Справа № 1008/6464/12 Головуючий у І інстанції Грибанова Ю.Л.
Провадження № 22-ц/780/226/15 Доповідач у 2 інстанції Білоконь
Категорія 26 12.03.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

12 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

головуючого - судді Білоконь О.В.,

суддів Гуль В.В., Савченка С.І.,

при секретарі Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2014 року за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "ОТП Банк", товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна", третя особа Національний банк України, про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, -

встановила:

У жовтні 2012 року позивач звернулася до суду з позовом до ПАТ «ОТП Банк», посилаючись на таке.

25 вересня 2007 року між нею та ЗАТ «ОТП банк» укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач повинен був надати їй кредит у розмірі 190000 швейцарських франків під фіксований відсоток 4,495 річних + FIDR, а вона повинна була повернути ці кошти у строк до 25 вересня 2027 року, сплативши відсотки за користування грошовими коштами.

З метою забезпечення виконання своїх зобов'язань за цим кредитним договором, того ж дня вона уклала із ЗАТ «ОТП банк» договір іпотеки, за яким вона передала банку іпотеку житловий будинок та земельну ділянку.

Позивач зазначила, що умови вказаного кредитного договору щодо не попередження банком позичальника про те, що він несе валютні ризики, суперечать Закону України «Про захист прав споживачів та ЦК України, п.п.1.4.1.5.-4.1.5.2 кредитного договору щодо можливості банку збільшувати фіксовану процентну ставку при будь-якому порушенні кредитної дисципліни та в односторонньому порядку, корегування плаваючої процентної ставки; та умова договору є несправедливими та такими, що вводять її в оману щодо того, який насправді тип процентної ставки застосовано у договорі.

Також при укладенні договору позивачу було надано банком неповну інформацію про сукупну вартість кредиту та про її обов'язки, внаслідок чого вона уклала кредитний договір під впливом помилки, що є підставою для визнання його недійсним в силу вимог ст. 229 ЦК України.

Вказала, що банк не виконав своїх зобов'язань за кредитним договором, оскільки надав їй кредитні кошти у гривневому еквіваленті 190000 швейцарських франків.

Також зазначила, що вказаний кредитний договір позивач уклала під впливом тяжких обставин, оскільки вона знаходилась під загрозою втратити житло, оскільки вона продала свою квартиру і потребувала кредитних коштів для придбання будинку.

З підстав, передбачених ст. 233 ЦПК України позивач просила суд визнати кредитний договір від 25 вересня 2007 року недійсним як такий, що був укладений під впливом тяжкої обставини; в порядку реституції зобов'язати банк повернути сплачені позивачем по кредитному договору тіло кредиту, відсотки, пеню, штрафні санкції і комісію; визнати кредитний договір від 25 вересня 2007 року недійсним в частині умов кредитного договору, п.3 Плаваючої процентної ставки; визнати всі доповнення до кредитного договору недійсними в частині визначення процентної ставки; вважати умовою кредитного договору фіксований відсоток, який зазначений у договорі; вважати валютою зобов'язання гривню; визнати недійсними договір іпотеки та додатковий договір іпотеки, від 29 вересня 2011 року та зобов'язати нотаріуса виключити нерухоме майно з реєстру іпотек.

Посилаючись на порушення прав споживача за договором страхування майна, укладений позивачем з ТДВ «Страхова компанія «Наста», просила суд зобов'язати відповідача відшкодувати їй збитки та матеріальну шкоду на суму 309894 грн. 20 коп.

У вересні 2014 року представник позивача подав заяву про уточнення підстав позову, у якій просила визнати недійсним вказаний кредитний договір та договір іпотеки з підстав, передбачених ст. 203 ч.3 ЦК України, зокрема як такий, що укладений нею під впливом обману з боку банку.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2014 року позов задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір, укладений 25 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_1

Визнано недійсними договір іпотеки, укладений 25 вересня 2007 року, та додатковий договір іпотеки, укладений 29 вересня 2011 року, між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_1

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подали апеляційну скаргу, в якій просять його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на те, що суд неповно з'ясував обставини, які мають істотне значення для справи, неправильно застосував норми матеріального і процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначають, що позивачем не доведено факт укладення оспорюваних договорів під впливом обману, оскільки анкетою - заявою на отримання іпотечного кредиту, яку підписувала ОСОБА_1, підтверджується факт надання позивачеві банком у письмовій формі повної інформації, передбаченої п.2 ст. 11 Закону України « Про захист прав споживачів»; сторони своїми підписами погодили усі умови кредитного договору, у тому числі і щодо плаваючої процентної ставки.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 11 грудня 2014 року справу повернуто до Васильківського міськрайонного суду Київської області для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення у зв»язку з тим, що суд першої інстанції не розглянув усі заявлені позивачем вимоги, які ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 26 січня 2015 року залишені без розгляду на підставі заяви ОСОБА_1

