РІШЕННЯ

Іменем України

30.11.2015 року Франківський районний суд м. Львова у складі

головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі Турчак М.І.

за участю прокурора Беновської О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 районної адміністрації ЛМР, ОСОБА_3 відділу ДРАЦС ЛМУЮ за участю третьої особи ОСОБА_4 про визнання батьківства,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом до відповідачів, в якому просить визнати протиправним та скасувати розпорядження ОСОБА_3 районної адміністрації від 05 квітня 2013 року №135 «Про надання статусу дитини-сироти ОСОБА_5, 20.03.2013 р.н.» в частині надання статусу дитини-сироти ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати його батьком ОСОБА_5, зобовязати ОСОБА_3 відділ реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції у свідоцтві про народження дитини батьком дитини ОСОБА_2, зобовязати ОСОБА_3 відділ реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції у свідоцтві про народження дитини вказати прізвище, імя, по-батькові ОСОБА_6. Згідно заяви про зменшення позовних вимог від 16.09.2014 року просить виключити з позовних вимог вимогу про визнання протиправним та скасувати розпорядження ОСОБА_3 районної адміністрації від 05 квітня 2013 року №135 «Про надання статусу дитини-сироти ОСОБА_5, 20.03.2013 р.н.» в частині надання статусу дитини-сироти ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що з ОСОБА_7 перебував у незареєстрованому шлюбі, але постійно протягом чотирьох років проживав в одній квартирі з нею однією сім'єю, вели спільне господарство та взаємно виконували обовязки подружжя. 20 березня 2013 року у них народилася донька ОСОБА_5. ОСОБА_7 померла через шість годин після пологів. З невідомих йому причин, ОСОБА_3 відділ реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції зробив запис у акті про народження і свідоцтві про народження дитини, керуючись ст.135 СК України, вказавши, що батько записаний зі слів матері як ОСОБА_8, хоча насправді батьком цієї дитини є позивач. Дитині надано статус дитини-сироти, і вона проживає постійно разом з своєю бабцею. Просив визнати його батьківство відносно ОСОБА_5 Стверджує, що він є біологічним батьком дитини і хоче юридично визнати своє батьківство, тому звернувся до суду з позовом, у зв`язку з тим, що це можливо зробити тільки в судовому порядку, оскільки в органах РАЦСу про внесення змін до актового запису про народження йому відмовили.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві.

Прокурор прокуратури Франківського району м.Львова позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити, що відповідатиме інтересам малолітньої ОСОБА_5

Представник відповідача ОСОБА_3 районної адміністрації ЛМР в залі судового засідання позовні вимоги визнав повністю, вказавши про доцільність задоволення позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_3 відділу реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності з посиланням на викладені в письмовій формі заперечення.

Третя особа та представник третьої особи позовні вимоги заперечили в повному обсязі. Вважають, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення у звязку із недоведеністю та необгрунтованістю таких. Покликаються на те, що позивач не приймав участі у пологах ОСОБА_7, а також на те, що в матеріалах справи наявні відповіді із Львівського обласного центру репродуктивного здоровя населення №25 від 27.01.2015 року з якого вбачається, що позивач не перебував на обліку і в дану установу не звертався, а також з Державного закладу «Прикарпатського центру репродукції людини» №01-12/18 від 29.01.2015 року про те, що позивачу не проводилось допоміжних репродуктивних технологій з використанням його статевих клітин згідно медичної документації, що свідчить про те, що репродуктивність такого не є доведеною і вважати останнього батьком дитини ОСОБА_5 не має жодних підстав. Згідно вимог ст.128 СК України позивач не довів факту свого батьківства, а також факту опіки останнього дитиною та покійною матірю дитини. При реєстрації дитини сироти ОСОБА_5 було вчинено всі дії з дотриманням вимог чинного законодавства.

Суд, вислухавши прокурора, заслухавши думку позивача, представника позивача, представника відповідача, третьої особи та її представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню цілком, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 45 ЦПК України прокурор здійснює у суді представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії цивільного процесу.

Відповідно до ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», прокуратура здійснює функції представництва у суді інтересів громадян, які неспроможні через фізичний чи матеріальний стан реалізовувати процесуальні повноваження.

Суд вважає встановленим наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги позивач, з таких мотивів.

