає участі у підготовці дитини до самостійного життя.

Відповідач добровільно не надавав і не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини.

Протягом всього часу дитина свого батька не бачила, знає про його наявність, але не проявляє до нього інтересу через відсутність інтересу відповідача до її особи.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 30 жовтня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Орган опіки та піклування в особі Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав задоволено.

Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав відносно його малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 243,60 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на неповне з'ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з положень статей 164, 165 СК України та вважав, що відповідач, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні дитини, виключно з власної ініціативи не виконував своїх батьківських обов'язків протягом щонайменше десяти років, самоусунувся від нього, а тому повинен бути позбавлений у відношенні неї батьківських прав.

З таким висновком, апеляційний суд не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Відповідно до статті 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

В пунктах 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише до дитини, яка не досягла 18 років, і тільки на підставах, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Позбавляючи ОСОБА_1 батьківських прав, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що зазначені в пунктах 15, 16 вказаного Пленуму фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Відповідно до частини 3 статті 10 та статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених, статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів винної поведінки ОСОБА_1, свідомого нехтування ним своїми обов'язками щодо виховання дитини матеріали справи не містять.

Не надано таких доказів і в суді апеляційної інстанції.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що працює, матеріально забезпечений, на вимогу позивачки надавав дитині необхідну матеріальну допомогу, бажає спілкуватися з дитиною, але ж на проханням матері дитини не втручається в її новостворену родину та вимушений не спілкуватися зі своєю дитиною.

Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав № 502 від 16.09.2015 року, наданий Департаментом праці та соціальної політики Управління служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради, судова колегія до уваги не приймає, оскільки він є недостатньо обґрунтованим і з нього не вбачається свідомого нехтування ОСОБА_1 своїми обов'язками і підстав доцільності позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав.

У зв'язку з чим судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, оскільки безспірних доказів, які свідчили про ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх обов'язків щодо виховання доньки, про винну поведінку ОСОБА_1, про свідоме нехтування ним своїми обов'язками, про вживання до нього заходів реагування або про попередження ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання доньки матеріали справи не містять.

Враховуючи зазначені обставини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, апеляційний суд приходить до висновку, що, з урахуванням вимог статті 164 СК України, роз'яснень, які містяться у пунктах 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 слід відмовити.

Відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 307 ЦПК України, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення по суті позовних вимог, яким відмовляє ОСОБА_2 у задоволені позовних вимог щодо позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з підстав, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 309 ЦПК України.

За таких обставин судова колегія вважає за необхідне рішення суду скасувати, а в задоволенні позову позивачці - відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2.ч.1.ст. 307, п. 3 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. 316, 317, 319 ЦПК України, ст. 164 СК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 10, 60 ЦПК України -

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 30 жовтня 2015 року - скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна Судді П.В. Кісь

О.М. Хорошевський