Справа №2/328/1149/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2015 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Погрібної О.М.

при секретарі Мацинській О.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Токмак цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Токмацького району Запорізької області про визнання права власності за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

До Токмацького районного суду Запорізької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Токмацького району Запорізької області про визнання права власності за набувальною давністю, мотивуючи його тим, що в листопаді 2002 року він домовився з Таврійським споживчим товариством про купівлю будівлі магазину № 7 за 6500,00 грн., яка розташована за адресою: Запорізька область, Токмацький район, с. Чапаєвка, вул. Чапаєва.

Так, з листопада 2002 року по січень 2003 року, він частинами сплатив Таврійському споживчому товариству погоджену між ними вартість будівлі зазначеного магазину, в розмірі 6500,00 грн.

Адміністрація Таврійського споживчого товариства, передала йому свідоцтво на право власності на спірну будівлю магазину і технічний паспорт та пообіцяла найближчим часом оформити договір купівлі-продажу магазину нотаріально, а тому будь - яких вимог про повернення цієї будівлі, товариство не збиралося йому заявляти.

Таким чином, починаючи з 31.01.2003 року (дати останньої сплати 1 000,00 грн. за будівлю), він розпочав безперервно та відкрито володіти будівлею магазину, як своєю власністю, в якості добросовісного набувача.

Згодом йому стало відомо, що Таврійське споживче товариство в 2005 році було визнане банкрутом та ліквідоване, правонаступники у товариства відсутні, а тому відповідного договору купівлі-продажу між ними укладено так і не було.

Відповідно до ОСОБА_3 з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 26.12.2014 року № 19841710, (дата та номер запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи, підстава для його внесення) Таврійське споживче товариство 03.10.2005 року припинено, за судовим рішенням.

У зв'язку з тим, що позивач добросовісно заволодів нерухомим майном, безперешкодно, відкрито і безперервно більше 10 років володіє будівлею магазину № 7, яка розташована за адресою: Запорізька область, Токмацький район, с. Чапаєвка, вул. Чапаєва просить визнати за ним право власності на зазначену будівлю за набувальною давністю.

Позивач ОСОБА_1, який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився.

Представник позивача адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених в позові.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги визнала, просила задовольнити та суду пояснила, що з 2003 року позивач ОСОБА_1 користується будівлею магазину №7, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Токмацький район, с. Чапаєвка, вул. Чапаєва. Зазначений магазин ОСОБА_1 використовує під склад. Раніше магазин належав Таврійському споживчому товариству, але в 2003 році ОСОБА_1 його викупив, з цього часу і використовує. З січня 2008 року ОСОБА_1 згідно Попередньої угоди сплачував орендну плату за земельну ділянку для обслуговування будівлі магазину № 7, що знаходиться в с. Чапаєвка вул. Чапаєва. До 2008 року не можливо визначити чи сплачував ОСОБА_1 орендну плату за земельну ділянку для обслуговування будівлі магазину № 7, оскільки вона не відокремлювалась від загальної земельної ділянки. На баланс ОСОБА_2 сільської ради будівля магазину не приймалась, оскільки з 2003 року і по теперішній час ОСОБА_1 нею користувався і сільській раді було відомо, що вона належить йому.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що позивач є її чоловіком. Чоловік придбав будівлю магазину №7 в с. Чапаєвка по вул. Чапаєва у Таврійського споживчого кооперативу за 6500 грн. Вартість магазину оплачував частинами з листопада 2002 року по січень 2003 року. І в січні 2003 року ОСОБА_1 почав використовувати його під склад, зберігав там врожай з поля зерно, насіння, здійснював догляд за земельною ділянкою навколо будинку магазину, платив орендну плату за земельну ділянку для обслуговування будівлі магазину. Він не знав, що його право власності не є дооформленим, вважав, що сплатив гроші, отримав ключі від магазину і це все.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона працювала бухгалтером в Жовтневому споживчому товаристві, яке входило до райспоживспілки. В склад райспоживспілки входило Жовтневе споживче товариство, Таврійське споживче товариство, Остриківське споживче товариство та Новомиколаївське споживче товариство, всі бухгалтери споживчих товариств сиділи в одному кабінеті. Зазначена будівля магазину була на балансі Таврійського споживчого товариства, але свідоцтво на право власності на будівлю магазину №7, Таврійське споживче товариство отримало після того, як знайшовся покупець і виникла необхідність в його переоформленні. Позивач з 2003 року почав користуватись зазначеною будівлею. Зараз вона працює в с. Чапаєвка і бачить, як ОСОБА_1 використовує будівлю магазину під склад, вона бачила, як люди вантажили та вивантажували сільгосппродукцію, як ОСОБА_1 обслуговував земельну ділянку біля будівлі магазину, територія огороджена парканом.

