Справа № 369/193/15-ц Головуючий у І інстанції Ковальчук Л. М.
Провадження № 22-ц/780/2000/15 Доповідач у 2 інстанції Сержанюк
Категорія 9 16.03.2015
УХВАЛА

Іменем України

16 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді - Сержанюка А.С., членів колегії - суддів Журби С.О., Коцюрби О.П., із участю секретаря Химинець Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 лютого 2015 року за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И Л А:

06 січня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, де просив встановити факт, що має юридичне значення, зокрема, що право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, в період з 21 березня 2008 року по 15 липня 2009 року, посвідчувалось правовстановлюючим документом, яким є державний акт на право власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_2, виданий 21 березня 2008 року, зареєстрований за НОМЕР_3.

На обґрунтування заявлених вимог ним зазначено, що 14 січня 2011 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за результатами розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до Управління Держкомзему у Києво-Святошинському районі Київської області, ОСОБА_3, ДП «Центр ДЗК» Державного комітету України із земельних ресурсів, третя особа - ОСОБА_1 про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним встановлено, що 21 березня 2008 року на земельну ділянку площею 1,4782 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, було видано два державні акти: один серії НОМЕР_2, інший - серії НОМЕР_4.

Метою встановлення факту, про який іде мова в даній заяві, є реалізація ОСОБА_2, як покупцем, можливості зареєструвати на своє ім'я право власності на земельну ділянку, яке перейшло до нього від продавця ОСОБА_1 за укладеним 15 липня 2009 року договором купівлі-продажу земельної ділянки.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 лютого 2015 року заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

На обґрунтування зазначеного судового рішення місцевим судом зазначено, що у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, існує спір про право, який повинен вирішуватись в порядку позовного провадження, а тому його заява на підставі вимог ч. 6 ст. 235 ЦПК України підлягає залишенню без розгляду.

Не погоджуючись із постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, порушення норм процесуального права при її постановленні, що призвели до неправильного вирішення заяви.

Просить ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 лютого 2015 рокускасувати, а справу направити для продовження розгляду по суті до суду першої інстанції в іншому складі.

Суд, з'ясувавши обставини і перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу у судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 235 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 22 травня 2007 року між ОСОБА_3 та заявником укладений нотаріально посвідчений договір міни земельними ділянками ( а.с. 4, 9, 13, 14 ).

Опісля, 21 березня 2008 року на земельну ділянку площею 1,4782 га, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, видано на ім'я ОСОБА_1 два державні акти на право власності на землю - серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_4 ( а.с. 18, 19, 27, 52 ).

За договором купівлі-продажу від 15 липня 2009 року ОСОБА_1 відчужив зазначену земельну ділянку ОСОБА_2 ( а.с. 62 ).

Правовою підставою належності майна продавцю зазначений державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_2 від 21 березня 2008 року ( п. 1.4 правочину ).

16 липня 2009 року ОСОБА_1, від імені якого виступав ОСОБА_4, відчужив цю ж земельну ділянку ОСОБА_5 ( а.с. 57-60 ).

Правовою підставою належності майна продавцю, у цьому випадку, указано інший державний акт на право власності на землю - серії НОМЕР_4 від 21 березня 2008 року ( там же ).

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25 грудня 2014 року, серед іншого, зазначений останнім правочин визнаний недійсним та скасовано державний акт на право власності на землю, виданий на ім'я ОСОБА_5 ( а.с. 57-60, 61, 71-78 ).

З метою сприяння ОСОБА_2 в оформленні права власності на придбану за вказаним правочином земельну ділянку, ОСОБА_1 06 січня 2015 року звернувся до суду із зазначеними вимогами ( а.с. 2-6 ).

09 січня 2015 року Києво-Святошинським районним судом Київської області відкрито провадження у справі і призначено розгляд цивільної справи на 10 годину 28 січня 2015 року ( а.с. 66 ).

Будь-яких доказів, які б свідчили про виникнення спору про право, який вирішується у порядку позовного провадження щодо зазначених вимог та які були б підставою для залишення заяви без розгляду відповідно до ч. 6 ст. 235 ЦПК України, з точки зору суду другої інстанції, матеріали справи не містять.

Навпаки, по заявленим позовним вимогам ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 ухвалені судові рішення, які на період постановлення оскаржуваної ухвали набрали законної сили ( а.с. 57-60, 61, 66-67, 71-78, 83-85 ).

Наявний в Окружному адміністративному суді міста Києва спір за позовом ОСОБА_2 при визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії ( а.с. 97 ), на переконання апеляційного суду, не стосується зазначеного державного акта на право власності на землю на ім'я заявника, а тому, не є підставою для залишення заяви без розгляду.

Відтак, на переконання апеляційного суду, висновки місцевого суду про необхідність залишення поданої заяви без розгляду не ґрунтуються ні матеріалами справи, ні положеннями ст. 235 ЦПК України.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість ухвали, а також порушення норм процесуального права при її постановленні, зокрема ст.. 235 ЦПК України, на переконання суду другої інстанції, знайшли своє повне підтвердження при розгляді апеляції.

А тому, постановлена ухвала підлягає скасуванню із передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду у відповідності до положень ст. 311 ЦПК України, оскільки оскаржувана ухвала порушує право зазначеного заявника на звернення до суду за захистом, передбачене ст. 3 ЦПК України.

При цьому, суд апеляційної інстанції не вбачає правових підстав для передачі справи до суду першої інстанції в іншому складі та визнання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 січня 2015 року 2015 року про відмову у відводі судді Ковальчук Л.М. від розгляду справи за заявою ОСОБА_1 невмотивованою, оскільки назване судове рішення постановлено з дотриманням положень ст.ст. 20, 21, 23, 24, 209, 210 ЦПК України і задоволення такої вимоги не передбачає ст. 311 ЦПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 307, 311, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 лютого 2015 року за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

О.П. Коцюрба