22-ц/775/231/2015(м)
Категорія 53 Головуючий у 1-й інстанції Козлов Д.О.
Доповідач Баркова Л.Л.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Баркової Л.Л.

суддів Пономарьової О.М., Сорока Г.П.

при секретарі Бельченко Б.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекком» про стягнення заборгованості по заробітній платі, оплати лікарняних, компенсації за невикористану відпустку, індексації заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року позивачка звернулась до суду до відповідача із даним позовом . Зазначала, що в період з 1 серпня 2003 року по 30 квітня 2004 року перебувала у трудових відносинах із відповідачем, за час роботи заробітна плата їй виплачувалась нерегулярно, із затримками, без дотримання умов колективного договору та вимог регіональної і галузевих угод, що призвело до заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, компенсації заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, індексації заробітної плати, оплаті лікарняних. Оскільки відповідач не виплатив їй в день звільнення всіх сум, чим грубо порушив трудові права, на її звернення не реагує, наявність заборгованості на час звільнення належними документами не підтверджує, завдав їй моральних страждань, просила з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі 6500 грн., заборгованість по оплаті лікарняного 1000 грн., заборгованість по компенсації за невикористану відпустку 1500 грн., компенсацію заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати 750 грн., індексацію заробітної плати 450 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 квітня 2004 року по 4 листопада 2014 року 255426,36 грн. та 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 грудня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Рекком» про стягнення заборгованості по заробітній платі, з оплати лікарняних, компенсації за невикористану відпустку, індексації заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодуванні моральної шкоди, відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та заявила клопотання про витребування у відповідача доказів на підтвердження її позовних вимог, оскільки не мала можливості надати їх самостійно, а відповідач не виконав ухвалу суду про витребування цих доказів.

У відповідності до вимог ч.2 ст.305 та ч.2 ст.197 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу без участі сторін, які належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, про що свідчить Р.№№ 1109, 231,1187 журналу про отримання телефонограм і електронної пошти, повторно не з'явились в судове засідання, а також без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запиту.(а.с.75, 81,83,86)

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з таких підстав.

У відповідності із положеннями ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні не надано будь-яких доказів на підтвердження доводів позивача щодо порушення її трудових прав, наявності у відповідача заборгованості з виплати їй заробітної плати, лікарняних, відпускних, індексації доходів, компенсації за затримку виплат, а також спричиненні моральної шкоди.

З таким висновком суду колегія суддів не може не погодитися, оскільки він відповідає обставинам справи, вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із положеннями ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ч.1 ст. 94 КЗпП України, заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Згідно ст. 33 Закону України «Про оплату праці» , ч.6 ст.95 КЗпП, в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

За ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно до ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно ст. 117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як вбачається із матеріалів справи позивачка ОСОБА_1 до районного суду не з'являлась. Направила поштою позовну заяву з клопотанням про витребування у відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекком» письмових доказів на підтвердження її періоду роботи та розміру заробітної плати за колективним договором, нарахованої і виплаченої заробітної плати, наявності заборгованості по заробітній платі, нарахованої компенсації заробітної плати у зв»язку із порушенням строків її виплати, індексації за весь час роботи, нарахованих і сплачених відпускних, лікарняних, копій розрахунково-платіжних відомостей, тощо.

До позовної заяви надала ксерокопії трудової книжки на підтвердження роботи в період з 1 серпня 2003 року по 30 квітня 2004 року, яка в установленому законом порядку не завірена, а також витяг із Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб станом на 08.09.2014 року щодо державної реєстрації ТОВ «Рекком»: 21.02.2000року із зазначенням номеру та дати запису: 30.11.2006 року (а. с. 10- 17), а також документи про сімейне і матеріальне становище.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За клопотанням позивачки апеляційний суд витребував від ТОВ «Рекком» зазначені нею докази на підтвердження позову та отримав відповідь за вх..№1317/15 від 24.02.2015 року за підписом співзасновника товариства ОСОБА_3 про неможливість надати їх,ю оскільки з 2007 року товариство господарську діяльність не веде, звітність та документація щодо діяльності в період 2003-2004 років не збереглась. (а.с.89)

З урахуванням наведеного та приймаючи до уваги, що у позовній заяві позивачкою не недостатньо викладені обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги щодо порушення її трудових прав по оплаті праці, не приведено розрахунку заборгованості, яку вона просить стягнути, в судові засідання для з'ясування обставин вона не з'явилась, не довела належними і допустимими доказами про наявність спору між сторонами з 2004 року; що витребування доказів за клопотанням позивачки є неможливим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необґрунтованості заявленого позову та відсутності підстав для його задоволення.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не належать до тих підстав з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування судового рішення, а тому підстав для її задоволення не має.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили .

Судді: