Справа № 569/415/15-ц
13 березня 2015 року м. Рівне Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
судді Кучиної Н.Г.
при секретарі Соломон О.М.
позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні 1/2 частиною квартири, стягнення упущеної вигоди (матеріальні збитки), відшкодування моральної шкоди,-
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні ? частиною квартири, стягнення упущеної вигоди (матеріальні збитки), відшкодування моральної шкоди.
Просив суд, усунути перешкоди які чинить відповідач ОСОБА_3 йому у володінні і розпорядженні ? частиною квартири АДРЕСА_1.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що він, та відповідач ОСОБА_3 є співвласниками квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Вказану 1/2 частину спірної квартири йому подарував ОСОБА_2 відповідно до договору від 23.09.2011 року. Протягом більше як трьох років він не може користуватись та розпоряджатись своєю часткою у квартирі АДРЕСА_1. Звертався до правоохоронних органів з метою з"ясувати хто проживає у вказаній квартирі. Органами міліції було встановлено, що спільну квартиру ОСОБА_3 здає в найм фізичним особам. Зокрема, ним було встановлено, що ОСОБА_3 здавала вказану вище квартиру в найм без його згоди та отримувала за оренду квартири 1100 грн. кожний місяць. Він неодноразово звертався до осіб, які знімали спірну квартиру із заявами про звільнення квартири, оскільки з ним, як із співвласником майна ніхто договір про оренду квартири не укладав та коштів не сплачував
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав позов. Також суду пояснив, що крім письмових доказів які він надав суду, його вимоги підтверджуються наданими до справи аудіо записами, які знаходяться в матеріалах цієї справи та які досліджувались судом. Спричинення моральної шкоди ОСОБА_1 полягає в неправомірних діях ОСОБА_3, яка перешкоджа його довірителю ОСОБА_1 розпоряджатися та користуватися квартирою, також в неотриманні коштів за винаймання спільної квартири в оренду квартиронаймачам.
Просить суд позов задовольнити повністю.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, з постановленням заочного рішення. Позивач не заперечує проти постановлення заочного рішення.
Розглянувши подані стороною документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково
У відповідності до вимог ст.ст.10,11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом встановлено, що 17 грудня 2010 року рішенням Рівненського міського суду Рівненського міського суду (рішення суду набрало законної сили 03.10.2011р.) квартиру АДРЕСА_1, як об"єкт права спільної сумісної власності подружжя було поділено та виділено у власність:
ОСОБА_2 - 1/2 (одну другу) частину квартири АДРЕСА_1;
ОСОБА_3 - 1/2 (одну другу) частину квартири АДРЕСА_1. (а.с.18-19)
За договором дарування від 23.09.2011 року позивач ОСОБА_2 подарував належну йому на праві приватної власності ? ідеальну частку вказаної вище квартири ОСОБА_1 А.(а.с.17-18)
З витягу про державну реєстрацію прав СЕВ № 206959 вбачається, що ОСОБА_1 належить на праві спільної часткової власності 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 ( а.с. 57).
Факт належності квартири на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 також підтверджено і листом № 1/2 -184 о/п від 16.07.2014 року начальника УМВС України в Рівненській області, в якому заначається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на законних підставах володіють квартирою АДРЕСА_1 ( а.с. 24).
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
За таких підстав, в судовому засіданні доведено належними та допустимими доказами, що ОСОБА_1 на праві власності належить ? частина квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється власниками за їхньою згодою. Співвласники майна можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільного майна та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
До порушень права користування належать випадки самоуправного займання приміщення в будинку власника чи заборона на експлуатацію підсобних приміщень, що належать йому на праві часткової власності. Порушення права розпорядження майном має місце в тих випадках, коли власник незаконно обмежується у можливості реалізації не тільки правомочності користування, але й розпорядження.
З оглянутих в судовому засіданні заяв ОСОБА_1 від 28.09.2011 року на ім»я наймача квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_10., від 08.07.2014 року на ім»я сім»ї ОСОБА_4, від 18.08.2014 року на ім»я сім»ї Копаниці вбачається, що ОСОБА_5, як співвласник квартири АДРЕСА_1 просив їх звільнити вказану квартиру, оскільки з ним, як із співвласником майна ніхто не погоджував здачу в найм вказаної квартири, крім того, зазначав, що він немає іншого житла, де він міг би проживати ( а.с. 20, 21, 25 )
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили той факт, що ОСОБА_1, як власник 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 не має можливості користуватись та розпоряджатись вказаною частиною, оскільки ОСОБА_3 чинить йому у цьому перешкоди, так як поселила туди невідомих людей. Ключів від спірної квартири у ОСОБА_1 немає, у квартиру його не впускають.
