У х в а л а

іменем україни

11 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гончара В.П., Касьяна О.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕЗ ТУР», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компас +» про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 17 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 1 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 30 травня 2013 року між нею та туроператором Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕЗ ТУР» (далі - ТОВ «ТЕЗ ТУР»), від імені якого діє турагент Товариство з обмеженою відповідальністю «Компас +» (далі - ТОВ «Компас +») укладено договір про туристичне обслуговування, відповідно до умов якого туроператор згідно із замовленням поданим туристом турагенту, за відповідну плату, зобов'язувався організувати відпочинок у Туреччині на двох осіб в період з 10 червня 2013 року по 17 червня 2013 року. Вартість туристичного туру, відповідно до умов вищезазначеного договору складала 6 544 грн, однак ТОВ «Компас +» запропонувало позивачці сплатити 13 088 грн.

В період з 27 травня 2013 року по 31 травня 2013 року позивачка сплатила ТОВ «Компас +» грошові кошти у розмірі 13 088 грн.

У зв'язку із смертю батька, позивачка була вимушена відмовитись від запланованої подорожі, про що було повідомлено ТОВ «Компас +» та ТОВ «ТЕЗ ТУР».

7 червня 2013 року ТОВ «Компас +» повідомило позивачку, що втрати туроператора становлять 4 633 грн, а невикористані кошти у розмірі 1 911 грн їй буде повернуто.

Позивачка вважала, що ТОВ «ТЕЗ ТУР» застосувало до неї нечесну підприємницьку практику, оскільки загальна вартість туристичного туру становить 6 544 грн, а нею було сплачено вдвічі більшу сушу, що суперечить положенням ст. 20 Закону України «Про туризм». Крім того, жодних розрахунків із нею відповідач не провів.

Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просила суд визнати недійсним договір про туристичне обслуговування від 30 травня 2013 року, стягнути з ТОВ «ТЕЗ ТУР» на її користь 13 088 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 50 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 17 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 1 грудня 2014 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «ТЕЗ ТУР» на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 2 968 грн 12 коп.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, мотивуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди дійшли обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов'язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов'язується оплатити його.

До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом.

Турист вправі відмовитися від виконання договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі за умови відшкодування туроператору (турагенту) фактично здійснених ним документально підтверджених витрат, пов'язаних із відмовою (ст. 20 Закону України «Про туризм»)

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 58 ЦПК України)

Саттею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4, суди обґрунтовано виходили із того, що позивачкою не було доведено факту подвійної оплати туристичного туру. Крім того, суди правильно виходили із того, що Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, проте доказів на підтвердження того, що відповідачі здійснюють нечесну підприємницьку практику позивачкою не надано та судами не було встановлено.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судами правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 17 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 1 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.П. Гончар

О.П. Касьян

Д.О. Остапчук