Справа № 342/871/15-ц
Провадження № 2/342/537/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2015 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано - Франківської області у складі:

головуючого - судді Федів Л.М.

секретаря судового засідання Козаченко Л.Д.,

з участю:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 селищної ради Городенківського району, ОСОБА_2 про відновлення межі земельної ділянки в натурі на місцевості, про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно (земельну ділянку), про визнання нечинними та скасування рішення ОСОБА_5 селищної ради № 62-7/2011 р. від 20.12.2011 року та № 105-9/2012 від 21.03.2012 року

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до ОСОБА_5 селищної ради Городенківського району, ОСОБА_2, в якій просить поновити строк на оскарження рішень ОСОБА_5 селищної ради, визнати незаконним та скасувати рішення ОСОБА_5 селищної ради від 20.12.2011 року №62-7/2011р., відновити межі його земельної ділянки, яка складається з 0,15 га для обслуговування будинку та господарських споруд та 0,04 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: вул. Українська, 10 в смт.Чернелиця до 1986 р., визнати незаконним та скасувати свідоцтво ОСОБА_2 про право власності на нерухоме майно земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства за адресою: вул.Українська в смт.Чернелиця кадастровий номер :001:0159 площею 0,1316 га.

Позивач подав заяву про уточнення позовних вимог. Просить, окрім заявлених вимог вказаних у позовній заяві скасувати рішення ОСОБА_5 селищної ради року № 105-9/2012 від 21.03.2012 року. В обґрунтування заявлених позовних та уточнених позовних вимог вказує на те, що строк на оскарження вказаних рішень пропущений з поважних причин, оскільки про прийняття ОСОБА_5 селищною радою оскаржуваних рішень йому стало відомо в квітні 2015 року під час розгляду Городенківським районним судом адміністративної справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 селищної ради, третьої особи ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення ОСОБА_5 селищної ради від 07.08.2014 року за №262-21-2014 в частині п.1. А також посилається на п.4 ч.1ст.268 ЦК України, згідно якого на вимоги власника щодо скасування рішення органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності позовна давність не поширюється. Зазначає, що ОСОБА_5 селищна рада прийняла незаконні рішення, зокрема: №62-7/2011 від 20.12.2011 року, оскільки на момент прийняття рішення земельна ділянка площею 0,03 га перебувала в його користуванні, і не перебувала у землях запасу селищної ради, а рішення №105-9/2012 від 21.03.2012 року, яким відмінено рішення №40 від 27.05.2003 року, оскільки у нього виникли правовідносини, пов»язані з реалізацією його права на приватизацію за рішенням від 27.05.2003 року. Щодо відновлення межі земельної ділянки на місцевості в натурі зазначає, що згідно листа Головного управління Держземагенства в Івано-Франківській області від 15.11.2013 року за №8-5-35-537, який є незаперечним доказом того, що починаючи з 1986 року контури (межі) та площа земельної ділянки, яка в 2003 році була передана йому у власність, як по 15.11.2013 та і по сьогоднішній день не змінилась, тому межі земельної ділянки, яка складається з 0,15 га для обслуговування будинку та господарських споруд та 0,04 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: вул.Українська, 10 в смт.Чернелиця підлягають відновленню у відповідності до картографічних матеріалів, а саме, «Калька обмірів смт.Чернелиця». Крім того, вказує на те, що 31.10.2014 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства за адресою: вул.Українська в смт.Чернелиця кадастровий номер :001:0159 площею 0,1316 га до складу якої ввійшло 0,03 га частина його земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яку селищна рада незаконно у нього вилучила, тому дане свідоцтво є незаконним і підлягає до скасування.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні та уточнені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та у заяві про уточнення позовних вимог. Просить позов задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_5 селищної ради в судовому засідання проти позову заперечив, вважає вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими. В обґрунтування заперечення вказує на те, що рішення виконкому ОСОБА_5 селищної ради від 27.05.2003 року, на яке посилається ОСОБА_6 скасоване рішенням ОСОБА_5 селищної ради від 21.03.2012 року. Отже, ОСОБА_6 не є землекористувачем земельних ділянок, оскільки у нього відсутні будь-які правовстановлюючі документи. Крім того, у листі Головного управління Держземагенства в Івано-Франківській області від 15.11.2013 року на який посилається ОСОБА_6, зазначено, що площа земельної ділянки, якою користується ОСОБА_6 по факту є більша на 0,03 га, ніж на зазначених картографічних матеріалах (технічний звіт по дешифруванню громадських та присадибних земель на кальці контурів смт.Чернелиця). Вказує, що свідоцтво отримане ОСОБА_2 відповідно до вимог закону, що позовом не спростовано, оскільки всі твердження позову ґрунтуються не на фактах, а на припущеннях про можливі порушення його прав, хоча ні власником, а ні землекористувачем цих ділянок позивач ніколи не був. Подав заяву про застосування строків позовної давності, так як позивачу про існування рішень ОСОБА_5 селищної ради було відомо ще в 2012 році, про що свідчить рішення Городенківського районного суд у справі №905/1433/2012 від 31.05.2012 року, в якій ОСОБА_6 був позивачем.

