Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
Справа № 357/2785/15-ц
У Х В А Л А

17 березня 2015 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Подрєзова Г. О. розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства «ВТБ Банк» про забезпечення позову;

В С Т А Н О В И В:

Позивач по справі : Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» звернувся до суду з позовом до Приватного виробничо комерційного підприємства «Фіалка», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №61.63-05/12-М544 від 28.05.2012р. у розмірі 192240,70 грн. мотивуючи тим, що позичальник юридична особа, отримавши та користуючись грошовими коштами, свої зобов»язання за кредитним договором щодо повернення суми основного боргу та сплати процентів за користування кредитними грошовими коштами не виконує. Поручителем по зобов»язаннях позичальника згідно з договором поруки від 28.05.2012р. № 61.63-05/12-ДП1 є ОСОБА_2, яка за умовами цього договору несе солідарну відповідальність за невиконання зобов»язань по кредитному договору з боку позичальника. Посилаючись на зазначені обставини, просив суд стягнути з обох відповідачів солідарно суму заборгованості по кредитному договору та судові витрати. В забезпечення позову, позивач просив суд накласти арешт на грошові кошти, що знаходяться на рахунках юридичної особи Приватного виробничо комерційного підприємства «Фіалка», відкритих в банківських установах, на будь яке рухоме та нерухоме майно, яке належить підприємству в межах ціни позову в розмірі 192240,70грн. заборгованості та судових витрат. Також, просив суд накласти арешт на грошові кошти, що знаходяться на рахунках ОСОБА_2 відкритих в банківських установах, на будь-яке рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 в межах ціни позову в розмірі 192240,70грн. заборгованості та судових витрат. При цьому, послався на вимоги ч.1 ст. 151 ЦПК України.

Підставою вжиття заходів забезпечення позову, позивач зазначив можливість відповідачів розпорядитись належним їм майном та грошовими коштами, іншими матеріальними цінностями, відчуження відповідачами по справі належного їм майна, що утруднить, або призведе до неможливості виконання рішення суду про стягнення заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 152 Кодексу позов забезпечується : - накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до ст. 151 ч.3 забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з розясненнями Пленуму ВС України в постанові від 22.12.2006р. №9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову - питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або

суд у судовому засіданні (залежно від стадії розгляду справи) в день надходження заяви.

Відповідно до п. 4 цієї постанови - розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та надаючи оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності накладення арешту на майно та грошові кошти відповідачів, вважаю, що заява підлягає до задоволення частково.

При цьому, необхідно запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, права яких можуть залежати від вирішення цього питання ( трудового колективу підприємства, не допущення перешкоджанню господарської діяльності юридичної особи, тощо).

Тому, накладення арешту на майно та грошові кошти ОСОБА_2 є доцільним.

Щодо застосування зазначених заходів забезпечення позову у відношенні до юридичної особи, з врахуванням можливості настання негативних наслідків для інших осіб, запобігання настання незворотних наслідків у діяльності юридичної особи, вважаю, що в цій частині вимог позивача необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 151, 152 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Заяву задовольнити частково.

Накласти арешт на грошові кошти, що знаходяться на рахунках ОСОБА_2, відкритих в банківських установах, на будь-яке рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 в межах ціни позову в розмірі 192240,70грн.

В задоволенні решти вимог заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 5 днів з дня проголошення.

Суддя ОСОБА_3