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам закону рішення суду відповідає не в повній мірі.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що при укладанні оспорюваного кредитного договору банк не надав споживачу ОСОБА_1 у письмовій формі усієї необхідної, достатньої інформації для здійснення нею свідомого вибору, повідомлена банком до укладання договору інформація є недостовірною, відтак її волевиявлення щодо укладання договору формувалось під впливом обману з боку банку, який приховав від неї важливу інформацію щодо плати за кредит, вказав у договорі занижені значення показників, що є підставою для визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду з таких підстав.

За положеннями ч. 1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсними» №9 від 6 листопада 2009 року, ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в обману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 25 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір № МЛ-006/1641/2007, згідно з яким банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 190 000 швейцарських франків з терміном їх погашення до 25 вересня 2027 року та сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого процента в розмірі 4,49 % річних і FIDR - процентної ставки за строковими депозитами фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту.

В подальшому, 19.03.2009 року, 25.05.2009 року, 25.11.2009 року, 25.01.2011 року, 16.09.2011 року, 29.09.2011 року, сторони неодноразово укладали додаткові договори до кредитного договору, укладеного між ними 25 вересня 2007 року, у яких, серед інших умов, змінювали фіксовану процентну ставку, під яку надані кредитні кошти.

В забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_1 за кредитним договором, 25 вересня 2007 року між сторонами був укладений договір іпотеки, предметом якого був житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельна ділянка за цією ж адресою площею 0,1285 га.

Дані договори були добровільно підписані сторонами, що ними визнається.

З наведеного слідує, що позивач ОСОБА_1 при підписанні наведених договорів погодились з їх умовами, не скористалась правом відкликання згоди на укладення договору та не заперечувала проти надання відповідної суми кредиту під обумовлену сторонами процентну ставку та забезпечення виконання договору.

22 лютого 2013 року між ТОВ ОТП Факторинг та ПАТ «ОТП Банк» укладено договора факторингу та про відступлення права вимоги, згідно з якими ПАТ «ОТП Банк» відступив, а ТОВ «ОТП Факторинг» набув права вимоги до боржників по кредитних і забезпечувальних договорах, серед яких були і кредитні зобов»язання позивача.

Згідно з ч.19 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору, інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Відповідно до положень ст. 11 цього ж Закону, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

20 серпня 2007 року, тобто за місяць до укладення оспорюваного кредитного договору, у підписаній ОСОБА_1 анкеті-заяві на отримання іпотечного кредиту у розділі «Для клієнта» зазначено, що підписанням цієї анкети вона підтверджує, що Банк надав їй у письмовій формі та в повному об»ємі інформацію, передбачену ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (а.с.163, т.1).

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 перед укладення договору не отримала у письмовій формі необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації для здійснення нею свідомого вибору, не ґрунтується на матеріалах справи, оскільки до укладення кредитних договорів позивач у письмові формі була ознайомлена з інформацією про умови кредитування відповідно до вимог п. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів". Права позивача на отримання повної та достовірної інформації щодо умов договору та порядку його сплати не порушувалися, про що свідчать наявні в матеріалах справи підписи ОСОБА_1 на відповідних документах, які деталізують умови отримання кредиту та сплати тіла кредиту і відсотків.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, позивача ОСОБА_1 належним чином проінформовано і не введено в оману шляхом неповідомлення позивача у письмовій формі про кредитні умови є обґрунтованими, оскільки підтверджуються матеріалами справи.

Визначаючи недійсним кредитний договір як такий, що укладений внаслідок обману з боку банку, суд першої інстанції також виходив з того, що матеріалах справи відсутні та відповідачами суду не надані документів щодо визначення та документального підтвердження ставки FIDR , як на момент укладання договору 25.09.2007 року, так і у подальшому, правила, за якими змінюється реальна процентна ставка з урахуванням усіх майбутніх платежів позичальника кредитний договір також не містить.

