Справа № 522/8877/15-ц
Провадження № 4-с/522/132/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2015 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.

при секретарі Шеян І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 до державного виконавця Другого Приморського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_2, за участю заінтересованої особи ОСОБА_3 про визнання бездіяльності неправомірною та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою, в подальшому уточнивши її, до державного виконавця Другого Приморського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_2, за участю заінтересованої особи ОСОБА_3, в якій просить визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Другого Приморського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_2 щодо невиконання виконавчого листа №1522/24240/12 виданого Приморським районним судом м. Одеси від 28 січня 2013 року; визнати неправомірною дії державного виконавця Другого Приморського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_4 щодо винесення постанови від 15 грудня 2014 року ВП №44323537 про повернення виконавчого документа стягувачу; визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Другого Приморського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_4 від 15 грудня 2014 року ВП №44323537 про повернення виконавчого документа стягувачу, зобовязавши державного виконавця вчинити всі, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» виконавчі дії по виконанню виконавчого листа №1522/24240/12 виданого Приморським районним судом м. Одеси від 28 січня 2013 року.

Скаржниця зазначає, що постановою державного виконавця Другого Приморського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_4 від 15 грудня 2014 року на підставі п. 2, 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» їй було повернуто виконавчий лист, виданий 28 січня 2013 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 1 598, 00 грн.

ОСОБА_1 вважає вищевказану постанову неправомірною, оскільки державний виконавець не в повній мірі вчинив передбачені чинним законодавством дії для виконання виконавчого документу.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 доводи викладені в скарзі підтримав у повному обсязі та просив суд скаргу задовольнити.

Представник Другого Приморського ВДВС ОМУЮ, а також заінтересована особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчать відповідні поштові повідомлення, що повернулись до суду.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вислухавши думку скаржниці, та прийнявши до уваги доводи скарги, суд вважає, що скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 28 січня 2013 року Приморський районний суд м. Одеси видав виконавчий лист №1522/24240/12 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 1 598, 00 грн., який було передано для виконання до Другого Приморського ВДВС ОМУЮ.

Постановою державного виконавця Другого Приморського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_2 від 07 серпня 2014 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вищевказаного виконавчого листа.

З наданих до суду копій матеріалів виконавчого провадження №44323537 вбачається, що копія вищевказаної постанови всупереч вимогам ч. 5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», не направлялась боржнику та стягувачу. В матеріалах виконавчого провадження також відсутні будь-які докази щодо вручення сторонам виконавчого провадження копії зазначеної постанови.

Також судом встановлено, що 15 грудня 2014 року державним виконавцем Другого Приморського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_4 було винесено постанову про повернення вищевказаного виконавчого листа стягувачу на підставі п. 2, 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку з тим, що на час проведення виконавчих дій за адресою боржника, вказаною у виконавчому листі: АДРЕСА_1, ОСОБА_3 не знаходиться, а також неможливо виявити майно, на яке може бути звернуто стягнення.

Також судом встановлено, що про наявність вищевказаної постанови ОСОБА_1 стало відомо лише 10 листопада 2015 року, під час ознайомлення її представником в судовому засіданні з матеріалами виконавчого провадження. Тому, суд вважає, що скаржницею не були пропущені строки встановлені ч. 1 ст. 385 ЦПК України на оскарження вищевказаної постанови.

Суд вважає доведеним у судовому засіданні те, що державний виконавець Корнієць В.В. під час винесення оскаржуваної постанови від 15 грудня 2014 року не дотримався вимог ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», та ст. 19 Конституції України, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

Однією з підстав повернення виконавчого листа було те, що на час проведення виконавчих дій за адресою, вказаною у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_2, ОСОБА_3 фактично не знаходився.

Крім того, 12 грудня 2014 року державним виконавцем був винесений акт про відсутність у ОСОБА_3 майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Однак, з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем не були прийняті всі міри для виконання виконавчого листа, а саме не направлялись запити в Реєстраційну службу ОМУЮ, КП «БТІ» Одеської міської ради, Управління Держземагенства у м. Одесі Одеської області та Державної інспекції сільського господарства в Одеській області, а також до УДАІ ГУМВС України в Одеській області для зясування того, яке нерухоме та рухоме майно, земельні ділянки та сільськогосподарська техніка зареєстровані за боржником, що передбачено ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, державним виконавцем не були вчинені дії з перевірки фактичного місця проживання боржника ОСОБА_3, а також щодо розшуку його майна, що суперечить ч. 4 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

В матеріалах виконавчого провадження також відсутні докази того, що державний виконавець звертався з відповідними запитами до органів реєстрації актів цивільного стану.

Враховуючи викладене, висновок державного виконавця Другого Приморського ВДВС ОМУЮ про те, що ним вжиті заходи для повного та своєчасного виконання рішення суду, є передчасним.

Таким чином, постанова державного виконавця Другого Приморського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_4 від 15 грудня 2014 року ВП №44323537 про повернення виконавчого документа стягувачу є неправомірною, оскільки державний виконавець не вжив всіх передбачених чинним законодавством дії для виконання виконавчого документу.

Згідно ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Враховуючи викладене, суд вважає що скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 11, 20, 47 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст. 102, 103, 119, 208-210, 212, 383-387 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 до державного виконавця Другого Приморського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_2, за участю заінтересованої особи ОСОБА_3 про визнання бездіяльності неправомірною та зобовязання вчинити певні дії, задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Другого Приморського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_2 щодо невиконання виконавчого листа №1522/24240/12 виданого Приморським районним судом м. Одеси від 28 січня 2013 року.

Визнати неправомірною дії державного виконавця Другого Приморського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_4 щодо винесення постанови від 15 грудня 2014 року ВП №44323537 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Другого Приморського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_4 від 15 грудня 2014 року ВП №44323537 про повернення виконавчого документа стягувачу, зобовязавши державного виконавця вчинити всі, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» виконавчі дії по виконанню виконавчого листа №1522/24240/12 виданого Приморським районним судом м. Одеси від 28 січня 2013 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Ю.Б.Свячена