Згідно копії трудової книжки серії БТ-11 № 1628783 на імя ОСОБА_6, свідок ОСОБА_6 з 01.07.1999 року до 31.01.2003 року працювала бухгалтером 1 категорії Жовтневого споживчого товариства.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона була заступником голови райспоживспілки, в склад якої входило Таврійське споживче товариство, яке мало власну печатку, розрахунковий рахунок. Їй відомо, що ОСОБА_1 звернувся із заявою до райспоживспілки, в якій просив продати йому будівлю магазину №7 в с. Чапаєвка по вул. Чапаєва, яка належала Таврійському споживчому товариству. Будівля магазину рахувалась на балансі Таврійського споживчого товариства ще з 90-х років, однак свідоцтво про право власності споживче товариство отримало лише тоді, коли зявився клієнт на його купівлю, саме з цього часу виникла необхідність в отриманні свідоцтва на право власності, тому воно отримане лише 20 грудня 2002 року, тобто після того, як ОСОБА_1 розпочав сплачувати ціну за магазин. Питання продажу вирішувалось на правлінні райспоживспілки. Відбулось голосування комісії, де було прийнято рішення про продаж спірного нерухомого майна за 6500 грн. ОСОБА_1 вносив кошти за будівлю магазину частинами. На початку 2003 року ОСОБА_1 сплатив всю суму, йому був переданий пакет документів, в тому числі договір купівлі-продажу, однак чому ОСОБА_1 не завіряв договір нотаріально, їй не відомо. Разом з документами на будівлю магазину ОСОБА_1 на початку 2003 року були передані ключі від будівлі магазину № 7. З цього часу зазначене нерухоме майно було зняте з балансу Таврійського споживчого кооперативу.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що станом на кінець 2002 року початок 2003 року вона замінювала касира в Таврійському споживчому кооперативі. Вона особисто приймала від ОСОБА_1 кошти частинами в розмірі 6500 грн. за будівлю магазину № 7. ОСОБА_1 казав, що буде там зберігати зерно. Будівля магазину була списана з балансу Таврійського споживчого кооперативу при його продажу ОСОБА_1

Їй відомо, що Будівля магазину рахувалась на балансі Таврійського споживчого товариства ще з 90-х років, однак свідоцтво про право власності споживче товариство отримало лише тоді, коли зявився клієнт на його купівлю, саме з цього часу виникла необхідність в отриманні свідоцтва на право власності, тому воно отримане лише 20 грудня 2002 року, тобто після того, як ОСОБА_1 розпочав сплачувати ціну за магазин. Питання продажу вирішувалось на правління райспоживспілки. Відбулось голосування комісії, де було прийнято рішення про продаж спірного нерухомого майна за 6500 грн. ОСОБА_1 вносив кошти за будівлю магазину частинами. На початку 2003 року ОСОБА_1 сплатив всю суму, йому був переданий пакет документів, в тому числі договір купівлі-продажу, однак чому ОСОБА_1 не завіряв договір нотаріально, їй не відомо. Разом з документами на будівлю магазину ОСОБА_1 на початку 2003 року були передані ключі від будівлі магазину № 7. З цього часу зазначене нерухоме майно було зняте з балансу Таврійського споживчого кооперативу.

Згідно виписки з розпорядження №21 по Токмацькій райспоживспілці від 19.09.2015 року, свідок ОСОБА_8, бухгалтер райспоживспілки, з 19 вересня 2002 року, за її згодою, була переведена головним бухгалтером Таврійської споживчої спілки.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що з 1999 року працював головою правління Токмацької райспоживспілки, до складу якої входило Таврійське споживче товариство, яке мало власну печатку, розрахунковий рахунок. На балансі Таврійського споживчого товариства знаходилась будівля магазину №7 по вул. Чапаєва в с. Чапаєвка. В 2002 році ОСОБА_1 звернувся із заявою до райспоживспілки, в якій просив продати йому будівлю вищевказаного магазину під складські приміщення, після чого комісією райспоживспілки заява ОСОБА_1 була задоволена. На час звернення ОСОБА_1 з вищевказаною заявою, магазин № 7 в с. Чапаєвка не працював, будівля магазина руйнувалася та розбиралася. Після прийняття рішення про продаж будівлі магазину №7, ОСОБА_1 кількома платежами сплатив балансову вартість магазину, після чого використовував вказану будівлю для власних потреб. Він, як голова правління Токмацької райспоживспілки, в господарську діяльність Таврійського споживчого товариства не втручався.

Згідно копії трудової книжки на імя ОСОБА_9, свідка ОСОБА_9 з 03.02.1999 року було обрано головою правління Токмацької райспоживспілки, на вказаній посаді працював до 17.05.2004 року.

Заслухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що з листопада 2002 року по січень 2003 року ОСОБА_1 сплатив Таврійському споживчому товариству за будівлю магазину № 7 6500,00 грн., яка розташована за адресою: Запорізька область, Токмацький район, с. Чапаєвка, вул. Чапаєва, а саме 26.11.2002 року - 3 000,00 грн. (квитанція до прибуткового касового ордера № 55), 27.11.2002 року - 2 000,00 грн. (квитанція до прибуткового касового ордера № 56), 21.01.2003 року - 500,00 грн. (квитанція до прибуткового касового ордера № 2), 31.01.2003 року - 1 000,00 грн. (квитанція до прибуткового касового ордера № 3).

