Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:головуючого судді: - Ковальчук Н.М.,

суддів - Григоренка М.П., Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання - Шептицька С.С.,

з участю представника виконавчого комітету

Рівненської міської ради - Барциковської Т.В.,

позивачки - ОСОБА_3,

представника позивачки - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу виконавчого комітету Рівненської міської ради на рішення Рівненського міського суду від 06 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Рівненської міської ради, третя особа - житлово-комунальне підприємство «Західне», про встановлення факту проживання однією сім»єю, визнання права постійного проживання та користування жилим приміщенням з правом реєстрації,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду від 06 січня 2015 року позов задоволено: встановлено факт проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_5, померлим ІНФОРМАЦІЯ_2, однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 16 вересня 1985 року. Визнано за ОСОБА_6 право постійного проживання та користування квартирою АДРЕСА_1 з правом реєстрації у вказаній квартирі.

Вважаючи рішення суду таким, що ухвалене за неповного з'ясування обставин справи та невідповідність висновків суду, виконавчий комітет Рівненської міської ради оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує, що суд поклав у основу рішення висновок про те, що спірна квартира є єдиним житлом позивачки, проте в судовому засіданні вона пояснила, що за весь час проживання з померлим ОСОБА_5 за нею зберігається кімната в гуртожитку по АДРЕСА_2, де вона зареєстрована. Доводить, що позивачка не вела спільного господарства з ОСОБА_5, оскільки вона сама пояснила в судовому засіданні, що з 1986 року і до його смерті спірна квартира не ремонтувалась, меблі та побутова техніка не придбавалися. Матеріали справи спростовують висновок суду про те, що позивачка та ОСОБА_5 проживали однією сім»єю, вели спільне господарство. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з наявності визначених ст. 64,65 ЖК України підстав для визнання позивачки членом сім'ї наймача квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_5, й відповідно, наявності підстав для визнання за нею права користування спірною квартирою з правом реєстрації у цій квартирі. ______________________________________________________________________________________________________________________

Справа 569/11261/14-ц Головуючий у 1 інстанції - Панас О.В.

Провадження № 22-ц 787/437/2015 Доповідач - Ковальчук Н.М.

Проте з такими висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 4). Організацією поховання займалась позивачка ОСОБА_7, про що свідчать договори-замовлення СК № 001650 та СК № 001651 від 25.06.2014р. (а.с. 6, 7).

Відповідно до вимог ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Згідно з ст. 65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно із роз'ясненнями, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 2 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування Житлового кодексу України" (зі змінами), при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати порядок, встановлений при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в цьому жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість їх проживання, чи не обумовлювалося угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Судам при вирішенні спорів слід встановлювати, чи не зберігають зазначені особи за собою право користування іншим житловим приміщення.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_3 зазначала, що однією сім»єю з ОСОБА_5 проживала з січня 1986 року і до дня його смерті. Для підтвердження своїх вимог додала до позовної заяви документи про поховання ОСОБА_5 Жодних інших документів, які підтверджували б відносини позивачки з ОСОБА_5 до його смерті, в судове засідіння не подала і судом таких доказів не добуто.

Судом першої інстанції при ухвалення рішення у порушення вимог чинного законодавства не взято до уваги того, що позивачка відповідно до паспорта з 7 травня 1996 року зареєстрована в буд. АДРЕСА_2.

Верховний Суд України в п. 14 Правових позицій щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право) від 26.05.2001 року зазначив, що за змістом ст.65 ЖК за особою, яка проживає у наймача жилого приміщення як член його сім'ї, не може бути визнано право користування цим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання у іншому жилому приміщенні державного чи відомчого житлового фонду.

Статтею 3 ЦК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Проте такого способу захисту як визнання права користування житловим приміщенням шляхом реєстрації у цьому приміщенні не передбачено законом, оскільки реєстрація є адміністративним актом, що фіксує наявність в особи законного права користування житловим приміщенням.

Відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація визначається як внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Для реєстрації особа або її законний представник подає: письмову заяву, документи, до якого вносяться відомості про місце проживання. Виходячи зі змісту наведених норм, документом, який підтверджує право на проживання в жилому приміщенні може бути, в тому числі, і рішення суду про визнання за особою такого права. Лише у разі відмови компетентного органу здійснити реєстрацію особи такі дії можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання права постійного проживання та користування жилим приміщенням з правом реєстрації, суд не взяв до уваги те, що позивачка з заявою про реєстрацію у спірній квартирі не зверталась і з кімнати АДРЕСА_2 не виписувалась.

Враховуючи долучені до матеріалів справи докази та вимоги закону, колегія суддів приходить до висновку, що позивачка не подала до суду доказів, які обґрунтовували б її позовні вимоги та підтверджували факт проживання однією сім»єю з ОСОБА_5 та ведення з ним спільного господарства до його смерті.

Норми процесуального права передбачають, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були неповно встановлені обставини справи, невірно визначено характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які не підлягали застосуванню, в зв'язку із чим рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Рівненської міської ради задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду від 06 січня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до виконавчого комітету Рівненської міської ради, третя особа - житлово-комунальне підприємство «Західне» про встановлення факту проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу, визнання права постійного проживання та користування квартирою АДРЕСА_1 з правом реєстрації в цій квартирі відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н.М.

Судді : підпис Григоренко М.П.

підпис Рожин Ю.М.

Згідно:суддя-доповідач Ковальчук Н.М.