Відповідачка ОСОБА_2 та представник відповідачки в судовому засіданні проти позову заперечили. В обгрунтування заперечення вказують на те, що ОСОБА_6 ніколи не був ні користувачем, ні власником спірної земельної ділянки. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства за адресою: вул.Українська в смт.Чернелиця кадастровий номер :001:0159 площею 0,1316 га отримане відповідно до вимог закону, що позовом не спростовано, оскільки всі твердження позову ґрунтуються не на фактах, а на припущеннях. Подали заяву про застосування строків позовної давності. Вважають позовні вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими та заявленими з пропуском позовної давності.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з"ясуванню обставин справи, сприяє здійсненню прав сторін.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В силу вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, серед інших, можуть бути: визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Сторони підтвердили суду, що інших доказів на підтвердження чи заперечення позову, крім тих що є в матеріалах даної справи не існує.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

В судовому засіданні встановлено, що позивач придбав житловий будинок в с. Чернелиця Городенківського р-ну Івано-Франківської області 16.10.1998 року по вул.Українській (колишня назва Радянська), 10, про що свідчить договір-купівлі продажу серії ААН №635663. В договорі нічого не зазначено про земельну ділянку на якій розташований будинок, зокрема про її розміри. Позивач зазначив, що коли він придбав будинок в 1998 році то межі земельної ділянки, на якій він знаходився, він визначав разом з сусідами і вони були визначені тільки умовно та жодним документальним актом не підтверджені.

Згідно рішення виконкому ОСОБА_5 селищної ради від 27.05.2003 року позивачу надано безоплатно в приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та 0,60 га. для ведення особистого підсобного господарства по вул.Українська. Також в п.3 даного рішення зазначено, що слід виготовити державний акт на право приватної власності на землю. Крім того, позивач, в судовому засіданні зазначив, що він не виконав вимог даного рішення та не оформив державний акт на землю, оскільки в законодавстві не зазначено строків оформлення такого документу.

Рішенням ОСОБА_5 селищної ради №62-7/2011 від 20.12.2011 року вилучено із земель запасу селищної ради земельну ділянку площею 0,03 і надати її ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в селищі Чернелиця по вул.Українська.

Рішення виконкому ОСОБА_5 селищної ради №40 від 27.05.2003 року «Про передачу землі у приватну власність» відмінено рішенням ОСОБА_5 селищної ради №105-9/2012 від 21.03.2012 року і ОСОБА_7 рекомендовано звернутись до сесії селищної ради для отримання дозволу на виготовлення технічної документації і землеустрою щодо оформлення безоплатно у власність земельних ділянок.

Згідно свідоцтва про право власності №28856437 від 31.10.2014 року на нерухоме майно земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства за адресою: вул.Українська в смт.Чернелиця кадастровий номер :001:0159 площею 0,1316 га, що знаходиться за адресою вул.Українська, смт.Чернелиця, Городенківський район належить ОСОБА_2.

Крім того, у листі Головного управління Держземагенства в Івано-Франківській області від 15.11.2013 року на який посилається ОСОБА_6, зазначено, що по фактичному користуванню, із наявними межовими знаками га спірній земельній ділянці, на кадастровому плані, виконаного за результатами зйомки ПП «ГЕО ПЛЮС» за господарством ОСОБА_6 зазначена земельна ділянка площа 0,1901 га, за господарством ОСОБА_2 0,2602 га. Тобто і ОСОБА_6 і ОСОБА_2 земельні ділянки по факту є більші на 0,03 га ніж на зазначених картографічних матеріалах.

