АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

03 грудня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І., Чобіток А.О.

при секретарі - Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2015 року,

встановила:

у вересні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі ј частини усіх видів його заробітку, посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання їх доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2015 року позов було задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі ј частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилалась на те, що вона з 08 листопада 2013 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 та зазначала, що від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Оскільки відповідач проживає окремо та ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання дитини, позивач просила суд задовольнити її вимоги.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2015 року позов було задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 в розмірі ј частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як батько зобов'язаний утримувати дитину та з урахуванням матеріального становища платника аліментів та наявності у платника аліментів інших дітей визначив розмір аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст.ст.180, 181, 182, 183, 184, 191 СК України.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 листопада 2013 року, від шлюбу мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, неповнолітня дитина знаходиться на утриманні своєї матері, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом не було враховано те, що він не працює, доходу не має, соціальних виплат не отримує, а тому вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем було заявлено вимогу про стягнення аліментів в частині доходу, а не у твердій грошовій сумі. Однак, такі доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В даному випадку підстави визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі відсутні.

Так, судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів було вірно враховано всі обставини справи та визначено розмір аліментів у ј частині всіх видів заробітку відповідача.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги його матеріальне становище, а саме те, що він на сьогоднішній день не має роботи, є безпідставними, оскільки відповідач по справі є працездатною особою, має задовільний стан здоров'я., доказів про те, що він позбавлений можливості працевлаштуватись та надавати грошові кошти на утримання дитини до суду не надано.

За таких обставин, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ справи: 754/13823/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/15255/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Лісовська О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.