АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/627/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі : головуючого - судді Переверзєвої Н.І..

суддів: Кізюн О.Ю., Костенка А.М.

при секретарі Дубовій М.В.

з участю: ОСОБА_1, його представника, представників Державної казначейської служби України, УМВС України в Хмельницькій області, прокурора Грамчук Т.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, Державної казначейської служби України та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 09 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області, прокуратури Хмельницької області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

В грудні 2014 року позивач звернувся до суду і просив стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 800000 грн. за рахунок коштів державного бюджету України, шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку, що обліковується у Державній казначейській службі.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 09 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто за рахунок коштів державного бюджету України, шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку, що обліковується у Державній казначейській службі України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 280000 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 означене рішення в частині відмови в задоволенні позову просить скасувати і ухвалити нове рішення, яким заявлені ним позовні

вимоги задоволити в повному об"ємі. На думку апелянта, визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає вимогам розумності і справедливості і за встановлених судом обставин щодо характеру порушень, яких він зазнав, глибини і

_______________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Бондарчук В.В. Провадження № 22ц/792/627/15

Доповідач - Переверзєва Н.І. Категорія 59

тривалості його страждань та їх наслідків, є надто заниженим. Судом недостатньо враховано більш ніж трирічний строк утримання його під вартою у підлітковому віці, його душевний

стан в період перебування в СІЗО, розлуку із сім"єю, неналежне отримання медичної допомоги тощо. Крім того, поза увагою суду залишились обставини, які мають істотне значення для правильного визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди, а саме: незаконне застосування запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, проведення розслідування понад розумні строки, перебування у стані правової невизначеності, неповідомлення про закриття кримінальної справи і скасування щодо нього запобіжного заходу.

Державна казначейська служба України також не погоджується із рішенням суду, просить його скасувати через порушення та неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права. При зверненні до суду позивач не обґрунтував, а суд не встановив яку саме шкоду, протиправні дії чи бездіяльність орган Державного казначейства вчинив по відношенню до нього, в той час як ст. 1176 ЦК України, якою керувався суд, чітко визначає суб"єктний склад загальних підстав для відшкодування моральної шкоди, до якого він не відноситься. Вважає, що позивач помилково ототожнив Державу Україну з державним органом - Державною казначейською службою України, до того ж жодним законом не передбачено покладення відповідальності на органи Державної казначейської служби України за дії інших юридичних осіб та Держави Україна в цілому.

УМВС України в Хмельницькій області просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог. Вважає, що судом першої інстанції було поверхово і необ"єктивно досліджено обставини справи, зроблена їх невірна оцінка, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи і порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт рахує, що судом невірно обраховано час перебування позивача під слідством і вважає, що із цього терміну необхідно виключити строки, коли виносились 12 постанов про закриття кримінальної справи до їх подальшого скасування. Крім того, на його думку, при визначенні розміру морального відшкодування слід було враховувати мінливий розмір мінімальної заробітної плати за 2001-2009 роки, а не виходити із того, що діяв на час розгляду справи і тому за наявності підстав для відшкодування загальна сума моральної шкоди мала б становити 17577,02 грн.

Апеляційні скарги підлягають відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Згідно ст. ст. 2, 3 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" ( в редакції закону, що діяв на час виникнення спірних правовідносин) право на відшкодування шкоди в розмірі і порядку, передбаченому цим Законом, виникає у випадку закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутності у діянні складу злочину або недоведеності участі обвинуваченого у вчинені злочину.

В означеному випадку громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відповідно до ч.1 ст. 4 цього Закону відшкодування шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв"язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Як визначено ст. 13 вищеозначеного Закону питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом.

Згідно роз"яснень, що містяться в п.п.9,14 постанови Пленуму Верховного Суду України за №4 від 31 березня 2005 року „ Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров"я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості і справедливості.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доводів громадян, що діють на час розгляду справи.

