Справа № 137/1928/13-ц Провадження № 22-ц/772/709/2015Головуючий в суді першої інстанції Білик Н. В.
Категорія 27 Доповідач Нікушин В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Нікушина В.П.

суддів: Сопруна В.В., Денишенко Т.О.

при секретарі Кирилюк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом, за апеляційною скаргою представника, яка діє в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Літинського районного суду Вінницької області від 17.04.2014 року, ухваленого по даній справі,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» /надалі ПАТ КБ «Приватбанк»/ звернулось в суд з вказаним позовом до ОСОБА_2

Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.02.2008 року, між позивачем - ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступник ПАТ КБ «Приватбанк») та відповідачем - ОСОБА_2 був укладений кредитний договір у вигляді кредитної угоди за №МКХ-058. За умовами договору ЗАТ КБ «Приватбанк» надало ОСОБА_2 кредит в розмірі 20000 доларів США строком до 20.02.2015 року.

Відповідно, до умов цього ж договору ОСОБА_2 зобов'язана була щомісячно здійснювати платежі по тілу кредиту, відсотках за користування кредитними коштами, комісійні та інші платежі, передбачені договором.

Взяті на себе зобов'язання ОСОБА_2 не виконувала і станом на 21.05.2013 року заборгувала перед банком 23777,49 доларів США із яких

13257,90 доларів США - заборгованість по кредиту;

4972,07 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитними коштами;

2778,17 доларів США - заборгованість по комісії;

1607,29 доларів США - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань;

31,29 доларів США штрафу (фіксована частина);

1130,77 доларів США - штрафу (процентна складова).

Заочним рішенням суду першої інстанції позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 23777,49 доларів США. Проте, з таким рішенням не погодилась ОСОБА_2, в інтересах якої представником подана апеляційна скарга, в якій ставиться питання про скасування рішення і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги ґрунтуються на доводах про те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при нез'ясованих обставинах справи, що мають значення для вирішення спору і без дослідження доказів.

На підтвердження доводів апеляційної скарги наведені обставини про те, що рішення ухвалено за відсутності доказів на підтвердження наявної заборгованості по кредиту, в порушення вимог ст. 61 Конституції України про те, що не допускається подвійної відповідальності за одне і теж порушення, суд стягнув одночасно неустойку у вигляді пені і штрафу. Стягуючи неустойку, яка в даному випадку носить дискримінаційний характер, суд, маючи всі підстави для її зменшення, не застосував положень ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Окрім цього, в апеляційній скарзі зазначається, що при вирішенні питання про стягнення заборгованості суд, проігнорував вимоги закону про застосування строків позовної давності, щодо стягнення заборгованості по споживчим кредитам, не перевірив повноважень позивача на право здійснення фінансових операцій та надання фінансових послуг.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, представника ПАТ КБ «Приватбанк», перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах вимог апеляційної скарги, прийшла до наступного висновку.

Доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження в ході апеляційного розгляду справи і за своїми наслідками тягнуть скасування оскаржуваного рішення.

Суд першої інстанції, задовольняючи заявлені позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», виходив із того, що ОСОБА_2, отримавши від ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний транш на суму 20 тис. доларів США за кредитною угодою №МКХ-058 від 26.02.2008 року не виконувала взятих на себе зобов'язань щодо повернення кредитних коштів і станом на 21.05.2013 року заборгувала перед ПАТ КБ «Приватбанк» 23777,49 доларів США.

З розмірами заборгованості, встановленими судом першої інстанції погоджується і колегія суддів. Проте, стягнення узагальнюючої суми заборгованості по всім зобов'язаннях, передбаченим кредитним договором в іноземній валюті суперечить нормам законодавства, яке визначає випадки та порядок використання іноземної валюти як засобу платежу на території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Спеціальним нормативним актом, який регулює порядок використання іноземної валюти на території України є декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року.

Пункт 2. ст. 1 Декрету визначає валютні операції як дії, які здійснюються з метою переходу права власності на валютні цінності.

В той час, коли неустойка за своїм функціональним призначенням є одним із видів забезпечення виконання зобов'язань. Тому, використання іноземної валюти при сплаті неустойки є недопустимим, оскільки така операція не є валютною операцією в розумінні Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року.

П.6.1., п.6.4., п.6.6. Кредитної угоди визначено, що неустойка за порушення зобов'язань стягується в національній валюті України.

Наведені обставини судом першої інстанції залишено поза увагою, який стягнув неустойку в іноземній валюті.

Окрім цього, окремі грошові зобов'язання та умови за яких вони виконуються індивідуалізовані умовами кредитної угоди, тому їх стягнення загальною сумою суперечить умовам цього правочину. В зв'язку з цим рішення суду в цій частині також підлягає зміні.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, одночасно стягнувши з відповідачки неустойку у вигляді пені і штрафу, порушив конституційні засади про те, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, є безпідставними.

Стягнення неустойки у вигляді пені та штрафу за невиконання умов договору позичальником визначається п.6.1., п.6.2., п.6.6. Кредитної угоди, які передбачають стягнення неустойки за різні порушення умов кредитної угоди, допущені позичальником.

Відсутні були в суду першої інстанції підстави для зменшення розміру стягнутої з ОСОБА_2 в порядку ч. 3 ст. 551 ЦК України, оскільки розмір заявлених позивачем вимог про стягнення неустойки є значно меншим від розміру заподіяних збитків.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк позовної давності на право звернення з позовом про стягнення боргу за кредитним договором. Кредитна угода між сторонами по справі була укладена 26 лютого 2008 року. Відповідно до п. 1.3 Кредитної угоди термін повернення кредиту й окремих частин-траншів кредиту, встановлюється договорами про видачу траншів кредиту та графіками погашення кредиту, відсотків та винагороди, що є невід'ємними додатками до договорів про видачу траншів, але не пізніше 20.02.2015 року.

ОСОБА_2 здійснювала періодичні щомісячні платежі не систематично, останній платіж нею був здійснений 17.06.2011 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або інших зобов'язань.

Здійснивши останній платіж, ОСОБА_2 перервала перебіг строків позовної давності.

Пунктом 6.8 Кредитної угоди визначений п'ятирічний строк позовної давності для стягнення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки-пені, штрафів. З позовом про стягнення кредитної заборгованості ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось в суд в жовтні 2013 року, тобто в межах строків визначених Кредитною угодою.

З'ясування питання про наявність в позивача ліцензії на здійснення валютних операцій не впливало на вирішення даної справи, оскільки в ході її розгляду не вирішувалось питання щодо законності Кредитної угоди, укладеної між сторонами по справі.

А тому, за наведених обставин, на підставі ст.ст. 15, 16, 264, 611, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника, який діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Літинського районного суду Вінницької області від 17.04.2014 року, ухвалене по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом, скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»:

13257,90 доларів США - заборгованості за кредитом;

4972,07 доларів США - заборгованості по процентах за користування кредитними коштами;

2778,17 доларів США - заборгованості по комісії;

12847,06 грн. - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором;

250 грн. - штраф (фіксована частина);

9009,53 грн. - штраф (процентна складова);

1899,82 грн. - судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів, з дня набрання ним законної сили.

Головуючий - суддя Підпис В. П. Нікушин

Судді: Підпис Т. О. Денишенко

Підпис В. В. Сопрун

Згідно з оригіналом

Суддя Апеляційного суду

Вінницької області ________ В. П. Нікушин