САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 206/4492/15-ц
Провадження № 2/206/1229/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" грудня 2015 р.

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого-судді Зайченко С.В., при секретареві Щербині Є.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства "Житлове господарство Самарського району" ОСОБА_1 міської ради про визнання права користування жилим приміщенням ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просила, визнати за нею право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1, мотивуючи тим, що її дідусеві ОСОБА_3 згідно ордеру на житлову площу в гуртожитку від 24 квітня 1996 року без номера, виданого ОСОБА_1 державним підприємством по перевезенню вантажів та пасажирів, була надана однокімнатна квартира АДРЕСА_2.

Будинок №3 по вул. Іларіонівській на той час мав статус гуртожитка для малосімейних. Квартира №93 в будинку №3 має загальну площу 37,9 кв.м., а житлову -19,8 кв.м.

В серпні 2004 року будинок №3 по вул. Іларіонівській в м. Дніпропетровську був переданий Придніпровською залізницею територіальній громаді в особі ОСОБА_1 міської ради на баланс КП «Житлове господарство Самарського району» ДМР. Станом на серпень 2004 року будинок вже не мав статусу гуртожитку.

11 червня 2008 року вона вселилася в спірну квартиру в якості члена сімї свого дідуся та була зареєстрована в цій квартирі. З моменту вселення в квартиру вона проживала з дідусем однією сімєю, вела з ним спільне господарство.

04 листопада 2012 року її дідусь помер і 27 листопада 2012 року був знятий з реєстраційного обліку за адресою спірної квартири. З листопада 2012 року вона проживає в спірній квартирі одна та виконує усі умови договору найму житлового приміщення.

В 2014 році вона вирішила переоформити особовий рахунок для сплати квартирної плати на своє імя, для чого вона звернулась до відповідача з відповідною заявою. Їй було відмовлено в укладенні договору найму житлового приміщення, рекомендовано звернутися до департаменту корпоративних прав та правового забезпечення ДМР для отримання ордеру для постійного місця проживання в житловому приміщенні або вирішити питання в судовому порядку.

Вважає, що їй немає потреби звертатися у відповідні установи для отримання ордеру, так як вона не в повнолітньому віці вселилася в квартиру в якості члена сім'ї наймача, тому з моменту вселення набула право користування жилим приміщенням.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та зокрема зазначила, що позивач зареєстрована в спірній квартирі, тому вже набула право користування нею.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала з тих підстав, що позивачем не було надано доказів на підтвердження постійного проживання її з наймачем в квартирі АДРЕСА_1, те що в неї відсутнє право власності на будь-які інші житлові приміщення. Просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухав доводи сторін, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

ОСОБА_2 наймача на вселення інших осіб у займане ним житлове приміщення передбачено ст. 65 ЖК України.

Відповідно до вказаної правової норми наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

За загальним правилом особа, яка вселилася до наймача як член сім'ї (статті 64, 65 ЖК України), не набуває права користування займаним жилим приміщенням, якщо вона зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду.

Згідно ордеру на житлову площу в гуртожитку від 24 квітня 1996 року, виданого ОСОБА_1 державним підприємством по перевезенню вантажів та пасажирів ОСОБА_3, була надана кімната (квартира) №93 в будинку №3 по вул. Іларіонівській в м. Дніпропетровську, яка має загальну площу 37,9 кв.м., а житлову -19,8 кв.м.(а.с.4).

Квартиронаймач ОСОБА_3 відкрив на свої ім'я - особовий рахунок №1000977 (а.с.6).

04 листопада 2012 року ОСОБА_3 помер (а.с.5).

Відповідно довідки з місця проживання про склад сімї та прописку №2198 від 04.08.2014 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: онука - ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище Сирота) А.С. з 11 червня 2008 року та ОСОБА_3 з 20 лютого 1997 року, який знятий 27.11.2012 року з реєстраційного обліку у звязку зі смертю (а.с.7).

Відповідно довідки КП «ЖГ Самарського району» ДМР №899 від 01.12.2015 року та рішення Виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради №1435 від 20.05.2004 року житловий будинок №3 по вул. Іларіонівській належить територіальній громаді м. Дніпропетровська в особі ОСОБА_1 міської ради та знаходиться на балансі підприємства відповідача (а.с.7,55-58).

Відповідно інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно відомості про право власності на квартиру АДРЕСА_3 відсутні (а.с.42).

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Позивачем не було надано суду будь-яких належних та допустимих, в розумінні ст. 58, 59 ЦПК України, доказів на підтвердження того, що вона вселилася в спірну квартиру, як член сім'ї наймача, постійно проживала в ній, вела з наймачем сумісне господарство, оскільки відповідно до ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Нормою цієї статті не передбачено, що онука є членом сім'ї наймача, однак її може бути визнано такою, якщо вона постійно проживала разом з наймачем і вела з ним спільне господарство.

Сама по собі наявність прописки (реєстрації місця проживання) позивача в спірній квартирі не може бути підставою для визнання за нею права користування цим житловим приміщенням.

З урахуванням викладено, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 209,212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Комунального підприємства "Житлове господарство Самарського району" ОСОБА_1 міської ради про визнання права користування жилим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. В. Зайченко