Справа № 306/3189/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

09 грудня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів Мацунича М.В., Панька В.Ф.

при секретарі Дашковській С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Свалявського районного суду від 23 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання недійсним правочину щодо відчуження транспортного засобу, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що за час перебування з відповідачкою ОСОБА_4 у шлюбі ними було придбано автомобіль Volkswagen Jetta, який є їхньою спільною сумісною власністю та був зареєстрований за відповідачкою. 18.04.2012 року даний транспортний засіб перереєстровано на ОСОБА_2 Вважає, що відчуження даного автомобіля відповідачкою на користь ОСОБА_2 суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки проведено без його згоди, внаслідок чого просить суд правочин щодо відчуження ОСОБА_4 автомобіля визнати недійсним.

Рішенням суду позов задоволено.

З цим рішенням не погодився відповідач ОСОБА_2, порушив питання про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована невідповідністю висновків суду обставинам справ і, як наслідок, порушення норм матеріального права.

В судовому засіданні апелянт скаргу підтримав.

ОСОБА_4 в судове засідання не явилась, про причину неявки не повідомила. Враховуючи зазначене та те, що вона належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджено відповідними розписками, суд вважав за необхідне розглянути справу у її відсутності відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України.

Представник позивача вважав, що підстав для задоволення скарги немає.

Заслухавши осіб, які приймали участь у справі та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції констатував, що відповідачем належними та допустимими доказами не доведено факту придбання спірного автомобіля за його особисті кошти, і таких не здобуто під час судового розгляду справи.

Відповідачка ОСОБА_4 рішення суду не оскаржила.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2: автомобіль дійсно був придбаний ОСОБА_4 за її особисті кошти, які їй були надані ним, апелянтом та його дружиною, оскільки ОСОБА_4 є їхня дочка. Тому цей автомобіль був особистою власністю їхньої дочки і проти переоформлення автомобіля на нього позивач не заперечував та згоди від нього для цього не бралось.

Ці доводи є безпідставними.

Так, встановлено, що між позивачем та відповідачкою ОСОБА_4, 07.10.2006 року зареєстровано шлюб, який 09.12.2013 року розірвано. Автомобіль було придбано ОСОБА_4 28.02.2007 р. і перереєстровано на ОСОБА_2 18.04.2012 р./а.с.16/

Відповідно до ч.2 ст.60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.2 ст.65 СК України при укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

На підставі зазначеного суд констатує, що зазначений автомобіль відповідно до зазначених вимог ч.2 ст.60, ч.2 ст.65 СК України вважається обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 і для його відчуження потрібно згода другого з подружжя, оскільки договір про його відчуження не охоплюється поняттям дрібного побутового договору.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю, дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

На підставі зазначеної норми закону автомобіль може бути визнано особистою власністю ОСОБА_4 у випадку доведеності у встановленому законом порядку факту придбання його за особисті кошти. Це відповідає вимогам ч.3 ст.10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи/ч.1/. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів /ч.2/.

По справі відповідачі не допитувались в якості свідків і тому їхні твердження про джерело походження грошей для покупки автомобіля не можуть бути прийняті. Довідки про дохід ОСОБА_2 та його дружини ОСОБА_5 не є підтвердженням факту надання їхній дочці ОСОБА_4 грошей для покупки автомобіля. Інших доказів по справі відповідачами для підтвердження цього не надано. Тому суд зобовязаний констатувати про недоведеність факту придбання автомобіля ОСОБА_4 за її особисті кошти, що в свою чергу зобовязує суд констатувати про віднесення автомобіля до обєкту спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_3, для відчуження якого потрібна була згода позивача. Оскільки такої згоди не було, правочин по відчуженню автомобіля слід визнати недійсним, що і зроблено судом першої інстанції.

Інших доводів, які б мали відношення для вирішення зазначеного спору апеляційна скарга не містить.

Керуючись ст.ст.307,308,315 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Свалявського районного суду від 23 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді :