Справа №150/1099/13-ц
Провадження по справі №2/150/7/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2015 року Чернівецький районний суд

Вінницької області

в складі: головуючої судді Цимбалюк Л.П.

при секретарі Діденко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного нотаріального архіву, реєстраційної служби Томашпільського РУЮ, ОСОБА_2, про визнання дублікату договору дарування житлового будинку недійсним, скасування державної реєстрації договору дарування та поновлення державної реєстрації договору купівлі - продажу, -

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького районного суду звернувся ОСОБА_2 із зазначеним позовом.

Позивач та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні свої вимоги підтримують, просять їх задоволити та визнати недійсним дублікат договору дарування житлового будинку, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 1 квітня 1976 року; визнати недійсним договір дарування житлового будинку, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 1 квітня 1976 року; скасувати державну реєстрацію зазначеного договору дарування житлового будинку та поновити державну реєстрацію договору купівлі - продажу житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнає, заперечує проти їх задоволення. Вказав, що дійсно його брат ОСОБА_2 подарував житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1

Державним нотаріальним архівом та реєстраційною службою Томашпільського РУЮ подано до суду заяви, в яких просять розглянути справу у їх відсутність.

Дослідивши та оцінивши в сукупності матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі, ґрунтуючись на наступних підставах.

Встановлено, що 21 березня 1975 року ОСОБА_2 купив житловий будинок розташований в АДРЕСА_1. Договір купівлі-продажу було посвідчено Томашпіпільською нотаріальною конторою 21 березня 1975 року за реєстраційним номером 640 та зареєстровано в Тульчинському інвентарбюро 25 лютого 1976 року за № 1131. На момент купівлі будинку позивач проживав в будинку матері, разом зі своєю матір*ю та братом ОСОБА_2, за адресою: АДРЕСА_1. Придбаний позивачем будинок потребував ремонтних робіт. У купленому будинку позивачем було проведено ремонтні роботи, зокрема, побудовано господарські будівлі і в 1976 році позивач разом зі своєю сім*єю перейшов жити в цей будинок. Відповідно до рішення Томашпільської селищної ради було змінено назву вулиці та номер купленого позивачем будинку і на даний час куплений мною будинок рахується за адресою: АДРЕСА_1

В листопаді 2010 року, перебуваючи в житловому будинку матері, серед інших документів позивач знайшов договір дарування житлового будинку, в якому ОСОБА_2 на даний час проживає, який ніби то укладено між позивачем та його братом ОСОБА_2 1 квітня 1976 року, посвідчений нотаріусом Томашпільської державної нотаріальної контори, номер за реєстром 474, та зареєстрований в Тульчинському інвентарбюро 5 квітня 1976 року.

В зазначеному договорі допущено виправлення та дописки , зроблені чорнилами без зазначення про виправлення та відповідного затвердження підписом та печаткою нотаріуса, підписи дарителя та обдарованого явно зроблені однією рукою, оскільки, надзвичайно схожі за почерком.

Позивач стверджує, що за дарителя, тобто за ОСОБА_1 розписалася інша людина, даний підпис виконано не ним.

Крім цього, договір дарування не скріплено печаткою державного нотаріуса.

Відповідно до п.35 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій від 31 жовтня 1975 року №45/5, яка діяла на момент вчинення договору, угоди від імені неповнолітніх віком від 15 до 18 років (відповідачу ОСОБА_2 на той час було 16 років) можуть бути посвідчені лише при умові, якщо вони вчинені за згодою батьків (ст., ст.13, 15 Цивільного кодексу УРСР), а за наявним документом така згода не підтверджується. Крім того відповідно до п.19 цієї ж інструкції дописки і виправлення, зроблені в тексті нотаріально оформлювального документа, повинні бути застережені державним нотаріусом перед підписом с осіб і повторені в кінці посвідчувального надпису, при цьому виправлення повинні бути зроблені так, щоб усе помилково написане, а потім закреслене можна було прочитати в первісному тексті.

Дана умова в тексті оспорюваного договору не дотримана , як і умова цього ж пункту зазначеної інструкції про те, що документ, який посвідчується та видається нотаріусом у випадку, якщо він викладений на кількох окремих аркушах,повинен бути викладений на пронумерованих та прошнурованих аркушах.

