Справа № 742/2459/15-ц Провадження № 22-ц/795/1933/2015 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Бездідько В. М. Доповідач - Острянський В. І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ВІНГАЛЬ В.М., ЄВСТАФІЇВА О.К.,
при секретарі:ОСОБА_2,
за участю:позивача ОСОБА_3, представника ПАТ „Всеукраїнський акціонерний банк ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про стягнення всіх належних сум при звільненні, середнього заробітку за час затримки повного розрахунку та сум компенсації втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням термінів її виплати,

в с т а н о в и в:

У апеляційній скарзі ПАТ „Всеукраїнський акціонерний банк ставить питання про скасування рішення Прилуцького міськрайонного суду від 25 серпня 2015 року та про постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що позивач 20 листопада 2014 року був ознайомлений з наказом № 563-п від 18 листопада 2014 року про його звільнення з роботи і ніяких заперечень не надав та що позивач навмисне затягував час для збільшення середнього заробітку (45 187,20 грн.), що підлягає стягненню, тому за принципом співмірності вказана сума має бути зменшена. Вказав, що згідно з постановою Кабміну України № 100 від 08.02.1995 року при обчисленні середньої заробітної плати одноразоваі виплати (компенсація за невикористану відпустку, компенсаційні виплати на відрядження) не враховуються. Тому вважає, що відповідач не допустив порушень закону при звільненні позивача з роботи і останній отримав всі необхідні виплати у день розрахунку.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 25 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ПАТ „Всеукраїнський акціонерний банк про стягнення всіх належних сум при звільненні, середнього заробітку за час затримки повного розрахунку та сум компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати були задоволені та стягнуто з Публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський акціонерний банк в користь ОСОБА_3 заборгованість по виплаті всіх належних сум при звільненні, середній заробіток за час затримки повного розрахунку та суму компенсації втрати частин заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати у розмірі 53 361 грн. 34 коп. Також вирішено питання про судові витрати і стягнуто з ПАТ „Всеукраїнський акціонерний банк в користь держави 533 грн. 61 коп. на їх відшкодування.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційний суд відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення місцевого суду без змін, вважаючи, що останній ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, враховуючи наступне.

Постановивши рішення, місцевий суд виходив з того, що в судовому засіданні було встановлено, що позивач під час виконання трудових обовязків здійснив виходи на роботу у вихідний день, а саме у неділю: 01.06., 12.10. і 19.10. 2014 року і згідно з правилами ст.72 КзпП України має право на компенсацію за роботу у вихідний день у грошовій формі в подвійному розмірі, що має складати 3 140 грн. 80 коп. за розрахунком позивача, який не було спростовано відповідачем, оскільки ОСОБА_3 не було надано відповідачем інші дні відпочинку. Суд врахував, що позивач є інвалідом 3 групи і згідно з частиною 7 статті 6 Закону України „Про відпустки має право на основну щорічну відпустку тривалістю 26 календарних днів і, оскільки, відповідач не врахував ці обставини, внаслідок чого позивач недоотримав компенсацію за невикористану відпустку за 3 дні, тому з відповідача підлягає стягненню 1694 грн. 52 коп. (середньоденний заробіток 564 грн. 84 коп. Х 3 дні = 1694,52) компенсації за невикористану відпустку. Далі суд вказав, що оскільки відповідач своєчасно не провів остаточний розрахунок з позивачем, що засвідчують невиплати компенсацій за три дні перебування на роботі у неділю і за три дні відпустки, тому за час затримки розрахунку з 21 листопада 2014 року по 19.03.2015 року, що складає 80 календарних днів, необхідно стягнути з відповідача в користь позивача 45 187 грн. 20 коп. (середньоденний заробіток 564 грн. 84 коп. Х 80 календарних днів = 45187,20). Суд також врахував, що відповідно до Закону „Про оплату праці компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати здійснюється згідно з індексом зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Тому, пославшись на Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати, суд, провівши відповідні математичні розрахунки, вважав за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача 3 338 грн. 82 коп. як суму компенсації втрати частини заробітної плати.

Суд також вважав, що згідно з п.1.5.4. колективного договору 2007 року у разі зміни власника чинність цього договору зберігається протягом строку його дії, але не більше одного року і, оскільки 03.02.2011 року власник змінився (а.с.142-145), а відповідних змін у колективний договір внесено не було, тому його норми не можуть поширюватись на позивача, який перебував у трудових відносинах з відповідачем з 02.04.2013 року та що позивач не пропустив строку звернення до суду з даним позовом, встановленого ч.2 ст.233 КзпП України. Тому оцінивши надані докази сторонами у справі в сукупності, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Такий висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав правильну оцінку і не суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач 20 листопада 2014 року був ознайомлений з наказом № 563-п від 18.11.2014 року про його звільнення з роботи і ніяких заперечень не надав; що ОСОБА_3 навмисне затягував час для збільшення середнього заробітку, що підлягає стягненню, тому за принципом співмірності сума розміром 45 187,20 грн. має бути зменшена та що одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, компенсаційні виплати на відрядження) не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати не можуть бути підставою для скасування рішення суду і не знайшли свого підтвердження на нормах чинного законодавства в засіданні апеляційного суду.

За таких обставин місцевий суд постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» - відхилити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:Судді: