Провадження № 22-ц/773/1633/15 Категорія: 59 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Грушицького А.І., Свистун О.В.,

з участю:

секретаря - Лимаря Р.С.,

представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті", третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

В липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 18 червня 2015 року, реєстровий № 819, таким, що не підлягає виконанню, покликаючись на те, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог закону, оскільки нотаріус не перевірив безспірність заборгованості.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2015 року позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 18 червня 2015 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованим за № 819, за яким звернуто стягнення на автомобіль для задоволення вимоги ОСОБА_5 «Порше Мобіліті» у розмірі заборгованості в сумі 452684,57 грн. Вирішено питання про судовий збір.

Не погоджуючись із вказаним рішення суду, відповідач ОСОБА_5 «Порше Мобіліті» подав апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що заборгованість не була безспірною, дана обставина була залишена приватним нотаріусом поза увагою і не врахована ним при вчиненні виконавчого напису.

З цими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 13 січня 2012 року між сторонами укладено кредитний договір № 50002928 на суму 237761,02 грн., що було еквівалентно 29539,20 доларам США, строком на 60 місяців, зі сплатою процентів за його використання та інших платежів, відповідно до умов договору, для придбання автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель PASSAT.

З метою забезпечення виконання вказаного договору кредиту 27 січня 2012 року між сторонами було укладено договір застави зазначеного транспортного засобу за № 50002928 (а.с.42-43).

ОСОБА_3 було направлено 03.04.2015 року письмову вимогу ОСОБА_2 щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором на суму 432655,92 грн., яку він отримав 16 квітня 2015 року, що підтверджено письмовою розпискою.

Як видно з матеріалів справи, 16.06.2015 року ОСОБА_5 «Порше Мобіліті» звернулося до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису на договорі застави транспортного засобу з метою звернення стягнення за період з 16 лютого по 03 квітня 2015 року у сумі 452684,57 грн., що складається із: несплачених чергових платежів (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу) 27577,73 грн., штрафних санкцій за вимоги щодо сплати 2735,61 грн., штрафу за порушення вимог щодо страхування майна 104116,82 грн., компенсації страхових платежів 3310,82 грн., штрафу за порушення терміну повернення кредиту 47552,20 грн. і суми кредиту 267391,39 грн.(а.с.41).

Також встановлено, що 18 червня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 було вчинено виконавчий напис, яким повністю задоволено заяву стягувача і звернуто стягнення на вказаний автомобіль та відповідно 19 червня 2015 року винесена постанова державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції про відкриття провадження з виконання вказаного вище виконавчого напису.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.ст. 19, 20 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

При вирішенні спору суд першої інстанції вірно посилався на положення статей Закону України «Про нотаріат», якими передбачені: можливість стягнення грошових сум або витребування майна за виконавчим написом; умови вчинення виконавчих написів; зміст виконавчого напису.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат » та главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Мінюсту України № 296/5 від 22.02.2012 року, передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 1 статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Порядком вчинення нотаріальних дій передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, має бути зазначено: відомості про найменування і адресу стягувача та боржника; дата та місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код в ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29 червня 1999 року, для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов"язання.

Тобто, виконавчий напис - це розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов'язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Тому вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов'язань боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, п. 3.2.1 додатка до Кредитного договору № 50002928 від 13.01.2012 року, сторони погоджують, що компанія має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав та вимагати дострокового розірвання кредитного договору у разі порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту відповідно до графіку, погашення кредиту та/або сплати плати за користування кредитом на строк щонайменше 1 (один) календарний місяць.

Згідно з п.8.1, 8.4 договору у разі порушення позичальником терміну сплати будь-якого платежу з повернення кредиту відповідно до графіку погашення кредиту, позичальник сплачує компанії пеню в розмірі 10% річних від суми заборгованості за кожний день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно. У разі порушення вимог п. 5.5 цього договору, включаючи, але не обмежуючись випадками несплати позичальником сум страхових платежів на користь страхової компанії у строки, обумовлені договором страхування, укладення позичальником договору страхування із страховою компанією, не авторизованою компанією, тощо, позичальник сплачує на вимогу компанії штраф у розмірі 15% від суми кредиту.

Зазначені у цій статті штрафні санкції підлягають сплаті позичальником не пізніше ніж через 7 робочих днів з дня направлення йому письмової вимоги у разі дострокового погашення кредиту за рішенням компанії відповідно до п.3.3.

Тобто, вказаними пунктами договору передбачено надіслання письмових вимог позичальнику про сплату утвореної заборгованості.

Таким чином, із системного аналізу вищенаведеного вбачається, що безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов'язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.

