У К Р А Ї Н А
БІЛОВОДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Справа № 2/408/556/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

20 квітня 2015 року смт.Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі:

головуючого - судді Карягіній В.А.

при секретарі Сахаровій О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання в смт.Біловодськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Луганській області про поновлення строку , про зміну формулювання причини звільнення , стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди -

В с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Луганській області, розмір по вимогам яких уточнила заявою станом на 2.03.2015року, в обґрунтування якого вказала, що з 01.03.2001 року була прийнята до відділення Фонду в м.Свердловськ , а з 1.11.2001 року працювала на посаді начальника відділу відшкодування шкоди потерпілим у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Свердловськ Луганській області .У зв*язку із порушенням відповідачем зобов*язань за трудовим договором щодо виплати заробітної плати та ст.. 115 КЗпП України з жовтня 2014року, 28.11 2014року вона подала заяву про звільнення за ч.3 ст. 38 КЗпП України та пред*явила вимогу щодо проведення з нею розрахунку відповідно до ст. 116 КЗпП України, в тому числі, виплатити їй за ст.. 44 КЗпП України вихідну допомогу у розмірі тримісячного заробітку. Подання в.о.начальника відділення виконавчої дирекції Фонду в м.Свердловськ про її звільнення було оформлено 1.12.2014року, однак відповідач 28.11.2014року видав наказ №371-К про звільнення її за власним бажанням, за ст.. 38 КЗпП України, з 3 грудня 2014року , при цьому своє рішення щодо зміни підстав її звільнення не пояснив. При цьому послався як на підставу для звільнення на її заяву та на подання від 1.12.2014року. Позивач просить змінити формулювання причин звільнення її з роботи на звільнений за власним бажанням у зв*язку із порушенням власником законодавства про працю за ч.3 ст. 38 КЗпП України., а також стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі з компенсацією за затримку з урахуванням індексу інфляції в сумі 17488,18грн , середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 12874,05грн за 61день, вихідної допомоги в сумі 13612,73грн та моральної шкоди в сумі 15000грн. Також просить в разі пропущення нею строку для звернення до суду з даним позовом, поновити пропущений строк.

В судовому засіданні позивач не була присутня у зв*язку із її знаходженням на території, яка не підконтрольна владі України. Звернулася до суду з клопотанням розглянути справу у її відсутності Позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні, яке відбулося 1.04.2015року, позов не визнав, пояснюючи неможливістю з жовтня 2014р по даний час виплатити заробітну плату працівникам, в тому числі і ОСОБА_1 , які залишилися на тимчасово неконтрольованій владою України території Луганської області і які не виявили бажання переміститися в населенні пункти, на території яких органі державної влади України здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Наказом №882 від 17.11.2014року виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в.о.начальника управління виконавчої дирекції Фонду в Луганській області був зобов*язаний провести організаційні заходи щодо припинення роботи та переміщення ( включаючи державну реєстрацію зміни місцезнаходження) робочих органів виконавчої дирекції Фонду ( у т.ч. управління) , які входять до складу управління з населених пунктів, на території яких робочі органі не здійснюють або не в повному обсязі здійснюють свої повноваження, на територію, підконтрольну Україні та вжити всіх необхідних заходів, пов*язаних з таким переміщенням в строк до 1 грудня 2014року. Відділенням Виконавчої дирекції Фонду в м.Ровеньки не виконано вказані наказі та до 1 грудня 2014року не здійснено переміщення на територію, де органи державної влади України здійснюють свої повноваження. Не здійснена зміна місцезнаходження відділення, евакуація працівників та вивезення майна й документації, не здійснено заходів щодо відкриття рахунків в органах державної казначейської служби на підконтрольній українській владі території. Установа банку, в якій обслуговувалися відділення, припинило свою роботу з літа 2014року. У зв*язку із вищевикладеним та ненаданням позивачем жодного доказу, який би підтвердив факт порушення саме роботодавцем ст. 38 ч 3 КЗпП України щодо невиплати заробітної плати, в задоволенні позову просить відмовити.

Що стосується вимог про стягнення заборгованості з заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди вважає такими , що заявлені до неналежного відповідача, так як саме відділення, в якому працювала позивач, повинен виплачувати заробітну плату та інші виплати, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

В судовому засідання заявив клопотання про відкладання справи для надання доказів, які вказуються в запереченні, але в подальшому в судове засідання не з*явився і 20.04.2015року розгляд справи відбувся без його участі на підставі його заяви.

Вислухавши пояснення представника відповідача , дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно до ст. 10,11 ЦПК України сторони та інші особи, які приймають участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 256 ЦК України передбачено право особи звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу в межах строку позовної давності.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися до суду з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення йому копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

В суді встановлено, що 1 березня 2001 року позивача було прийнято на роботу на посаду головного спеціаліста у відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Свердловськ Луганської області, а з 01.11.2001р. переведена на посаду начальника відділу відшкодування шкоди потерпілим, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача. (арк..спр.14-16)

При укладанні трудового договору працівник зобов*язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи чи організації або уповноважений ним орган зобов*язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.( ст..21 КЗпП України).

За червень 2014р, а також з жовтня 2014року уповноваженим органом не виконуються зобов*язання із своєчасної виплати заробітної плати, у зв*язку із чим станом на 1.01.2015року виникла заборгованість перед позивачем з заробітної плати в сумі 15066,97грн (арк..спр.16)

28 листопада 2014року позивач на ім*я в.о. начальника управління ВД Фонду у Луганській області звернулася з заявою про звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України у зв*язку із порушенням умов трудового договору, укладеного між нею та відповідачем, та законодавства про працю, з вимогою провести розрахунок у строки, передбачені ст.. 116 КЗпП України, в тому числі, виплатити їй вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку , що передбачено ст.. 44 КЗпП України. Дана заява була погоджена з в.о.начальника відділення ВД Фонду в м.Свердловськ Луганської області з виданням подання за №2364 від 1.12.2014року про звільнення ОСОБА_1 ., що також було направлено до управління ВД Фонду з перечнем належних виплат за ч.3 ст.38КЗпП України ( арк..спр.44,46).

28.11.2014року в.о.начальника управління ВД Фонду видав наказ за №371к про звільнення ОСОБА_1 на підставі її особистої заяви та подання в.о.начальника Свердловського відділення від 1.12.2014р №2364.

Мотивуючи зміну підстав для звільнення з частини 3 статті 38 КЗпП України, представник відповідача послався на невиконання керівником Свердловського відділення ВД Фонду наказу №882 від 17.11.2014року виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України щодо переміщення на контрольовану державною влади України територію відділення з реєстрацією за місцем розташування і відсутності у позивача доказів наявності вини в діях роботодавця. На підставі вищевказаного наказу №882 управлінням виконавчої дирекції Фонду в Луганській області 19.11.2014р. видано наказ за № 506 про припинення діяльності управління в м.Луганськ та переміщення до м.Сватове Луганської області та надано наказ начальникам ( в.о. начальників) відділень в ВДФ в містах та районах Луганської області про проведення організаційних заходів щодо припинення роботи та переміщення відділень ВДФ, з населених пунктів, в яких відділення не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, в населенні пункти, на території яких державні органі здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

За змістом ст..38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовій договір., при цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. У разі, якщо вказані працівником причини звільнення- порушення роботодавцем трудового законодавства( ч.3 ст.38 КЗпП )- не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на звільнення за власним бажанням без посилання на частину 3 статті 38 КЗпП України.

При цьому відповідачем не враховано, що для визначення правової підстави розірвання трудового договору на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України значення має лише сам факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника припинити трудовий договір з відповідачем, а не поважність чи неповажність такого порушення та його істотності.

Дана позиція викладена в рішенні Верховного Суду України від 22.05.2014року , в якому констатується , що істотність характеру порушень роботодавцем умов трудового законодавства та їх поважність не можуть бути підставою для відмови працівнику у звільненні за ч.3 ст.38 КЗпП України, оскільки такі критерії цією нормою не передбачені. Роботодавець не має права самостійно змінювати визначену працівником у заяві причину звільнення з роботи.

Відповідно до ст..235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству,у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає спір, зобов*язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства

На підставі викладеного суд вважає необхідним позовні вимоги в цій частині задовольнити, змінити формулювання причини звільнення.

Позовні вимоги про стягнення заборгованості з заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст..15 Закону України « Про загальнообов*язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання ,які спричинили втрату працездатності» страхування від нещасного випадку здійснює Фонд соціального страхування , який є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується її правлінням. Фонд соціального страхування від нещасних віпадків є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Гербу України та своїм найменуванням, а також емблему, яка затверджується його правлінням. Фонд набуває прав юридичної особи з дня реєстрації статуту у центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері реєстрації статутів фондів загальнообов*язкового державного соціального страхування.

Статтею 16 визначено, що управління Фондом здійснюється на паритетній основі державою, представником застрахованих осіб та роботодавців. Безпосереднє управління Фондом здійснюють його правління та виконавча дирекція.