Причому кількість пронумерованих та прошнурованих аркушів завіряється підписом державного нотаріуса з прикладанням гербової печатки державної нотаріальної контори (п.5 зазначеної інструкції). Договір викладено на двох окремих аркушах без виконання зазначених умов.

Відповідно до ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його волі, правочин має вчинятися у формі , встановленій законом.

Згідно ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особами.

Частиною 2 статі 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо він підписаний сторонами.

Відповідно до ч.4 статі 207 ЦК України якщо фізична особа у зв*язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Відповідно пункту 5 вищезазначеної інструкції договір підписується сторонами у присутності державного нотаріуса. Підпис сторони чи іншої особи,яка за дорученням сторони підписує договір, на тексті правочину засвідчується нотаріусом , або посадовою особою, яка має право на вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до ст.215 ЦК України недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК України є підставою недійсності правочину.

Пунктом 2 ст.215 ЦК України встановлено,що особа, яка вчиняє правочин , повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності,що не було дотримано під час складання вказаного договору.

Крім того п.5 ст.203 ЦК України передбачає, що правочин має бути спрямований на настання правових наслідків ,обумовлених ним.

Відповідач після дати підписання вказаного договору проживав разом з матір*ю, а пізніше купив для себе інший будинок,в якому проживає на даний час.

Документ на право власності на належний позивачу будинок відповідач не отримував, претензій на належний позивачу будинок ніколи не перед*являв, ніяких дій направлених на користування ним не вчиняв, ніколи ним не цікавився.

У 2012 році відповідач отримав у Вінницькому державному нотаріальному архіві дублікат зазначеного договору дарування.

Видача дубліката нотаріально посвідченого документа згідно з нормами ст.53 Закону «Про нотаріат» проводиться в разі втрати документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів, за письмовою заявою осіб, перелічених у частині статті 8 цього Закону. Видача дубліката втраченого документа здійснюється державним нотаріальним архівом. До передачі в архів примірників документів, посвідчених або виданих нотаріусом чи посадовою особою виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради народних депутатів, дублікат втраченого документа видається відповідно нотаріусом чи посадовою особою виконавчого комітету за місцем його зберігання. Дублікати цих документів видаються громадянам та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинені нотаріальні дії. В письмовій заяві про видачу дубліката повинні бути вказані: відомості про документ, час його видачі, коли, де і за яких обставин документ втрачений та безпосередньо прохання про його видачу замість втраченого документа його дубліката. Нотаріус повинен встановити особу заявника, а також ким він є в угоді, дублікат якої бажає отримати, перевірити справжність підпису громадянина. На дублікаті документа робиться відмітка про те, що він має силу оригіналу і вчиняється посвідчувальний напис із вказівкою дати посвідчення, засвідчення або видачі справжнього документа нотаріусом, номера документа за реєстром та дати видачі дублікату.

Дублікат документа повинен містити повний текст посвідченого або виданого документа, оригінал якого вважається таким, який втратив чинність. Дублікат, що підлягає реєстрації в Державних органах, повинен бути зареєстрований в цих Державних органах. Після видачі нотаріусом дублікату нотаріально посвідченого документа, документ, який втрачений, його подальшого знаходження, вже не має юридичної сили. У вищезазначеному дублікаті не вказано, що оригінал договору містить виправлення та підчистки та не зазначено, що в оригіналі договору відсутня печатка державного нотаріуса, навпаки в дублікаті договору наявність такої печатки на оригіналі,незважаючи на те,що вона відсутня і на першому і на другому примірниках договору дарування.

Вінницьким державним нотаріальним архівом була порушена процедура видачі дублікату договору дарування житлового будинку. Крім того, до нього внесені відомості, які не були зазначені в оригіналі договору та не зазначені відомості, які є в оригіналі.

08.02.2013 року ОСОБА_2 отримав у державного реєстратора реєстраційної служби Томашпільського районного управління юстиції Вінницької області витяг з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності №368960. Підставою внесення запису стало рішення про державну реєстрацію прав власності №296762 від 08.02.2013 року, а підставою виникнення прав власності зазначено договір дарування від 01.04.1976 року.

Відповідно до «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 р. № 703, для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, зокрема, укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат.

Вище наведене свідчить про те, що реєстрація прав проводилася на підставі дублікату, а підставою виникнення права власності та інших речових прав на нерухоме майно є договір.