Однак в матеріалах справи є досудова вимога ОСОБА_2, направлена ОСОБА_5 «Порше Мобіліті» 05.05.2015 року, зі змісту якої видно, що позивач вказану заборгованість не визнає, просить надати йому конкретизацію складових заборгованості, а саме узгодити з умовами договору рахунки, що були виставлені товариством за січень-березень 2014 року, та не погоджується із розрахунком штрафу, оскільки вважає, що слід брати за основу суму наданого кредиту в розмірі 237761,02 грн., а не в еквіваленті на час нарахування (а. с. 146-148 ). Однак, отримавши дане звернення, відповідач 16.06.2015 року звернувся із заявою про вчинення виконавчого напису, пославшись при цьому на безспірність заборгованості позивача перед товариством. Незгода позичальника щодо такого порядку визначення розміру заборгованості є підставою для висновку про те, що сума заборгованості, на яку приватний нотаріус вчинив виконавчий напис, з моменту її надіслання набула статусу спірної.

Належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, могли бути первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України від 16 липня 1999 року N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" (Закон N 996-XIV).

З розяснень, викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року слідує, що надані ОСОБА_3 графік погашення та розрахунки-фактури не є документами, які підтверджують безспірність вимог банку.

Як зазначалось, виконавчий напис на договорі іпотеки/застави може бути вчинений лише у випадку, коли вимоги кредитора є безспірними . При цьому сам факт подання заперечень боржника чи іпотеко/заставодавця щодо зобов'язання, забезпеченого іпотекою/заставою, свідчить про наявність спору між кредитором/заставодержателем і заставодавцем, а тому вчинення нотаріусом виконавчого напису при таких обставинах може слугувати підставою для його оскарження.

Разом з тим, на спірність суми заборгованості вказує також те, що виконавчий напис було вчинено 18 червня 2015 року на суму 452684,57 грн., однак до цього часу товариством було надіслано три вимоги до боржника щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором: - від 03.04.2015 року на суму 432655,92 грн., від 19.05.2015 року на суму 410942,82 грн. та 03.06.2015 року на суму 404376,74 грн.

При чому, в листі від 03.04.2015 року, який було представлено нотаріусу, як вимогу, вручену боржнику за тридцять днів до складення виконавчого напису, суми боргу різняться від тих, які було вказано у заяві про видачу виконавчого напису, зокрема взагалі не зазначалося про суму штрафних санкцій за порушення терміну повернення кредиту у розмірі 47552,20 грн., про що боржник не був попереджений належним чином.

Зазначене вище вказує на те, що станом на 03.04.2015 року товариством була визначена сума заборгованості - 432655,92 грн., про яку було письмово повідомлено боржника, що значно відрізняється від вимог кредитора, які були задоволені на час вчинення виконавчого напису - 452684,57 грн.

Пунком 5.6 договору передбачено, що у випадку якщо позичальник не сплатить суми страхових платежів на користь страхової компанії у строки, передбачені договором страхування, вказаним у п. 5.5 цього кредитного договору, позичальник дає згоду і доручає компанії здійснити від імені та за рахунок позичальника сплату страхових платежів, передбачених цим договором страхування на користь страхової компанії. Позичальник компенсує компанії витрати, понесені останньою у звязку із виконанням даного доручення, передбаченого п. 1.7.3 кредитного договору.

Однак, з документів, наданих ОСОБА_5 нотаріусу, а саме: рахунків-фактури з відповідними додатками (а.с.109-117) не вбачається можливим підтвердити правомірність нарахування суми компенсації страхових платежів у вказаному розмірі, оскільки сплачувані товариством страховій компанії суми, зазначені в цих документах, нічим не повязані з договором страхування № 26-0199-12-00021, укладеним ОСОБА_2 та ПАТ «Страхова компанія Українська страхова група» на строк з 23.01.2012 року до 22.01.2017 року , копія якого є в матеріалах справи (а.с.108), а також з договорами кредиту і застави, оскільки не містять посилань на такі договори.

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що звернення ОСОБА_5 «Порше Мобіліті» до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на автомобіль, що належить на праві власності ОСОБА_2, щоб за рахунок коштів, отриманих від реалізації транспортного засобу задовольнити вимоги товариства в розмірі заборгованості 452684,57 грн., є передчасним та неправомірним.

Суд першої інстанції, з висновками якого погоджується й суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з того, що сума заборгованості за кредитним договором на момент вчинення виконавчого напису не була безспірною, а тому з огляду на вищезазначені вимоги закону заява товариства не підлягала до задоволення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Доводи апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Порше Мобіліті" відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді