АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/534/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 5, 39 Добриднюк Н. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоФетісової Т. Л.
суддівОхріменко Н. І. , Качана О. В.
при секретаріВосколович Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 23 вересня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до Журжинецької сільської ради Лисянського району Черкаської області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, - Лисянської державної нотаріальної контори, відділу державного земельного агентства у Лисянському районі Черкаської області, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернулася до суду з вищевказаним позовом, яким просила встановити факт прийняття нею спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_2 після смерті її матері - ОСОБА_7, та визнати за нею право власності на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,46 га, розташовану на території Журжинецької сільської ради, без визначення меж цієї частки в натурі, що належала померлій ОСОБА_7 згідно сертифікату на право на земельну ділянку частку (пай) серії ЧР №0101788.

В обґрунтування вказує на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачки - ОСОБА_7 Заповіту після її смерті не лишилось, позивачка є єдиним спадкоємцем, який прийняв та бажає оформити спадщину. Спадщина складається з житлового будинку, розташованого у с. Петрівська Буда, рухомих речей в будинку, грошових вкладів в Ощадбанку та земельної ділянки для ведення товарного сільського господарського виробництва, площею 3,46 га, на території Журжинецької сільської ради Лисянського району, що належала спадкодавцю на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії ЧР №0101788.

Спадкодавець за життя державний акт на право власності на земельну ділянку не встигла отримати, однак земельна ділянка їй виділялась оскільки відповідний сертифікат про право на земельну частку (пай) знаходиться на зберіганні у відділі державного земельного агентства в Лисянському районі Черкаської області.

Позивачка прийняла спадщину після смерті матері, так як вступила у фактичне володіння нею, проте із заявою про прийняття спадщини у встановлені строки до нотаріальної контори не зверталася, право на спадщину не оформлювала, оскільки проживає в Донецькій області і після поховання матері, яким займалася особисто, не мала можливості приїздити до місця відкриття спадщини. У зв'язку із відсутністю у позивачки правовстановлюючого документа на земельну ділянку, вона вважає за необхідне у судовому порядку захистите своє право на спадщину.

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 23.09.2014 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування апеляційних вимог указує на те, що суд першої інстанції не врахував того, що апелянт, як спадкоємець, прийняла спадщину. Оскільки у спадкодавця відсутній правовстановлюючий документ на земельну ділянку, яка входить до складу спадщини, право власності спадкоємця на спадщину належить захистити у судовому порядку, що вбачається з усталеної судової практики Верховного Суду України.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав та мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не підтвердила належними та допустимими доказами факт прийняття спадщини шляхом вступу у володіння нею.

Однак з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може.

Так, при розгляді справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачки - ОСОБА_7, після чого відкрилася спадщина до якої ввійшли житловий будинок, розташований у с. Петрівська Буда, рухомі речі в будинку, грошові вклади в Ощадбанку та право на отримання земельної ділянки для ведення товарного сільського господарського виробництва, площею 3,46 га, на території Журжинецької сільської ради Лисянського району, що належало ОСОБА_7 на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії ЧР №0101788. Даний сертифікат знаходиться на зберіганні у відділі держземагенства у Лисянському районі, що вбачається з витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (а.с.10) та з довідки Журжинецької сільської ради від 23.09.2014 (а.с.63).

Заповіту спадкодавець не складала отже у даному випадку спадкування здійснюється за законом.

Згідно ст. 529 ЦК УРСР - при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, зокрема, діти померлого.

Єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном є позивачка (дитина спадкодавця). Даний факт підтверджується, зокрема, тим, що вона отримала і зберігає рухоме майно, яке ввійшло до складу спадщини, та ощадні книжки.

Згідно роз'яснень, наданих судам Пленумом ВСУ у п.п.1, 2 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які, зокрема, можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб.

У даному випадку спадщина відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_2 та 6-місячний строк для її прийняття, встановлений ст. 549 ЦК УРСР, скінчився задовго до набрання чинності ЦК України, тобто правовідносини у справі мають врегульовуватися ЦК УРСР.

Згідно ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини; ст. 549 ЦК УРСР - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно п.11 постанови Пленуму ВСУ постанови «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але, зокрема, за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай), при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 08.08.1995 N720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

У пункті 2 інформаційного листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що відповідно до ст. 548 ЦК УРСР не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням, а тому спадкоємець приймає (або не приймає) спадщину в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням того, що спадкоємець фактично прийняла частину спадщини вступивши в управління або володіння спадковим майном, що підтверджується наявністю в неї ощадних книжок спадкодавця, які входять до складу спадщини, колегія суддів вважає, що спадкоємець прийняла увесь обсяг спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_2 після смерті ОСОБА_7, у тому числі і право на спірну земельну ділянку (пай).

При цьому право спадкодавця на цю земельну ділянку підтверджується сертифікатом на земельну частку (пай) серії ЧР №0101788 (який не було видано померлій ОСОБА_7 за життя та він наразі зберігається у відділі держземагенства у Лисянському районі) та визнається сільською радою ( а.с.10)

Згідно роз'яснень, наданих судам Пленумом ВСУ у п.23 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У даному випадку у спадкоємиці відсутні правовстановлюючі документи на ім'я спадкодавця на спірну земельну ділянку, що свідчить про неможливість отримання нею свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку, отже таке її право має бути захищено в судовому порядку.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги, що оскаржене рішення суду в порушення вимог п.3 ч.1 ст.215 ЦПК України не містить зазначення встановлених судом обставин справи, оскільки зазначення в описовій частині рішення фактичних обставин, які позивач указує в своїй позовній заяві, не тотожне зазначенню фактичних обставин, які суд встановив на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення по справі, які суд вважав доведеними, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 23.09.2014 належить скасувати у зв'язку з порушення судом при його ухваленні норм процесуального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу - задовольнити.

Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 23 вересня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до Журжинецької сільської ради Лисянського району Черкаської області, за участю третіх осіб, які не заявляються мас остійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, - Лисянська державна нотаріальна контора, відділ державного земельного агентства у Лисянському районі Черкаської області, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, - скасувати.

Позов задовольнити.

Встановити факт прийняття ОСОБА_6 спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_2 після смерті її матері - ОСОБА_7.

Визнати за ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,46 га, розташовану в адміністративних межах Журжинецької сільської ради Лисянського р-ну Черкаської обл., без визначення меж цієї частки в натурі, що належало померлій ОСОБА_7 згідно сертифікату на право на земельну ділянку частку (пай) серії ЧР №0101788.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня його проголошення.

Головуючий :

Судді :