Як свідчить висновок експертів від 18.09.2013 року за №1589/1590/13-21 підпис в графі «Підпис: Даритель», договору дарування житлового будинку, посвідченого Томашпільською нотаріальною конторою 1 квітня 1976 року, за реєстраційним номером 474 та зареєстрованого в Тульчинському інвентар бюро 5 квітня 1976 року та підпис від імені ОСОБА_2 в книзі реєстрації нотаріальних дій за номером нотаріальної дії ;474 виконані не ОСОБА_1, а іншою особою /а.с. 106-112/.

Вище зазначений висновок експертів суд визнає обґрунтованим, таким, що не суперечить іншим матеріалам справи та не викликає сумніви у його правильності.

Зазначений висновок експертів не містить відповіді про те, чи вчинено підпис в графі «Обдарований» на договорі дарування житлового будинку, посвідченого Томашпільською нотаріальною конторою 1 квітня 1976 року, за реєстраційним номером 474 та зареєстрованого в Тульчинському інвентар бюро 5 квітня 1976 року, ОСОБА_2 чи іншою особою, оскільки, дати відповідь на вказане питання не представилось можливим, у зв*язку із відсутністю у розпорядженні експерта вільних зразків підпису та почерку ОСОБА_2 /а.с. 106-112/.

Статтею 150 ЦПК України встановлено, що якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).

Постанова Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 року, №8 роз*яснює, що висновок визнається неповним, коли експерт дослідив не всі подані йому об*єкти чи не дав вичерпних відповідей на поставлені перед ним питання.

З висновку експертів від 18.09.2013 року вбачається, що відповідь на питання вчинення підпису в графі «Обдарований» на спірному правочині ОСОБА_2, не надано по причині відсутності у розпорядженні експерта вільних зразків підпису та почерку ОСОБА_2, тобто експерту не було подано всі необхідні об*єкти, які підлягали дослідженню, тому й не дано вичерпні відповіді на поставлені питання.

Крім того, відповідачем ОСОБА_2 в судовому засіданні додатково не ставиться питання про вчинення підпису в графі «Обдарований» на спірному правочині ОСОБА_2, яке підлягало б вирішенню додатковою судовою почеркознавчою експертизою.

Позивачем відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо визнання недійсним дублікату договору дарування житлового будинку, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 1 квітня 1976 року, та визнання недійсним договору дарування житлового будинку, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 1 квітня 1976 року.

Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об*єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі вище викладеного, суд, ґрунтуючись на всебічному, повному, об*єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі належних та допустимих доказів, в силу статті 212 ЦПК України приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Відповідно до ухвали Томашпільського районного суду Вінницької області від 24 квітня 2013 року позов по даній справі забезпечено шляхом заборони відчуження житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1, зареєстрованого на ім*я ОСОБА_2 /а.с. 35/.

Частиною 1 статті 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує ряд питань, серед яких, зокрема, чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи те, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню в повному обсязі, суд за наявності належних та достатніх підстав приходить до висновку про необхідність скасування заходів забезпечення позову.

На підставі ст., ст. 1217, 1218, 1268 ЦК України, керуючись ст., ст.10, 11, 60, 174 ч.4 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити повністю.

Визнати недійсним дублікат договору дарування житлового будинку, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 1 квітня 1976 року, виданий 07 червня 2011 року державним нотаріусом Державного нотаріального архіву Вінницької області зареєстровано в реєстрі за №2-63.

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 1 квітня 1976 року, посвідчений державним нотаріусом Томашпільської державної нотаріальної контори, номер за реєстром 474, та зареєстрований в Тульчинському інвентарбюро 5 квітня 1976 року.

Скасувати державну реєстрацію договору дарування житлового будинку, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 1 квітня 1976 та посвідченого державним нотаріусом Томашпільської державної нотаріальної контори, номер за реєстром 474.

Поновити державну реєстрацію договору купівлі - продажу житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1, посвідченого Томашпільською нотаріальною конторою 21 березня 1975 року за реєстраційним номером 640 та зареєстровано в Тульчинському інвентар бюро 25 лютого 1976 року за №1131.

Захід забезпечення позову, застосований відповідно до ухвали Томашпільського районного суду Вінницької області від 24 квітня 2013 року, шляхом заборони відчуження житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1, зареєстрованого на ім*я ОСОБА_2, - скасувати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга, подана після закінчення установлених строків, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Суддя: Цимбалюк Л.П.