Згідно зі ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 народилася 20.03.2013 року, про що ОСОБА_3 відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції складено актовий запис про народження №120 від 28.03.2013 року в графі «відомості про дитину» зазначено «ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженка м.Львова», народилась одна дитина, живонароджена, за рахунком друга дитина у матері, включаючи новонароджену, в графі «відомості про батька» зазначено «Савенко Ігор Володимирович», у графі «відомості про матір» зазначено «Савенко Віола Олександрівна», ІНФОРМАЦІЯ_3, прож. ІНФОРМАЦІЯ_4., професора ОСОБА_9, 5/4, підстава запису відомостей про батька заява ОСОБА_4 від 28.03.2013 року, вх.№539/03-03 та подані документи: медичне свідоцтво про народження №675 від 20.03.2013 року, видане клінічним пологовим будинком №1 м.Львова, рішення Сихівського районного суду м.Львова від 12.11.2009 року по справі №2-2119/2009 р. про розірвання шлюбу, заява відповідно до ч.1 ст.135 СК України про реєстрацію народження ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та внесення у графу «Відомості про батька» - «Савенко Ігор Володимирович».

Матір дитини ОСОБА_7, згідно свідоцтва про смерть серії І-СГ №313506 та згідно актового запису про смерть №286 померла у віці 41 року 21 березня 2013 року.

Згідно розпорядження ОСОБА_3 районної адміністрації ЛМР від 05.04.2013 року про надання статусу дитини-сироти ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 надано статус дитини-сироти та зобовязано ЛКП «Вулецьке» зареєструвати малолітню ОСОБА_5 за адресою: м.Львів, вул.проф.Я.Яреми,5/4 на підставі заяви ОСОБА_4 від 01.04.2013 року.

Пунктом 52 Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року за № 866, якою затверджений Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, передбачено, що служба у справах дітей здійснює контроль за умовами утримання, навчання, виховання дитини, над якою встановлено опіку, піклування. Також вищевказаною постановою на службу у справах дітей покладено обов'язок захисту житлових прав дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Відповідно до п. п. 21, 22 Постанови для надання дитині статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, служба у справах дітей за місцем походження дитини протягом двох місяців повинна зібрати необхідні документи (свідоцтво про народження дитини та документи, що засвідчують обставини, за яких дитина залишилась без батьківського піклування). Рішення про надання статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, приймається районною, районною у містах Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської чи районної у місті ради за місцем походження такої дитини за поданням служби у справах дітей.

Відповідно до п. 64 Постанови, у разі коли у дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, відсутнє житло, яке належить їй на праві власності (користування), або якщо повернення до нього неможливе, після досягнення дитиною 16-річного віку служба у справах дітей за місцем походження або проживання дитини з урахуванням її бажання подає районній, районній у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчому органові міської районної у місті, сільської, селищної ради документи дитини, необхідні для взяття її на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов. Районна, районна у містах Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської районної у місті, сільської, селищної ради за місцем походження або проживання дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування у разі відсутності у неї житла після закінчення (припинення) її перебування під опікою, піклуванням, у прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, позачергово забезпечує її житловим приміщенням.

Відтак, 15.07.2013 року розпорядження ОСОБА_3 районної адміністрації ЛМР, розглянувши звернення ОСОБА_4 та керуючись Законом України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» та враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 04.07.2013 року (протокол№14) встановлено опіку над малолітньою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та призначено ОСОБА_4 опікуном малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2

Частиною 1 ст. 243 СК України передбачено, що опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

Згідно ч. 1 ст. 59 ЦК України піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена.

Відповідно до п. 2.2 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 17 червня 1999 року, опіку (піклування) може бути встановлено при житті батьків неповнолітніх дітей у випадках, коли батьки: судом позбавлені батьківських прав або прийнято рішення про відібрання дитини і передачу її під опіку незалежно від того, позбавлені вони батьківських прав чи ні, оскільки перебування з ними небезпечне для життя дитини; визнані у встановленому порядку недієздатними або обмежено дієздатними (психічно хворі, розумово відсталі або перебувають на тривалому стаціонарному лікуванні в лікувально-профілактичному закладі чи на державному утриманні в будинках-інтернатах); понад шість місяців не можуть займатись вихованням своїх дітей (засуджені до позбавлення волі на тривалий час за скоєння злочину, за станом здоров'я (інваліди I-II групи) тощо); понад шість місяців не проживають разом з дитиною та без поважних причин не беруть участі в її вихованні та утриманні, не виявляють щодо дитини батьківської уваги та турботи або підкинули (залишили) дитину, і це підтверджено відповідними актами, складеними органами внутрішніх справ; відмовились від дітей в установленому законом порядку; виїхали на постійне місце проживання або на постійне місце роботи за кордон чи перебувають у довготривалому відрядженні; перебувають під слідством.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Як передбачено ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду.

Згідно з п.7 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі із матірю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матірю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заява про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст.135 СК України.

