Справа №468/555/15-ц 07.07.2015 07.07.2015 07.07.2015
Провадження №22-ц/784/1554/15
Головуючий першої інстанції: Копейка Т.О.
Категорія: 48 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.

суддів Шолох З.Л., Довжук Т.С.,

при секретарі Богуславській О.М.,

за участю позивачки ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 21 травня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування Баштанської районної державної адміністрації Миколаївської області, про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини.

Вказувала, що 08 червня 2013 року вона зареєстровула шлюб з відповідачем, від якого мають доньку ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_1 Сімейні відносини між ними не склалися, внаслідок чого з січня 2015 року вони припинили спільне проживання. Позивач зазначала, що під час перебування її на навчанні в КВНЗ «Новобузький педагогічний коледж» вона проживала у своїх батьків у м. Новий Буг, а дитина залишалася проживати з батьком в с. Марянівка, але періодично вона її забирала до себе. Однак після розірвання шлюбу відповідач відмовився передати їй дитину та навіть не дозволяє бачитись з нею.

За зверненням відповідача комісією з питань захисту прав дитини при Баштанській райдержадміністрації 01 квітня 2015 року було визначено місце проживання дитини з батьком. На думку позивачки, вказаний висновок комісії є безпідставним та порушує положення Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року.

Посилаючись на викладене, позивачка просила визначити місце проживання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з нею.

Відповідач проти позову заперечував, вважаючи, що у позивачки відсутні належні умови для проживання дитини. Крім того, на його думку, дитина більш прихильна до нього.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 21 травня 2015 року позов ОСОБА_2 - задоволено. Визначено місце проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матірю ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив його скасувати та ухвалити нове, яким в позові відмовити.

Перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст. 161 СК, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991р. № 789-ХІІ, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, ухваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р., дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена із матірю.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 08 червня 2013 року. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 З січня 2015 р. сімейні відносити між позивачем і відповідачем припинені. Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 18.03.2015 року шлюб між сторонами розірвано.

З матеріалів справи вбачається, що на час народження дитини сторони проживали у будинку матері відповідача. Позивачка, яка з 01.09.2010р. навчалась у комунальному вищому навчальному закладі «Новобугській педагогічний коледж», в звязку з народженням дитини з 01.09.2013р. по 01.09.2014р. перебувала в академічній відпустці та займалась доглядом за донькою. По закінченню відпустки ОСОБА_2 продовжила навчання, в звязку з чим стала проживати за адресою своїх батьків у м.Новий Буг по вул.Полоьова, 7, періодично відвідуючи свою доньку, яка залишилась проживати разом з її чоловіком та бабусею дитини у с.Марянівка Баштанського району по вул.Гребенюка, 67, а також декілька разів вона забирала дитину у м.Новий Буг до своїх батьків. Дотепер дитина проживає з відповідачем та бабусею.

Відповідно до актів обстеження матеріально побутових умов проживання сторін як позивачка, так і відповідач проживають біля своїх батьків, в кожного з них є належні умови для проживання та виховання дитини.

Не встановлено судом фактів зловживання сторонами спиртними напоями або наркотичними засобами, аморальної поведінки кожного з батьків, що може зашкодити розвиткові дитини, обидва позитивно характеризуються, є працездатними, відповідач працює трактористом у ПСП «Корона», а позивачка після закінчення КВНЗ «Новобузький педагогічний коледж» була направлена Департаментом освіти та молоді Миколаївської облдержадміністрації на роботу у ДНЗ № 4 м.Первомайська Миколаївської області на посаду вихователя.

Доказів, які б свідчили про негативне ставлення позивачки до дитини, матеріали справи не містять.

Висновком органу опіки та піклування в особі комісії з питань захисту прав дитини при Баштанській районній державній адміністрації Миколаївської області від 05.05.2015р. визнано доцільним проживання ОСОБА_5 разом з батьком.

Проте, у даному висновку не наведено фактичних обґрунтувань щодо обставин, які б викликали необхідність розлучення малолітньої дитини з її матірю.

За такого районний суд відповідно до положень ч.6 ст.19 СК України дав правильну оцінку вищезазначеному висновку органу опіки та піклування, вірно встановивши, що він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини.

За таких обставин, суд з урахуванням положень принципу 6 Декларації прав дитини, ухваленої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р., дійшов до обгрунтованого висновку про те, що кожен з батьків має можливість і бажання виховувати дитину, між тим, враховуючи малолітній вік дитини, визначення місця проживання дитини разом з батьком не відповідає якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отже, перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд дав належну оцінку доказам, які надали сторони, та дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Судом першої інстанції та колегією суддів судової палати не встановлено ніяких виключних обставин, які б викликали необхідність розлучення малолітньої дитини з її матірю.

Не ставлячи під сумнів права та обов'язки батька та його бажання виховувати дитину, і зважаючи на вищенаведене, та приймаючи до уваги конкретні обставини справи, вік дитини, відсутність виключних обставин, які б давали підстави дійти висновку про можливість розлучення дитини з матір'ю, суд першої інстанції обґрунтовано та в найвищих інтересах дитини визначив місце проживання малолітньої ОСОБА_5 з матір'ю. Рішення суду відповідає доказам у справі та положенням ст. 161 СК України та ст. 6 Декларації прав дитини.

Посилання відповідача на те, що суд першої інстанції не врахував його матеріальну забезпеченість, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у позивачки належних умов для проживання і виховання малолітньої дитини є безпідставними.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не вірно витлумачив принцип 6 Декларації прав дитини та визначив місце проживання доньки ОСОБА_5 з матірю є необґрунтованими, так як суд при вирішені даного спору врахував всі обставини справи, зокрема психологічну ситуацію, яка склалася між сторонами щодо спірного питання, відносини між колишнім подружжям.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду, чи доводили б порушення судом норм сімейного законодавства, основних засад та пріоритетів, встановлених національним та міжнародним законодавством щодо захисту інтересів дітей, а тому не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити, а рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 21 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

Головуючий Судді