Розмір моральної шкоди відповідно до ст. 13 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Судом встановлено, що постановою слідчого прокуратури Хмельницького району від 12 липня 2001 року стосовно ОСОБА_1 порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого п.і ст. 93 КК України( в редакції 1960 року) і в той же день в порядку ст. 115 КПК України його затримано за підозрою у вчинені вказаного злочину. 15 липня того ж року щодо ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді взяття під варту, а 21 липня 2001 року йому пред"явлено обвинувачення за п. і ст. 93 КК України. 05 червня 2002 року заступником прокурора Хмельницької області затверджено обвинувальний висновок за п. п. а, е, і ст.93, ч. 3 ст. 142 КК України і справу передано на розгляд до суду. Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 26 жовтня 2004 року кримінальну справу направлено прокурору Хмельницької області для проведення додаткового розслідування, міру запобіжного заходу ОСОБА_1 змінено на підписку про невиїзд. Протягом 2005-2008 років постановами слідчого справа неодноразово закривалась (всього 12 разів), однак всі вони в послідуючому скасовувались. Постановою слідчого управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області від 03 квітня 2009 року кримінальну справу відносно ОСОБА_1 закрито за відсутністю в його діях складу злочину, а запобіжний захід - підписку про невиїзд скасовано. При цьому, як слідує з матеріалів кримінальної справи, про вчинення цієї процесуальної дії він у встановленому законом порядку повідомлений не був, дана постанова чинна на час вирішення спору.

Таким чином, ОСОБА_1 перебував під слідством та судом протягом 7 років 8 місяців та 23 днів, в тому числі утримувався під вартою 3 роки 3 місяці і 14 днів. На час затримання і застосування запобіжного заходу у вигляді утримання під вартою він був неповнолітнім, йому не виповнилось навіть 16 років і він більше трьох років був обмежений в спілкуванні із своєю сім"єю, страждав хронічним бронхітом і в умовах позбавлення волі не мав можливості отримати належну медичну допомогу, закінчив лише 8 класів і мусів здобувати повну середню освіту екстерном, внаслідок кримінального провадження був позбавлений можливості проходити військову службу в Збройних Силах України і очікувано для себе влаштуватись на роботу та створити сім"ю.

Давши належну оцінку цим обставинам, іншим наявним у справі доказам, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про отримання позивачем важкої психологічної травми, настання в його житті тяжких вимушених змін, які потребували докладання значних зусиль і часу для відновлення попереднього стану, а отже - заподіяння моральної шкоди і з врахуванням вимог Закону вірно визначив її розмір. Таким чином, посилання апелянта ОСОБА_1 на неповне врахування і неврахування судом 1 інстанції певних обставин, що мають істотне значення, є безпідставними, як і посилання на заниження суми відшкодування та її невідповідність вимогам розумності і справедливості. На час ухвалення рішення розмір мінімальної заробітної плати в Україні визначено в розмірі 1218 грн., період перебування ОСОБА_1 під слідством і судом склав повних 92 місяці, отже мінімальна сума відшкодування моральної шкоди мала б становити 112056 грн. Однак, суд врахувавши характер і обсяг моральних страждань позивача, тяжкість вимушених змін у його житті, необхідність докладання додаткових зусиль для відновлення попереднього стану збільшив розмір відшкодування у 2,5 рази до 280000 грн., що є справедливою сатисфакцією за заподіяну шкоду.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги Державної казначейської служби України про безпідставність покладення на неї відповідальності за дії інших юридичних осіб, то вони не заслуговують на увагу, оскільки обов"язок про притягнення до участі у справах даної категорії відповідних органів Державної казначейської служби і механізм відшкодування моральної шкоди чітко визначений Законом України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" і він дотриманий судом 1 інстанції при вирішенні даного спору.

Не відповідають вимогам вище означеного Закону і Положенню про застосування Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" посилання представника УМВС України в Хмельницькій області про необхідність виключення із часу перебування під слідством строків, коли виносились постанови про закриття кримінальної справи щодо ОСОБА_1 і визначення розміру відшкодування із врахуванням не 1218 грн. за кожний місяць, а мінливого розміру мінімальної заробітної плати за 2001-2009 роки.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування рішення, яке постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, Державної казначейської служби України та Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 09 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Н.І.Переверзєва