АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 530/488/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2209/15Головуючий у 1-й інстанції Дем'янченко С. М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді Буленка О.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Триголова В.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 29 травня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Сільськогосподарського багатофукціонального кооперативу " Бір", Бірківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області про визнання права на майновий пай члена коллективного сільськогосподарського підприємства у порядку спадкування та зобов′язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в якому прохала визнати за нею право власності на майновий пай колишнього КСП ім. Куйбишева, правонаступником якого є СБК « БІР» Зіньківського району Полтавськорї області, на який мала права її мати ОСОБА_3, яка померла 16.06.2003 року. В обґрунтування позовних вимог вказала, що час слухання цивільної справи про визнання права власності на земельний пай дізналася, що її померла матір мала право і на майновий пай, але за життя він їй не виділявся. Позивачка посилається на те, що її мати помилково не була внесена до списку громадян - членів КСП, які мають право на майновий пай в майні підприємства, тому їй за життя не було видано сертифікат на майновий пай.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 29 травня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Сільськогосподарського багатофукціонального кооперативу " Бір", Бірківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області про визнання права на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства у порядку спадкування та зобов'язання вчинити певні дії -відмовлено в звязку з пропуском позовної давності.

З вказаним рішенням не погодилася позивач та подала на нього апеляційну скаргу, вказуючи на порушення місцевим судом при ухваленні рішення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги вказала, що судом не було прийнято до уваги, що про порушення свого права вона дізналася лише у 2014 році під час слухання справи про визнання права власності на земельну ділянку / пай/, а тому нею не пропущено строк позовної давності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 стосовно включення в списки на майновий пай не зверталась, хоча їй достаменно було відомо, що її не включено до даного списку, оскільки за життя ОСОБА_3 не було включено до списку пайовиків, остання не набула права на майновий пай, внаслідок чого позивачка не наділена правом на спадкування майнового паю. Крім того, звернувшись до суду з позовом лише 23.03.2015 року , позивач пропустив встановлений законом строк позовної давності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Як вбачається з свідоцтва про смерть № І-КЕ Т 239324 від 17.06.2003 року, 16 червня 2003 року померла мати позивача ОСОБА_4/ а.с.9/

Як було встановлено в судовому засіданні, що за життя , а саме 21.01.1997 року ОСОБА_3 склала заповіт на ім'я своєї доньки ОСОБА_2 позивача у справі, яким заповіла останній належну їй частину господарства розташованого в селі Бірки Зіньківського району Полтавської області та все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право / а.с.8/.

Як було встановлено судом та не заперечувалося сторонами у справі, ОСОБА_3 з 1956 року по 1977 рік працювала в колгоспі ім. Куйбишева, який згідно рішення зборів уповноважених перейменовано в колективне сільськогосподарське підприємство ім. Куйбишева ( протокол №4 від 20.11.1992 року) КСП ім. Куйбишева реорганізовано в сільськогосподарський багатофункціональний кооператив "Бір" згідно рішення зборів уповноважених ( протокол №2 від 09.02.200 року) (а.с.11).

Згідно ст.9 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство", у разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою або в іншій за згодою сторін, формі. Право членів підприємства на пайовий фонд майна залежить від їх трудового внеску.

Відповідно до «Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 177 від 28 лютого 2001 року, список осіб, які мають право на майновий пай, складається комісією і затверджується зборами співвласників майна. За рішенням загальних зборів та зазначеної комісії, до списку осіб, які мають право на майновий пай, включаються всі члени підприємства, а також особи, за якими відповідно до законодавства зберігається право на майновий пай. Також до списку можуть бути внесені й інші категорії осіб, наприклад, такі, що відпрацювали у господарстві довгий час і вибули з поважних причин. Враховуючи вищевикладене, включення у список такої категорії громадян є виключною компетенцією і прерогативою комісії та загальних зборів співвласників майна.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 01.12.2014 року визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну частку пай в колективній власності колишнього КСП ім. Куйбишева правонаступником якого є СБК "Бір" розміром 4.26 умовних кадастрових гектарів згідно сертифіката серія ПЛ № 0326825, виданого 30 грудня 1997 року Зіньківською районною державною адміністрацією Полтавської області після померлої ОСОБА_3 в селі Бірки, Зіньківського району, Полтавської області та виділено у власність К.Л.В.вказану земельну частку (пай) із земель запасу Бірківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області( а.с.12).

В свою чергу, як встановлено судом першої інстанції, розпаювання майна проводилось у 1992 році , на момент розпаювання ОСОБА_3працювала в Бірківській школі Зіньківського району Полтавської області і не являлась членом СБК "Бір". У списки на розподіл майна ОСОБА_3 не включена (а.с.37).

Як вбачається з архівного витягу Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області від 23.10.2014 року № 01-40/50, ОСОБА_3 в 1997 році зверталась з заявою до загальних зборів КСП ім. Куйбашева села Бірки Зіньківського району Полтавської області про включення в списки на земельний пай (а.с.14),стосовно включення в списки на майновий пай не зверталась.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до суду з позовом про визначення за нею права власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства у порядку спадкування та зобов'язання вчинити певні дії лише 23.03.2015 року, тобто через 12 років після відкриття спадщини, після померлої матері ОСОБА_3

Відповідно до ст.71 ЦК Української PCP (в редакції 1963 року), що була чинна на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов.

Право на позов виникає з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення свого права (ст.76 ЦК УРСР).

Статтею 75 ЦК УРСР передбачено, що позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін по справі.

Згідно із ч.1 ст.80 ЦК Української PCP закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 року),правовідносини, які виникли до набрання ним чинності, повинні регулюватися законодавством, яке діяло на час їх виникнення, а пунктом 6 передбачено застосування його правил про позовну давність до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Встановивши, що обставини, на які посилався позивач як на поважність причин пропуску строку позовної давності, не можуть бути визнані поважними, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у позові у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Також, колегія суддів вважає, що позивач повинен був проявити належну дбайливість щодо захисту своїх прав та інтересів, пов'язаних із спадкуванням.

Крім того, як було встановлено судом, мати позивача за життя не оспорювала рішення про не включення її до списку майнових пайовиків та не зверталась до колгоспного підприємства з відповідними заявами про належність її даного права.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не врахував той факт, що про порушення свого права вона дізналася лише у 2014 році під час слухання справи про визнання права власності на земельну ділянку / пай/, спростовуються матеріалами справи, відповідно до яких позивачка на смерті її матері проживала разом з останньою, та їй було відомо про наявність у матері лише сертифікату на земельну ділянку / пай/.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, висновки суду першої інстанції відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, і закон який їх регулює.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 29 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: О.О.Буленко

Судді: С.М.ОСОБА_5Триголов