Адміністрація Таврійського споживчого товариства, передала ОСОБА_1 свідоцтво на право власності на спірну будівлю магазину від 20 грудня 2002 року і технічний паспорт. Будь - яких вимог про повернення цієї будівлі, товариство ОСОБА_1 не заявляло.

Таким чином, починаючи з 31.01.2003 року (дати останньої сплати 1 000,00 грн. за будівлю), він розпочав безперервно та відкрито володіти будівлею магазину, як своєю власністю, в якості добросовісного набувача.

Відповідно до ОСОБА_3 з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 26.12.2014 року № 19841710, (дата та номер запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи, підстава для його внесення) Таврійське споживче товариство 03.10.2005 року припинено, за судовим рішенням. Належним чином завіреного договору купівлі-продажу Будівлі магазину № 7 між сторонами укладено так і не було.

Відповідно до довідки Токмацького районного бюро технічної інвентаризації ПП «Малі-44» від 23.06.2015 року № 112, відповідно до архівних даних право власності на вищевказану будівлю магазину № 7 зареєстроване за Таврійським споживчим товариством на підставі свідоцтва про право власності від 20.12.2002 року.

Відповідно до звіту про незалежну експертну оцінку нерухомого майна - нежитлової будівлі, вартість вищевказаної будівлі магазину № 7 станом на 10 вересня 2015 року складає 80 000,00 грн.

Частиною 1 ст. 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (надувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Такий спосіб виникнення права власності, як набувальна давність можливий за умови сукупності обставин, зазначених в ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Тривалість володіння передбачає, що має закінчитись визначений законом строк, який для нерухомого майна складає десять років. Відкритість та безперервність означають, що особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні, а також що протягом встановленого законом строку титульний володілець не заявляв вимог про повернення йому майна.

Згідно з листом ОСОБА_2 сільської ради Токмацького району Запорізької області від 22.06.2015 року № 194/02-01-23, будівля магазину № 7, до комунальної власності не передавалась та на балансі ОСОБА_2 сільської ради не значиться.

Окрім того, з листа ОСОБА_2 сільської ради Токмацького району Запорізької області від 22.06.2015 року № 195/02-01-23 вбачається, що саме ОСОБА_1 використовувалася земельна ділянка для обслуговування будівлі магазину № 7, яка розташована за адресою: Запорізька область, Токмацький район, с. Чапаєвка, вул. Чапаєва, що свідчить про те, що ним не приховувалося володіння магазином.

ОСОБА_2 сільської ради Токмацького району Запорізької області від 10.06.2015 року № 175/02-01-23, підтверджує, що ОСОБА_1 сплачувався земельний податок за земельну ділянку для обслуговування будівлі магазину №7.

Таким чином, наявні всі обставини, які дозволяють вважати, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем, оскільки вже протягом більш, ніж 10 років відкрито та безперервно володіє будівлею магазину.

Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним.». (Ухвала ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2012 року).

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ своїм інформаційним листом від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» вказує на те, що при вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Як зазначено в роз'ясненнях, даних Міністерством юстиції України в 2011 році «Деякі аспекти набуття права власності на об'єкти безхазяйного нерухомого майна» «Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном, як своїм власним...»

Як зазначено в Ухвалі колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20.02.2008 року « ...пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 01 січня 2011 року».

Аналогічної правової позиції дотримується і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній в Ухвалі від 22 лютого 2012 року.

Окрім того, п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», встановлено - відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала та не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна...

Той факт, що ОСОБА_1 добросовісно та відкрито володів будівлею магазину № 7 понад десять років, та використовував її як фактичний власник, підтвердили допитані в судовому засіданні свідки.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу здійснюється особою в судовому порядку у визначений спосіб.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що з січня 2003 року позивач ОСОБА_1 добросовісно та відкрито володіє будівлею магазину № 7 в с. Чапаєвка по вул. Чапаєва, що було очевидно для третіх осіб, які мали можливість це бачити, не перешкоджали доступу до будівлі іншим особам, які мали право отримувати про це інформацію, ніхто не звертався з вимогами про витребування майна, суд вважає, що необхідно визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на будівлю магазину № 7 в с. Чапаєвка по вул. Чапаєва у порядку набувальної давності, оскільки він володіє вищевказаним будинком на праві власності більше десяти років.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 131, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Токмацького району Запорізької області про визнання права власності за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право приватної власності за набувальною давністю на будівлю магазину № 7, 1971 року побудови, загальною площею 132,5 м2, яка складається з Б -1 - Будівлі магазину (156,7 кв. м.), б - тамбуру ( 8,5 кв. м.), № 1 - паркану (22 кв. м.), № 2 - дворового мощення (31 кв. м.), підвалу під Б-1 (19,8 кв. м.), що знаходиться за адресою: Запорізька область, Токмацький район, с. Чапаєвка, вул. Чапаєва.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Токмацький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.М. Погрібна