З дослідженого в судовому засіданні листа на ім»я ОСОБА_1 № 1/2-184о/п від 16.07.2014 року за підписом начальника УМВС України в Рівненській області встановлено, що на звернення ОСОБА_1 працівниками УМВС проводилась зустріч із ОСОБА_4, ОСОБА_8 під час якої здійснювалась бесіда щодо дотримання вимог чинного цивільно- правового законодавства України у контексті документального оформлення оренди житла та виселення вказаних громадян з квартири АДРЕСА_1. Крім того, у листі зазначено, що ОСОБА_3, яка на законних підставах володіє 1/2 частиною спірної квартири, без відповідного оформлення дозволила проживати третім особам у квартирі АДРЕСА_1 ( а.с. 24)
Таким чином, в судовому засіданні належними доказами підтверджено ту обставину, що позивач звертався до правоохоронних органів з приводу порушення його права власності на ? частину квартири.
Факт порушення його права власності на 1/2 частину квартири підтверджено і показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7
Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 4 цієї ж статті закріплено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В судовому засіданні, на підставі досліджених судом доказів, встановлено, що ОСОБА_1 не може користуватись своїм майном, а саме 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1, оскільки відповідач чинить йому перешкоди, вселивши у спірну квартиру квартирантів, ключів від квартири не надає. Таким чином, маючи законні права на користування квартирою, останній фактично позбавлений такої можливості.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь- яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном має право власник майна.
Позивач, як співвласник 1/2 частини квартири має право на володіння, користування та розпорядження своєю власністю.
Судом встановлено, що позивач не має ключів від спірної квартири, у квартиру його не впускають, а отже він позбавлений права вільно користуватись своєю власністю. Тому його вимоги про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1 є підставними та підлягають задоволенню.
В підтвердження вказаних позовних вимог, представник позивача та позивач посилаються на те, що ОСОБА_3 протягом більше як три роки здає квартиру АДРЕСА_1 в найм, що стверджується наданими та прослуханими в судовому засіданні дисками аудіо запису розмов ОСОБА_1 з наймачами квартири.
Відповідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судом досліджувались диски із звукозаписом, надані позивачем, на які він посилається як на докази, що підтверджують його вимоги
Суд приймає дані докази, оскільки у вказаних носіях міститься інформація щодо предмета доказування.
Вказані докази стороною відповідача не спростовані.
З досліджених в судовому засіданні аудіо записів вбачається, що ОСОБА_3 у вказаний ним період отримувала від квартиронаймачів щомісяця 1100 грн.
Даний факт в ході розгляду іншими доказами не спростований
Відповідно до п.2 ч. 2 ст. 22 ЦК України, упущеною вигодою є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Упущена вигода відображає різницю між реально можливим в майбутньому потенційно отриманим за звичайних обставин майном та вже наявним майном. Упущена вигода відрізняється від реальних збитків тим, що на момент вчинення правопорушення вона є лише можливою (майбутньою), а не наявною майновою втратою, а також що її розмір допустимо встановити лише приблизно, з деякими припущеннями.
При цьому суд, не приймає до уваги доводи представника позивача, що вказана сума має бути стягнення у подвійному розмірі, оскільки змінився курс ЄВРО, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
Як встановлено в судовому засіданні, що підтверджено і самим позивачем та його представником, квартиронаймачі сплачували за квартиру 1100 грн, тобто у національній валюті, а отже покликання на зміну курсу євро є безпідставним.
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди, то ці вимоги суд визнає безпідставними та недоведеними, а тому вони задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Суд враховує, що позивач належними та достатніми доказами не довів ні самого факту заподіяння йому моральної шкоди, ні обставин, які визначають її характер та обсяг. Не зазначив позивач і того, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Понесені позивачем судові витрати при зверненні із позовом до суду які складаються із судового збору в сумі 935 грн. 00 коп. підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_3
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,57-60,88, 212, 213-215,218,223, 294 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні 1/2 частиною квартири, стягнення упущеної вигоди (матеріальні збитки), відшкодування моральної шкоди задоволити частково.
Усунути перешкоди, які чинить ОСОБА_7 ОСОБА_3 ОСОБА_9 у користуванні та розпорядженні 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 19 800 ( дев»ятнадцять тисяч вісімсот) грн. в рахунок матеріальних збитків ( упущеної вигоди).
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати в розмірі 935 ( дев»ятсот тридцять п»ять) грн..
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії

Суддя Рівненського міського суду Н.Г.Кучина