Також судом встановлено, що позивачу було відомо про рішення ОСОБА_5 селищної ради №62-7/2011 від 20.12.2011 року та №105-9/2012 від 21.03.2012 року ще в травні 2012 року, про що зазначено в рішенні Городенківського районного суду у справі №905/1433/2012 від 31.05.2012 року за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки. Дане рішення набрало законної сили і ОСОБА_6 не оскаржувалось.

В силу ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Принцип непорушності права приватної власності закріплений ч. 4 ст. 41 Конституції України.

Відповідно до ч.1 ст.321 Цивільного Кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 19 Конституції України встановлено, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Зі змісту ч.2 ст.144 Конституції України та ч.10 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів не відповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб в судовому порядку.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з чинною на даний час ст. 126 ЗК - право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів (ст. 152 ЗК України).

За змістом ст. 155 ч.1 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч.3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Під час розгляду справи, не знайшли свого підтвердження посилання позивача, про те, що спірною земельною ділянкою він користується на законних підставах.

Судом не береться до уваги твердження позивача про те, що рішенням ОСОБА_5 селищної ради №62-7/2011 від 20.12.2011року було вилучено у нього земельну ділянку 0,03 га і надано її ОСОБА_2 та те, що ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,1316 га до складу якої ввійшло 0,03 га частина його земельної ділянки сільськогосподарського призначення, оскільки позивачем не надано доказів, що земельна ділянка, яка була надана ОСОБА_2 була вилучена саме у нього, а не із земель запасу селищної ради, так як земельна ділянка якою він користується не визначена межовими знаками і по площі більша на 0,03 га ніж на картографічних матеріалах. Позивачем не доведено факту порушення його права власності на спірну земельну ділянку, тому в цій частині позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Що стосується вимоги позивача про скасування ОСОБА_5 селищної ради №105-9/2012 від 21.03.2012 року, яким відмінено рішення виконкому ОСОБА_5 селищної ради №40 від 27.05.2003 року «Про передачу землі у приватну власність» слід зазначити наступне. Посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року щодо неможливості органів місцевого самоврядування скасовувати свої попередні рішення або вносити до них зміни суд взяти до уваги не може, оскільки у п. 5 мотивувальної частини цього рішення зазначено, що ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Отже, ключовим моментом в даному випадку є виконання рішення органу місцевого самоврядування. Матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_6 рішення № 40 від 27.05.2003 року «Про передачу землі в приватну власність» не реалізував, адже він не оформив державний акт на право власності на земельну ділянку, а тому на нереалізовані рішення не поширюється норми чинного законодавства викладені в рішенні Конституційного Суду України на котрі посилається позивач.

Таким чином, ОСОБА_5 селищна ради мала право в порядку вирішення земельних спорів приймати спірне рішення від №105-9/2012 від 21.03.2012 року тому дане рішення не підлягає скасуванню.

У зв'язку з тим, що вимога ОСОБА_6 про відновлення меж є похідною від заявлених вище вимог, тому і в її задоволенні слід відмовити.

За таких обставин суд приходить до переконання про те, що позивач не довів своїх прав на спірну земельну ділянку, оскаржувані Рішення ОСОБА_5 селищної ради та Свідоцтво про право власності на нерухоме майно земельну ділянку не суперечать нормам чинного законодавства, та не порушують прав ОСОБА_6, тому у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 згаданого кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмову у позові. Оскільки в задоволенні даного позову суд відмовляє за безпідставністю, тому суд не вирішує питання поновлення строку позовної давності, оскільки судом не встановлено існування самого суб'єктивного права щодо якого заявлено вимогу і факт його порушення.

На підставі ст.ст.9, 19, 144 Конституції України, ст.ст.16, 257, 321 ЦК України, ст.ст.125, 126, 152, 155 ЗК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 214-215, 218, 294, 296 ЦПК України, суд,-

В И РІ Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 селищної ради Городенківського району, ОСОБА_2 про відновлення межі земельної ділянки в натурі на місцевості, про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно (земельну ділянку), про визнання нечинними та скасування рішення ОСОБА_5 селищної ради № 62-7/2011 р. від 20.12.2011 року та № 105-9/2012 від 21.03.2012 року відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Городенківський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційного скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Федів Л.М.