Виконавча дирекція є постійно діючим органом правління Фонду та є підзвітною правлінню Фонду, проводить свою діяльність від імені Фонду у межах та в порядку, що визначаються його статутом та Положенням про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування від нещасних випадків , організовує та забезпечує виконання рішень правління Фонду. Виконавча дирекція Фонду здійснює матеріальне - технічне забезпечення наглядової ради та правління Фонду. Робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в м.Києві, відділення в районах і містах обласного значення. Робочі органи виконавчої дирекції Фонду є юридичними особами, мають самостійні кошториси, печатку із зображенням Державного Гербу України та своїм найменуванням ( ст..18 Закону та Положення про управління виконавчої дирекції Фонду у Луганській області та Положення про відділення виконавчої дирпекції Фонду України в м.Свердловськ Луганської області ( арк.спр.26 -29, 20-23 відповідно)

Згідно до п.9,10 даного Положення відділення утримуються за рахунок коштів Фонду. Гранична чисельність, фонд оплати праці працівників відділення, кошторис доходів і видатків в межах виділених на це коштів, штатний розпис відділення затверджуються начальником управління. П.8 Положення передбачено обов*язок начальника віддлілення подати на затвердження директору виконавчої дирекції Фонду кошторис доходів і видатків управління в межах граничної чисельності та фонду оплати праці його працівників, затверджує штатні розписи відповідних відділень виконавчої дирекції Фонду(арк.спр.28 звор.)

Наказом №371-к від 28.11.2014 року в.о.начальника управління зобов*язав в.о. начальника Свердловського відділення Петрову С.М. здійснити необхідні під час звільнення виплати ОСОБА_1.(арк.спр.45)

Враховуючи, що відділення виконавчої дирекції Фонду в м.Свердловську є юридичною особою, має самостійний кошторис, рахунок в установі банку, печатку із зображенням Гербу України та своїм найменуванням, самостійно визначає граничну чисельність, фонд оплати праці працівників відділення, кошторис доходів і видатків в межах виділених на це коштів, суд вважає позов про стягнення з даного відповідача заборгованості з заробітної плати, середнього заробітку за час затримки, такою, що не підлягає задоволенню,як пред*явлений не до належного відповідача.

Позовна вимога про стягнення моральної шкоди, яку позивач оцінив у 15000грн, пов*язуючи її саме з непроведенням відповідачем з нею повного розрахунку при звільненні , суд вважає теж такою, що не підлягає задоволенню на підставі вимог ст. 237-1 КЗпП України , оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з питань стягнення заборгованості з заробітної плати , середнього заробітку за час затримки як пред*явленного не до належного відповідача.

Що стосується посилання позивача на несвоєчасність прийняття відповідачем рішення щодо її звільнення та не своєчасну видачу їй трудової книжки , через що позивач тривалий час не знала чи звільнена вона, внаслідок чого не мала можливості працевлаштуватися на інше місце роботи, що заподіяло їй моральних страждань і на що позивач посилається як на підставу стягнення з відповідача моральної шкоди, то суд вважає їх недоречними в даному випадку з підстав наступного.

Згідно ст. 48 КЗпП України якщо в останній день роботи працівник на роботі був відсутнім, власник або уповноважений ним орган направляє йому поштове повідомлення про необхідність отримання трудової книжки. Пересилка трудової книжки за поштою допускається лише при наявності письмової згоди на це працівника. Якщо трудова книжка працівником своєчасно не отримана, то вона зберігається у відділі кадрів підприємства на протязі двох років.

В суді встановлено, що трудова книжка знаходилася у відділі кадрів ВД Фонду, яке розміщено на території України, в цей же час позивач на день звільнення знаходилася та на даний час знаходиться на території, яка не підконтрольна державі Україна. Поштовий зв*язок між ними відсутній, на що вказується сторонами в позові та в запереченні до позову. Позивач не надала доказів відмови відповідача в видачі їй трудової книжки під час видання наказу №371-к про її звільнення та не надала звернення до ВД Фонду з письмовою згодою про пересилку трудової книжки. Лише довіреністю від 4.03.2015року №62/01 позивач наряду з іншими працівниками відділення Фонду в м.Свердловськ доручила ОСОБА_3. отримати в ВД Фонду їх трудові книжки. Крім того, посилаючись на неможливість працевлаштуватися за відсутності трудової книжки позивачем не надано доказів її спроб працевлаштування .

Керуючись ст.ст.5,8,10,11,60,88,212-215 ЦПК України, ст,38, 94,233,235,237-1 КЗпП України, ст.43 Конституції України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково .

Управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Луганській області змінити формулювання причин звільнення ОСОБА_1 з роботи у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м.Свердловськ Луганській області із «звільнена за власним бажанням, ст..38 КЗпП України» на «звільнена за власним бажанням у зв*язку із порушенням власником законодавства про працю, ч.3 ст.38 КЗпП України».

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Луганської області через Біловодський райсуд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк від дня оголошення рішення , сторонам в той же строк з часу отримання копії рішення.

Суддя

Біловодського райсуду В.А.Карягіна

Луганської області