В судовому засіданні знайшов підтвердження факт спільного проживання та перебування у фактичних подружніх відносинах позивача ОСОБА_2 та матері дитини ОСОБА_7 Даний факт підтвердила в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 Зокрема свідок ОСОБА_11 ствердила суду, що спільне проживання тривало на протязі чотирьох пяти років в квартирі по вул.Гайдара у м.Львові, що батьком малолітньої ОСОБА_5 народженої 20.03.2015 року є ОСОБА_2, про що їй відомо зі слів як позивача так і покійної матері дитини. Свідок зазначила, що позивач дуже любив матір своєї майбутньої дитини, однак не одружився з ОСОБА_7, оскільки сталась трагедія, 21.03.2013 року ОСОБА_7 померла.

У суду не виникає сумніву у правдивості цих свідчень, оскільки вони підтверджуються наведеними вище достовірними документами, які засвідчують факт батьківства.

Судом встановлено, що на момент народження дитини позивач та покійна ОСОБА_7 не перебували у зареєстрованому шлюбі, однак перебували у фактичних шлюбних відносинах.

Як встановлено судом, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проведено відповідно до ст. 135 СК України.

Провівши системний аналіз вищезазначених норм права у їх сукупності з доказами, дослідженими в судовому засіданні , суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_2 визнавав і визнає себе батьком малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджено поясненнями учасників процесу, свідка, поясненнями представника ОСОБА_3 районної адміністрації ЛМР.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.143 ЦПК України для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, судом 02.10.2013 року призначено судову молекулярно-генетичну експертизу за клопотанням позивача. Однак, судовим експертом ОСОБА_12 19.03.2014 року складено повідомлення про неможливість проведення експертизи №10/61. Згідно якого у відповідь на заявлене клопотання експертом згідно ст.13 Закону України «Про судову експертизу», ст.53 ЦПК України до експертної установи 18.03.2014 року прибув ОСОБА_2, проте опікун ОСОБА_4 з дитиною ОСОБА_5 у визначений час до НДКЦ при ГУМВС України у Львівській області не прибула, що унеможливило проведення відібрання зразків для судової молекулярно-генетичної експертизи.

11.06.2014 року в судовому засіданні судом повторно вирішено питання про скерування судової справи до експертної установи з метою проведення молекулярно-генетичної експертизи та зобовязано ОСОБА_4 як опікуна малолітньої ОСОБА_5 зявитись разом з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 для відібрання зразків для проведення експертизи за викликом експертної установи. Однак дана вимога була повторно проігнорована, що послугувало підставою для складання експертом повторного повідомлення про неможливість проведення експертизи від 23.07.2014 року №10/270.

Відтак, суд розцінює дані обставини як зумисне ухилення стороною у справі, а саме опікуном малолітньої ОСОБА_5 ОСОБА_4, від участі в експертизі та надання необхідних зразків, що унеможливило, як наслідок, її проведення, а відтак на підставі ст.146 ЦПК України суд визнає батьківство ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, проживаючого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_7, щодо дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8 Я.,5 кв.4, враховуючи, що зміст позовних вимог позивача стосується визнання батьківства та необхідність призначення та проведення судової молекулярно-генетичної експертизи.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Із роз'яснень, викладених в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Таким чином, підставою виникнення прав і обов'язків батьків та дітей є походження дітей, засвідчене у встановленому законом порядку. Таке засвідчення юридично оформляється: шляхом реєстрації народження дитини в органах РАЦСу, коли батьки дитини перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі; добровільне визнання батьківства дитини батьком, який не перебуває в шлюбі з матір'ю дитини; встановлення батьківства в судовому порядку, якщо батьки не перебувають у шлюбі,.

Таким чином, на підставі наданих позивачем доказів суд приходить до висновку, що здобуто достатньо доказів батьківства ОСОБА_2 щодо ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, а тому позов слід задовольнити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 61, 88, 169, 218 ЦПК України, суд, ст.ст. 128, 130 СК України, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити.

Визнати батьківство ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, проживаючого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_7, щодо дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8 Я.,5 кв.4.

Зобовязати ОСОБА_3 відділ реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, внести відповідні зміни в актовий запис № 120 від 28.03.2013 року про народження «Савенко Вероніки Ігорівни», де в графі «Відомості про дитину» змінити прізвище «Савенко» на прізвище «Вачко», в графі «по батькові» залишити «Ігорівна», у графі «Відомості про батька» батьком вказати «ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянин України) у графі «Відомості про матір» вказати «ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_9, громадянка України, яка померла 21 березня 2013 року».

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Мартьянова С.М.