Разом з тим суд критично до таких висновків, оскільки в п.3 частини № 1 кредитного договору від 25 вересня 2007 року зазначено, що для розрахунків процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого процента в розмірі 4,49 % річних + FIDR - процентної ставки за строковими депозитами фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту. Крім того, у п.3 кредитного договору, укладеного між сторонами 25 вересня 2007 року зазначено, що процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку діях депозитного договору. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку ставка FIDR може змінюватись в порядку, передбаченому цим договором. Інформація щодо розміру ставки FIDR розміщується на сайті банку а також в приміщеннях банку на інформаційних стендах ( а.с.15, т.1).

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Спільно з позичальником ОСОБА_1 під час підписання кредитного договору та додаткових договорів до нього, сторони дійшли згоди щодо використання плаваючої відсоткової ставки, яка складається з фіксованого відсотка (який зазначений в кредитному договорі та додаткових договорах до нього) та FIDR.

Кожного разу, коли відбувалося коригування процентної ставки, між Банком та ОСОБА_1 укладались додаткові угоди, таким чином зміна розміру ставки FIDR погоджувалась з позичальником. Більш того, разом з підписанням додаткових угод також підписувались додатки до них (графіки платежів), де зазначено кількість платежів, їх частота та обсяг за кожним платіжним періодом, вартість всіх послуг (нотаріус, страховик тощо), пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та погашенням.

Отже, матеріали справи свідчать, що зміна розміру ставки FIDR не є зміною процентної ставки в односторонньому порядку, а є зміною розміру ставки, що прямо передбачено умовами двостороннього кредитного договору; інформація щодо розміру ставки FIDR розміщується на сайті банку а також в приміщеннях банку на інформаційних стендах.

За таких обставин, на думку колегії суддів, при укладенні кредитного договору 25 вересня 2007 року банк не вводив позивача в оману шляхом замовчування або заперечення наявності обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину.

Відповідно до п. 7.4 кредитного договору від 25 вересня 2007 року, детальний розпис сукупної вартості кредиту визначається банком у додатках до цього договору, який викладено у додатку № 1 до кредитного договору від 25 вересня 2007 року та містить дані щодо суми погашення основного боргу, реальну процентну ставку - 8,99%, вартості усіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов»язань позичальника ( а.с.153-161, т.1).

Відповідно до висновку судової економічної експертизи № 1/14 від 07.07.2014 року загальна кінцева вартість кредиту у визначеній та запропонованій банком ОСОБА_1 сумі при базових умовах кредитування, викладених банком у договорі та в Інформації про умови кредитування, не відповідає обрахованій та вказаній Банком у кредитному договорі № ML-006/1641/2007 від 25.09.2007 року, графіку платежів, ануїтетний платіж в визначеній банком сумі не відповідає базовим умовам кредитування при відсотковій ставці, визначеній в розмірі 4,49% + FIDR. Надана банком ОСОБА_1 інформація щодо кінцевої сукупної вартості кредиту для здійснення позичальником вибору схеми кредитування із врахуванням абсолютного значення здорожчання для неї вартості не відповідає інформації, наданій банком ОСОБА_1 Графіки повернення кредиту та сплати відсотків складено без урахування вимог "Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту". В додатку № 1 до висновку експерта №1/14 експертом здійснено розрахунок ануїтетних платежів Позичальника, відповідно до якого в разі сплати Позичальником щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого за договором становить 1724,46 швейцарських франків. Позичальник за весь термін кредитування (240 місяців), сплатить банку на 10779,64 швейцарських франків більше.

Тобто розмір ануїтетного платежу, який вказаний у кредитному договорі та який приймає експерт для розрахунку погашення кредиту співпадає та становить 1724,46 швейцарських франків, але розподіл цієї суми на погашення суми платежу за основній період та суми погашення процентів за користування кредитом, вказана у додатку № 1 до висновку експерта №1/14 та графіку платежів, який узгоджений між ОСОБА_1 та банком, відрізняється.

При цьому, у графіку платежів до кредитного договору, який укладений між ОСОБА_1 та банком, сторони узгодили саме такий розмір ануїтетного платежу.

Висновок суду першої інстанції про наявність обману в діях банку у зв»язку з наданням ОСОБА_1 кредитних коштів не у швейцарських франках як підставу визнання недійсним кредитного договору не ґрунтується на матеріалах справи, оскільки згідно з матеріалами справи ОСОБА_1 продала кредитні кошти за національну валюту, що відповідало умовам додаткового кредитного договору та волевиявленню сторін.

