АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1813/15 Справа № 205/2769/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Скрипник К. О. Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Максюти Ж.І., Прозорової М.Л.,

при секретарі - Самокиші О.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою Дніпропетровської міської ради

на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Дніпроптеровської міської ради, третя особа: Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора, реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив встановити факт родинних відносин між ОСОБА_4, померлим ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, померлою ІНФОРМАЦІЯ_2, встановивши, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є чоловік та дружина; визнати за ним право власності на домоволодіння АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, посилаючись на те, що 25 грудня 1995 року помер його батько ОСОБА_4. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому на підставі договору на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 04 липня 1952 року домоволодіння АДРЕСА_1. Після закінчення будівництва зазначеного житлового будинку, договір між виконкомом та батьком в органі технічної інвентаризації зареєстрований не був.

Також позивач зазначив, що на момент смерті батько проживав разом з матір`ю позивача ОСОБА_5, які перебували у шлюбі та були зареєстровані у спірному домоволодінні, а ІНФОРМАЦІЯ_2 вона померла, після її смерті відкрилася спадщина на домоволодіння АДРЕСА_1, яке вона прийняла після смерті чоловіка. Позивачем, у встановлений законом строк була подана письмова заява до нотаріальної контори, але у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування було відмовлено, а згідно листа КП "ДМБТІ" право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 станом на 27 жовтня2011 року не зареєстровано, у зв'язку з чим він не може зареєструвати спадкове майно.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2014 року позов задоволено та ухвалено: встановити факт родинних відносин між ОСОБА_4, померлим ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, померлою ІНФОРМАЦІЯ_2, встановивши, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є чоловік та дружина; визнати за позивачем право власності на домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається з: літ.А-1 - житловий будинок загальною площею 40,5 кв.м., житловою площею 27,7 кв.м., літ.Б- літня кухня, літ.В - гараж, літ.Д - навіс, літ. Е - вбиральня, огорожа - №№ 1-5, замощення - І, ІІ, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

В апеляційній скарзі Дніпропетровська міська рада просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зазначене рішення ухвалено з додержанням вказаних вимог закону.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі договору від 04 липня 1952 року про право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, за реєстровим № 14235, ОСОБА_4 була надана земельна ділянка, площею 540 кв.м. під будівництво індивідуального житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_2" (а.с.7).

Встановлено, що на вказаній земельній ділянці в АДРЕСА_2 було збудовано житловий будинок з господарськими спорудами у 1952 році (а.с. 11, 12), та відповідно до розпорядження Дніпропетровського міського голови №406-р від 04 липня 2012 року цьому будинку було присвоєно адресу - АДРЕСА_2) (а.с.95, 96), а ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 (а.с.5).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи батьки позивача, а саме: ОСОБА_4, померлий ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, за життя перебували у зареєстрованому шлюбі, вели спільне господарство як чоловік та дружина.

Також встановлено, що спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 є його дружина - ОСОБА_5, яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, зокрема домоволодінням АДРЕСА_1, а тому успадкувала домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, після смерті свого чоловіка (а.с.87-94).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла (а.с. 5), а після її смерті спадкоємцями першої черги за законом є її син, позивач по справі, ОСОБА_3, який 20 липня 1996 року звернувся до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с.116-118) та йому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові внески від 22 квітня 2006 року (а.с. 9).

Рішенням реєстратора КП "Дніпропетровське міжміське бюро технічної реєстрації" від 19 липня 2012 року позивачу було відмовлено у реєстрації права власності на житловий будинок №23 по вул. Добролюбова в м. Дніпроптеровськ, оскільки відсутні документи первинної реєстрації права власності (а.с. 128).

Статтею 529 ЦК України (в редакції 1963 року) пердбачалося, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України у редакції від 16 січня 2003 року (чинний з 01.01.2004 року), він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, його положення застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Отже до відносин, що склалися з приводу будівництва будинку та прийняття спадщини, що відкрилася у 1996 році, необхідно застосовувати Цивільний кодекс УРСР (у редакції 1963 року) та відповідне законодавство, що було чинним у зазначений період часу.

У відповідності до п. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року, право на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цим Законом, визнається дійсним у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умови якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації цих прав.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12).

Так, 5 серпня 1992 року було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто, до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

Крім того, пунктом 3.1. "Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських споруд і прибудов до них, тощо", затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 91, передбачено, що документом, який засвідчує відповідність зазначеного будівництва до 05 серпня 1992 року індивідуальних житлових будинків, господарських будівель та споруд вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації права власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатом технічної інвентаризації.

У відповідності до п. 3.2. розділу 3 інструкції "Про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна" в редакції наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 404 від 09.08.2012року "Не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992року".

Таким чином, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012 року № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів).

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності.

Оскільки батьком позивача спірний житловий будинок було побудовано у 1952 році, а гоподарчі споруди у 1967 та 1974 роках, на підставі договору про право будівництва та безстрового користування земельною ділянкою та по день смерті батька це майно не змінювалося, а також те, що померлі батьки перебували у зареєстрованому шлюбі, але у свідоцтві про смерть батька неповно зазначено його прізвище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги Дніпропетровської міської ради про незаконність рішення суду, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи та суттєвими не являються, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права та у відповідності з нормами матеріального права і відсутні передбачені ст.309 ЦПК України підстави для скасування або його зміни.

Керуючись ст.ст. 303,307,308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Дніпропетровської міської ради відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді