Справа № 450/436/15-ц
Провадження № 2/450/757/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2015 р. суддя Пустомитівського районного суду Львівської області Мусієвський В.Є., при секретарі Гук О.П., розглянувши заяву про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності,-

в с т а н о в и в :

У провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 18.03.2015 року провадження у цій справі було відкрито.

Разом із подачею позову до суду позивачем було подано заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на автомобіль марки БВВ Х5, 2008 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1, д.н.з. НОМЕР_2 (д.н.з. НОМЕР_3, згідно тимчасового талона).

Свої вимоги мотивує тим, що у випадку, якщо не буде накладено арешту на це спірне майно існує реальна загроза його відчуження, що в подальшому унеможливить чи утруднить виконання судового рішення у цій справі, оскільки вказане майно зареєстроване за відповідачем. Окрім того, пояснює, що відповідач передав спірний автомобіль в користування іншій особі і за його заявою видано тимчасовий талон та нові державні номерні знаки.

У відповідності до вимог ст.151 ч.1 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Статтею 151 ч.3 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити виконання рішення суду. Згідно вимог ст.152 ч.1 п.2 ЦПК України одним з видів забезпечення позову є заборона вчиняти певні дії.

Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі, відповідно до вимог ст.153 ч.1 ЦПК України.

Проаналізувавши вимоги позивача, суд приходить до висновку про відмову в забезпеченні позову з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ППВСУ «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Окрім того, згідно положень ст. 60 ЦПК України, котрі підлягають застосуванню і при розгляді заяви про забезпечення позову, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Всупереч цим вимогам процесуального закону, позивач не надала доказів, що спірне майно на момент звернення із цим позовом до суду, належить на праві власності відповідачеві, а тому такі вимоги про забезпечення позову є передчасними, і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом пяти днів з дня її проголошення або отримання копії такої.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

СуддяОСОБА_3