З огляду на вимоги ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину може бути недодержання стороною вимог закону саме в момент вчинення правочину, разом з тим грошові кошти передавались банком позивачеві вже після укладення кредитного договору.

Крім того, відповідно до п.2 додаткового договору, укладеного між сторонами 25 вересня 2007 року, п.1.7.2. кредитного договору був викладений у такій редакції: видача кредиту здійснюється згідно з кредитною заявкою позичальника в безготівковій формі, шляхом перерахування всієї суми кредиту, зменшену на утриману Банком комісії у розмірі, визначеному Тарифами на Поточний рахунок. Для подальшого отримання кредиту готівкою, а також у випадку перерахування кредиту на поточний рахунок продавця, Позичальнику необхідно конвертувати отриману суму Кредиту іншу валюту 1-ї групи класифікатора чи продати Кредит отриманий в іноземній валюті в національну валюту ( українська гривня) на міжбанківському валютному ринку України.

Так, кредит був наданий відповідно до умов додаткового договору від 25 вересня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», а саме, видача кредиту було здійснено згідно кредитної заявки ОСОБА_1 від 25.09.2007 року шляхом перерахування кредитних коштів в сумі 190 000,00 швейцарських франків з кредитного рахунку на поточний рахунок ОСОБА_1 НОМЕР_1, відкритий у ЗАТ «ОТП Банк». Для подальшого отримання кредиту готівкою, ОСОБА_1 продала кредит за національну валюту на міжбанківському валютному ринку України, про що свідчить її заява про продаж іноземної валюти №1 від 25.09.2007 року та меморіальний ордер №2 від 25.09.2007 року. Після чого кредитні кошти в сумі 815 100 гривень були зараховані на поточний рахунок ОСОБА_1, про що свідчить меморіальний ордер №3 від 25.09.2007 року.

Висновки судової економічної експертизи № 1/14 від 07.07.2014 року, викладені у відповідях на 3 та 6 питання, про те, що «документальне оформлення операцій з видачі банком кредиту ОСОБА_1 у швейцарських франках на її поточний рахунок чи/або видачу з каси ЗАТ «ОТП Банк» документально та нормативно не підтверджується» колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони суперечать описовій частині цього ж висновку, що не вдається за можливе підтвердити чи спростувати, яка є фактично видана банком ОСОБА_1 валюта ( а.с.46, 67,68, т.5).

Отже, сторони погодили між собою умови договору, відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, про що свідчать їх підписи на договорі.

Таким чином волевиявлення сторін було вільним і направленим на отримання реальних наслідків договору, тобто з боку позивача отримання кредиту, з боку відповідача повернення виданих коштів і отримання прибутку у вигляді плати за користування кредитом. Сторони також погодили між собою відповідальність сторін, яка настає при невиконання ними умов договору.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про доведеність підстав, передбачених ст. 203, 215, 230 ЦК України, для визнання оспорюваних договорів недійсними, є невірним, оскільки матеріали справи не містять даних про те, що відповідач при укладенні договорів кредиту та іпотеки поруки заперечував наявність істотних для укладення правочину обставин, які могли б перешкодити вчиненню вказаних правочинів, або що він замовчував їх існування.

Таким чином, судова колегія вважає, що позивач не довів, що оспорювані кредитні договори, договори іпотеки не відповідають вимогам ст. 203 ЦК України, що вони укладені внаслідок обману з боку відповідача, а тому відсутні підстави для визнання цих правочинів недійсними, оскільки позивач не довів, що оспорюваний кредитний договір не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України і може бути визнаний недійсним на підставі ст. 215 ЦК України.

Отже, судом першої інстанції ухвалено рішення про визнання кредитного договору недійсним у зв»язку з неправильним застосування норм матеріального права. Ураховуючи, що позовні вимоги про визнання іпотечного договору недійсним, зобов'язання вчинення дій є похідними від первісного позову, рішення суду у цій частині також не може залишатися в силі і підлягає скасуванню.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення позову у суду першої інстанції не було, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст.309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про необхідність відмови у задоволенні позову узв»язку з пропуском строк позовної давності колегія суддів не бере до ваги, оскільки колегія суддів відмовляє у задоволенні позову у зв»язку з безпідставністю вимог позивача та недоведеності факту порушення її прав укладенням оспорюваних правочинів, а не у зв»язку з пропуском позивачем строку, в межах якого гарантується судовий захист порушених прав.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2014 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "ОТП Банк", товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна", третя особа Національний банк України, про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" судовий збір в розмірі 121 грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :