Справа № 346/5164/14-ц
11 лютого 2015 року м. Коломия
Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі :
головуючого - судді - Потятинника Ю.Р.;
секретаря - Лейб»юк О.В.,
представника позивача - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа АТ «УкрСиббанк» про поділ майна подружжя,-
Позивачка звернулась до суду з позовом , який мотивує тим , що перебувала в шлюбі з відповідачем. За час перебування в шлюбі у них народилася дочка - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду від 25 липня 2014 року шлюб між сторонами розірвано.
За час перебування в шлюбі сторонами набуто житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_2 та квартира, яка знаходиться за адресою - АДРЕСА_1, автомобіль марки БМВ. Також, за час перебування шлюбі було придбано рухоме майно: холодильник марки «L.G.» вартістю - 12 000 грн., кавовий апарат, вартістю - 3 000 гр., телевізор марки «Самсунг» вартістю - 11 000 грн., пральна машина марки «Самсунг» вартістю 5 000 грн., ноутбук марки «Асус» вартістю 7500 грн., планшет марки «Самсунг» вартістю 4 900 грн., соковижималка марки «Кенвуд» вартістю 1 500 грн., миючий пилосос марки «Кархер» вартістю 2000 грн., фотоапарат марки «Кенон» вартістю 5000 грн., пилосос марки «L.G.» вартістю 1900 грн., велосипед вартістю 4500 грн., праска - марки «Браун» вартістю 1200 грн.
Всі кошти на будівництво житлового будинку були надані її матір»ю, а також зароблені позивачем особисто. Даний будинок на сьогоднішній день є незавершеним, потребує ряду ремонтних робіт для того щоб вселитися та проживати в ньому.
З відповідачем не домовились про порядок поділу рухомого та нерухомого майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Відповідно до ч . 2 ст. 60 Сімейного кодексу України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно ст.70 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою.
Після розірвання шлюбу малолітня дочка сторін проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Винаймають квартиру, яку позивач оплачує самостійно. Відповідач проживає в спірній квартирі, яка належним чином відремонтована, де залишилися її речі та речі доньки, які не можуть забрати, так як вхідні замки замінені. Позивач самостійно піклується про фізичний та духовний розвиток доньки, про її стан здоров'я, на що витрачає значні кошти, Дочка є ученицею другого класу, займається тенісом і танцями. Не зверталася з позовною заявою про стягнення аліментів з відповідача. Добровільно будь-яких коштів відповідач не надає. Утримання дитини самостійно, відсутність у відповідача інтересу до дитини та її виховання вважає істотними обставинами в розумінні ч. 2 ст. 70 СК України, а тому суд при вирішенні спору про поділ майна може відступити від засад рівності часток подружжя.
Тому, просить суд, все нажите спільно у шлюбі майно, а саме: житловий будинок, квартиру, автомобіль та вищевказане рухоме майно визнати спільною сумісною власністю подружжя та виділити їй житловий будинок і автомобіль, а відповідачу залишити у власності квартиру та все рухоме майно.
Відповідач та представник відповідача після оголошеної за їх клопотанням перерви в узгоджений з ними строк в зал судового засідання, в якому ухвалено рішення, не з»явились і покинули приміщення суду, про причини такої поведінки суду не повідомили, поважних причин залишення ними судового засідання не встановлено. Тому, судом було винесено ухвалу про подальший розгляд справи за наявних доказів заочно у відсутності відповідача та його представника. Під час попередніх судових засідань відповідач та його представник пояснювали, що відповідач бажає розподілу всього нажитого в шлюбі майна, зокрема житлового будинку по 1/2 частині, у зв»язку з чим, просив суд призначити судову-будівельну технічну експертизу вартість проведення якої зобов»язався оплатити.
Представник третьої особи в судове засідання не з»явився з невідомих причин, хоча повідомлявся про час місце судового розгляду.
Суд, вислухавши сторони, аналізуючи обставини встановлені під час судового розгляду та зібрані докази вважає, що позов частково підставний і підлягає до часткового задоволення, з таких мотивів.
Як встановлено в судовому засіданні, між сторонами 13.06.2005р. було укладено шлюб, який розірвано рішенням Коломийського міськрайсуду від 25.07.2014р. Від шлюбу у сторін є неповнолітня дочка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, яку вищезгаданим рішенням суду залишено проживати з матір»ю.
За час перебування в шлюбі сторонами набуто житловий будинок по АДРЕСА_2, загальною площею 241,4 кв.м. та житловою площею 99,5 кв.м. що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 21.07.2014р., яке видане на ім»я відповідача та відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.07.2014р. Даний житловий будинок, знаходиться на земельній ділянці площею 0,08 га наданій відповідачу в оренду строком на 50 років для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується довідкою управління Держземагентсва у Коломийському районі. Згідно технічного паспорта рік побудови будинку зазначено 2013р., вартість будинку з господарською спорудою - колодязем становить 550187 грн. (545121 грн. + 5066 грн.).
Згідно ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові № 11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (п.22).
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки …, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери,…; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо (п.23).
До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК) ( п.24).
Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК ( 2947-14 ) щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК ( 435-15 ), за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності (п.25).
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 146 ч.1 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Проаналізувавши зібрані докази в їх сукупності, враховуючи скасування ухвали про призначення судових експертиз через неоплату вартості їх проведення, беручи до уваги наявність двох об»єктів житлової нерухомості нажитих сторонами за час перебування в шлюбі, конфліктний характер взаємовідносин сторін, суд при наявних доказах приходить до висновку про доцільність виділення позивачу із спільного майна подружжя житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_2 та 1/2 частини автомобіля BMW 530 D 2000р.в., р.н. НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_2. У власності відповідача слід залишити квартиру АДРЕСА_1, 1/2 частину автомобіля та все нажите в шлюбі інше рухоме майно, яке знаходиться в даній квартирі.
При цьому, суд враховує, що неповнолітня дитина сторін після припинення їх спільного проживання в березні 2014р. проживає з позивачем, знаходиться на її утриманні, позивач не зверталась і не має наміру звертатись до відповідача з вимогою про стягнення аліментів, згідна за власний рахунок провести необхідні будівельні і ремонтні роботи з метою забезпечення можливості і створення умов для проживання в будинку. Позивач з дитиною була змушена облаштовувати нове місце проживання, оскільки з березня 2014р. вимушено проживає на найманій квартирі, за яку з її пояснень сплачувала щомісячно по 200 долларів США. В той же час, позивач проживає в спірній квартирі, користується наявним в ній спільно нажитим рухомим майном. Дані обставини суд вважає істотними для виділення позивачу спірного житлового будинку, а відповідачу квартири та наявного в ній спільно нажитого рухомого майна.
Продовжуючи викладене, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_8 підтвердили покликання позивача на те, що будівництво спірного житлового будинку та оплата кредиту за квартиру проводились здебільшого за рахунок коштів матері позивача та позивача, який спочатку вів підприємницьку діяльність з продажу промислових товарів разом з відповідачем, а з 2009р. вели бізнес окремо в різних магазинах. Свідки підтвердили, що часто за вказівкою позивача брали гроші з виторгу і погашували щомісячні платежі по кредиту за квартиру з оформленням квитанцій на ім»я відповідача.
Згідно довідки АТ «УкрСиббанк» станом на час розірвання шлюбу сторін заборгованості по кредитних договорах відсутні, а станом на час виконання ухвали суду про витребування доказів - на 05.12.2014р., тобто після припинення оплати позивачем, прострочена заборгованість за кредитним договором становить 692,51 долларів США.
При розподілі спільно нажитого майна, суд враховує зобов»язання відповідача щодо погашення кредиту термін якого згідно умов кредитного договору до 08.06.2029р. При цьому також враховує, що позивач згідно укладеного договору поруки несе солідарну відповідальність з відповідачем за невиконання зобов»язань за договором в тому ж обсязі, що й відповідач (п.1.3, 1.4 договору поруки).
Виділяючи позивачу 1/2 частину автомобіля суд виходить з положеннь п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».
З вищенаведених мотивів в решті позову слід відмовити.
На підставі викладеного та ст. 15, 16 ЦК України, керуючись ст. 213-215, 224-226 ЦПК України,---
Позов задоволити частково. Виділити ОСОБА_3 у власність із спільного майна подружжя: житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_2 та 1/2 частину автомобіля BMW 530 D 2000 р.в., р.н. НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_2.
Залишити у власності ОСОБА_4 із спільного майна подружжя: квартиру АДРЕСА_1, 1/2 частину автомобіля BMW 530 D 2000 р.в., р.н. НОМЕР_1, номер шасі НОМЕР_2 та все нажите в шлюбі інше рухоме майно, яке знаходиться в даній квартирі. В решті позову відмовити
Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 1930 грн. сплаченого судового збору та в користь держави 1724 грн. недоплаченого судового збору.
Дане заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.
На рішення може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня його проголошення чи отримання копії повного рішення, через Коломийський міськрайсуд.
Суддя Потятинник Ю. Р.