АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

22 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Музичко С.Г.,Саліхова В.В.

при секретарі: Кутц А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Пухти АліниОлександрівни в інтересах Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 березня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05 березня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_2 5100 дол. США та пеню в розмірі 510 дол. США, а всього 5610 дол. США.

Не погодившись з рішенням суду Пухта А. О., діючи в інтересах Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» за довіреністю, подала апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову. Апелянт зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, при його ухваленні суд порушив норми матеріального та процессуального права. Суд не взяв до уваги, що до правовідносин сторін застосовуються положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» оскільки у банку введена тимчасова адміністрація і призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що задоволення вимог вкладників та примусове стягнення коштів не здійснюються, що вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за рахунок Фонду і в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банковської ліцензії та ліквідацію банку в порядку черговості. Крім того, Постановою Правління НБУ № 540 від 29.08.2014 року «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків в Україні» була обмежена видача готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів до 15 000 грн. на добу на одного в еквіваленті за офіційним курсом НБУ. Вказує, що позивач перед підписанням договору був ознайомлений з Правилами, тарифами та визнавав їх обов'язковими для виконання, а тому встановлення лімітів на зняття готівки з карткових рахунків, як це передбачено в договорі, не є порушенням зобов'язань банку перед своїм клієнтом. Судом безпідставно стягнуто пеню.

В суді апеляційної інстанції Пухта А.О. апеляційну скаргу підтримала з підстав наведених в ній.

ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу відхилити. Вважав, що рішення суду є законним та обґрунтованим, відповідачпорушив його право на одержання власних коштів. Подав письмові заперечення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом 02 вересня 2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір № 002-28689-020914 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за якими можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів, відповідно до умов якого відповідач відкрив поточний рахунок НОМЕР_1 у доларах США .

Згідно з виписки по рахунку та меморіального ордеру № 73200604 від 02 вересня 2014 року відповідач перевів грошові кошти позивача в розмірі 6 008 доларів США 63 центи на відкритий поточний рахунок з депозитного доларового рахунку позивача .

У вересні 2014 року позивач звернувся до банку з вимогою повернути кошти, які знаходяться на його поточному рахунку НОМЕР_1.

Листом від 29 вересня 2014 року № 05-2388161, відповідач повідомив позивача про те, що згідно з постановою Правління Національного банку України № 540 від 29 серпня 2014 року банки зобов'язані обмежити видачу грошових коштів до 15 000 гривень на добу на одного клієнта та запропонував позивачу звернутися щодо отримання коштів у межах цієї суми до будь-якого відділення ПАТ «Дельта Банк».

При зверненні позивача до Київського відділення ПАТ «Дельта Банк» № 40 і № 27 позивачу було запропоновано видати кошти в розмірі 100 доларів США в день, при наявності коштів у касі.

29 вересня 2014 року позивач направив відповідачу письмову заяву з вимогою видати йому через касу всю суму коштів, яка знаходиться на його поточному рахунку, на протязі 7-10 днів, починаючи з дати отримання заяви, по 1 000 - 1 100 доларів США в день, з урахуванням вимог встановлених постановою № 540 Правління Національного банку України «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України» від 29 серпня 2014 року.

У задоволені цієї заяви та видачі грошових коштів позивачу було відмовлено.

Після цього, позивач повторно звертався до відповідача із письмовими заявами про видачу грошових коштів 07 жовтня 2014 року, 08 жовтня 2014 року, 09 жовтня 2014 року, 10 жовтня 2014 року, 20 жовтня 2014 року, 21 жовтня 2014 року, 28 жовтня 2014 року.

Неодноразово, а саме: 07 жовтня 2014 року, 08 жовтня 2014 року, 09 жовтня 2014 року, 10 жовтня 2014 року, 20 жовтня 2014 року, 21 жовтня 2014 року, 28 жовтня 2014 року - ОСОБА_2 подавав письмові скарги на незаконні дії відповідача.

Судом встановлено, що не дивлячись на численні звернення позивача, відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання згідно договору від 02 вересня 2014 року та не повернув позивачу належні останньому грошові кошти в розмірі 5 100 доларів США, які знаходяться на його поточному рахунку.

Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк відповідно до вказівок договору і не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання та одностороння зміна умов договору; що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, не допускається й що банк зобов'язаний сплатити позивачу пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення за порушення строків завершення переказу до часу введенння тимчасової адміністрації.

Колегія суддів з такими висновками суду погоджується і вважає їх правильними.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Положеннями ч. 2 ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» передбачено, що нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до положень ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Крім того, ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, за змістом наведених норм права зобов'язання банку полягає у виплаті володільцеві рахунку грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором.

Разом з тим нормативно-правові акти Національного банку України не є актами цивільного законодавства України у розумінні ст. 4 ЦК України, оскільки є нормативно-правовими актами органу державного управління.

У зв'язку з цим посилання апелянта на постанову Правління Національного банку України від 29 серпня 2014 року № 540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного і валютного ринків України», п. 1 якої передбачено зобов'язання уповноважених банків обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15 тис. грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України, є безпідставним, оскільки зазначена і подібні цій наступні відповідні постанови цього банку є розпорядчими актами, які адресовані обмеженій кількості осіб, і таке регулювання здійснюється в межах адміністративно-правових відносин Національного банку України з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю. Ці постанови банку не встановлюють нових прав або обов'язків для громадян, не можуть зачіпати їх права, свободи та інтереси.

Отже, суд дійшов правильного висновку, що відмова банку у поверненні грошових коштів з поточного рахунку позивача суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 41 Конституції України, статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст. 1068 ЦК України та умовам укладеного між сторонами договору.

У відповідності до ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів»,суд підставно стягнув з відповідача пеню у розмірі 510 дол.США.

Відносини банку та володільця рахунку передбачені главою 72 ЦК України, обов'язок банку з повернення коштів урегульовано ст. ст. 1068, 1073 ЦК України та умовами відповідного договору.

У зв'язку з цим суд правильно зобов'язав відповідача видати позивачу грошові кошти згідно з умовами поточного рахунку, а порядок виконання цього рішення суду передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Пухти Аліни Олександрівни в інтересах Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа № 756/14961/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5908/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Великохацька В.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.