Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2015 року Рівненський міський суд

в особі головуючого судді Головчака М.М.,

при секретарі Панасюк О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зняття з реєстраційного обліку,

встановив:

В жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2,ОСОБА_3 про зняття з реєстраційного обліку з квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що вона,її чоловік, донька ОСОБА_2 та онук ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_2 та зареєстровані в ній. В 1999 році відповідачка ОСОБА_4,а в 2008 році відповідач ОСОБА_3 виїхали на заробітки в Італію і в м.Рівне з того часу не проживають. Реєстрація відповідачів не дає можливості їй отримати житлову субсидію,в зв"язку з чим просить зняти відповідачів з реєстраційного обліку.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позов підтримала та просила його задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2,ОСОБА_3 в судове засідання не з"явились,про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому порядку.

Згідно Довідки з місця проживання Муніципалітету міста Модена, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зі згоди позивачки,суд відповідно до ст.224 ЦПК України ухвалює рішення при заочному розгляді справи.

Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Так,як вбачається із Свідоцтва про право власності на житло,виданого управілнням ЖКГ згідно з наказом від 08 жовтня 2008 року №521 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №20631295,реєстраційний номер 25108270,квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності по 1/4 частці ОСОБА_3,ОСОБА_2,ОСОБА_5 та ОСОБА_1

Як встановлено в процесі розгляду справи, донька позивачки ОСОБА_6 з 1999 року та онук позивачки ОСОБА_3 з 2008 року проживають в ІНФОРМАЦІЯ_2,Італія.

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Згідно п.33,п.34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР).

У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР;стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Судом встановлено,що підтверджується належними та допустими доказами, відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1,на час розгляду справи проживають в ІНФОРМАЦІЯ_2,Італія.

Відповідно до ст.310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст.317,319,ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується,розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Враховуючи викладене,відсутність заяви відповідачів про зняття з реєстраційного обліку та судового рішення,про що зазначено у вищевказаному законі, оскільки відповідачі є співвласниками житла,суд вважає за необхідне у задоволенні позовної заяви відмовити за безпідставністю.

На підставі викладеного, ст.41 Конституції України, ст.ст.310,317,319,391, 396 ЦК України,Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", керуючись ст.ст. 208, 209, 212-215, 218, 223, 224-226,232,292,294 ЦПК України, суд, -

вирішив :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про зняття з реєстраційного обліку відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд поданням в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи,які брали участь у справі,але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення,можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення,якщо його не скасовано,набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Рівненського міського суду М.М.Головчак