АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/3637/2015 Головуючий у 1-й інстанції: Гриньковська Н.Ю.
Доповідач : Кравець В.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючої - Кравець В.А.,

Суддів - Семенюк Т.А., Шиманського В.Й.

при секретарі - Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 листопада 2014 року в справі за поданням державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_1, заінтересовані особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2, без вилучення паспортного документа,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2014 року заявник звернувся в суд із поданням, в якому просив тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа, ОСОБА_2 до виконання ним виконавчого листа №752/1860/13-ц, виданого Голосіївським районним судом м. Києва від 18.09.2013 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання дочки - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 30.01.2013 року і досягнення ними повноліття.

У мотивування вимог посилався на те, що в ході виконавчого провадження боржник тривалий час ухиляється від виконання рішення, а на вимоги державного виконавця не реагує.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 листопада 2014 року - у задоволенні подання відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, державний виконавець ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною, прийнятою з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що до суду було подано подання про тимчасове обмеження права виїзду та додав копію виконавчого провадження, яке належним чином було завірене, а це є підтвердженням тієї обставини, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відмовляючи в задоволенні подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що його задоволення буде суперечити вимогам чинного законодавства, оскільки суду не надано доказів ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, неможливості виконання рішення суду, а також підтвердження наміру виїхати найближчим часом за межі України.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до ст.377-1 ЦПК України вирішення питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно з п. 18 ч. 3 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених вищезазначеним законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що на підставі виконавчого листа, виданого 18.09.2013 року Голосіївським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі 2000,00грн. щомісячно на утримання дочки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи з 30.01.2013 і до досягнення дитиною повноліття, 19.09.2013 року було відкрито виконавче провадження.

Згідно довідки - розрахунку заборгованості з аліментів, за період з 30.01.2013 по 31.07.2014 від 14.08.2014 за № Дв/25, боржник, доки працював, сплачував аліменти у розмірі 8800,00грн.

Відповідно до листа ОСББ «Салютна 1-Б» за вих. №15/14 від 03.07.2014, адресованого ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві, встановлено, що боржник, з 16.06.2014 р. звільнився за власним бажанням, згідно наказу №00025-ГД від 16.06.2014 та про нове місце роботи не повідомив.

06.02.2014 року державним виконавцем на виконання вимог законодавства було надіслано запити до: Відділу технічного нагляду Держсільгоспінспекції в м. Києві Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, ВАДР, УДАІ у м. Києві, Головного управління Держкомзему у Київській області про наявність майна та поточних рахунків, проте відповіді на них не отримано.

За своїм змістом подання складається з викладу норм права, що регулюють стадію виконання судового рішення. До нього не додано жодного доказу, який би свідчив про ухилення боржника від виконання рішення суду.

Законом же передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд вірно виходив з того, що державним виконавцем при примусовому виконанні судового рішення вчинені не всі можливі виконавчі дії та не в повній мірі вжито заходів щодо розшуку боржника чи його майна.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 218,313-315-317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 листопада 2014 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Судді