АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №756/5637/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/12224/2015 /2014
Головуючий у суді першої інстанції: Диба О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Побірченко Т.І.
27 листопада 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва

у складі: головуючої судді Побірченко Т.І.

суддів Барановської Л.В., Невідомої Т.О. при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5 про стягнення суми боргу за утримання майна,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_4 звернулася з позовом до ОСОБА_3, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути на її користь за період з лютого 2012 року по березень 2015 року суму, сплачену за утримання майна відповідача, у розмірі 4 064,84 грн. та судові витрати. Посилається на те, що до 01.10.2013 року їй, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних частках належала квартира АДРЕСА_1, що в м. Києві. 01.10.2013 року помер ОСОБА_6. Будучи його спадкоємцями першої черги ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. На момент розгляду справи сторонам належить по 3/8 частки у вказаній квартирі. Позивач зазначає, що до смерті ОСОБА_6 відповідач мав сплачувати за комунальні послуги ј частину їх вартості, проте цього не робив, а після смерті ОСОБА_6 повинен був сплачувати вже 3/8 частини вартості комунальних послуг, які також не сплачував. У зв'язку з цим ОСОБА_4, аби уникнути примусового стягнення боргу за комунальні послуги за частину майна, яке належить відповідачу, сплачувала вартість її утримання особисто. Враховуючи невиконання відповідачем свого обов'язку по оплаті вартості комунальних послуг позивач просить позов задовольнити.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29 липня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 борг за утримання майна в розмірі 4 064,84 грн. та судовий збір 243,60 грн..

В апеляційній скарзіОСОБА_3 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, неналежну оцінку доказів, які наявні в матеріалах справи. Зазначає, що судом не враховано, що з червня 2007 року він не проживає в квартирі і не користується комунальними послугами. Крім того, позивачі не надали суду жодного доказу того, що вони зверталися до нього з пропозицією чи вимогою щодо узгодження розміру витрат на утримання квартири. Твердження позивачів, що з 01.10.2013 року відповідач є власником 3/8 частки квартири і виходячи з цієї частки зобов'язаний нести витрати на утримання нерухомості не відповідає дійсності та не підтверджено документально жодним доказом. ОСОБА_3 зазначає, що після смерті батька він звернувся до Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадщини, проте постановою нотаріуса йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі правовстановлюючого документу - свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Позивачами пред'явлені вимоги щодо сплати частини комунальних послуг з лютого 2012 року, що є порушенням встановленого законом права застосування строків позовної давності. ОСОБА_3 також зазначає, що при ухваленні рішення судом не зменшено суму позовних вимог, з урахуванням того, що на підставі заяви позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позовні вимоги були зменшені до суми 4 064,84 грн., тобто по 2 032,42 грн. кожному, а в процесі розгляду справи ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про залишення його позовної заяви без розгляду, яка відповідно ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29.07.2015 року задоволена.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_4, ОСОБА_3 та представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних частках належала квартира АДРЕСА_1 (а.с.6). Відповідач у вказаній квартирі зареєстрований.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2013 року ОСОБА_6, який був батьком ОСОБА_4 та ОСОБА_3, помер (а.с.8). Після його смерті відкрилася спадщина, до якої входить ј частина в квартирі АДРЕСА_1

17 лютого 2014 року ОСОБА_4 та 28 лютого 2014 року ОСОБА_3 відповідно прийняли спадкове майно, що підтверджується їхніми заявами до Двадцять першої київської державної нотаріальної контори (а.с.9-10).

Судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував свій обов'язок по утриманню належного йому майна, а ОСОБА_4, в свою чергу, побоюючись можливого примусового стягнення боргу за комунальні послуги та нарахування штрафних санкцій, фактично оплачувала кошти як за свою частку так і за частку відповідача, що підтверджується копіями квитанцій про сплату за житлово - комунальні та інші послуги за період з лютого 2012р. по березень 2015р. (а.с.11-40).

Згідно ч.1,5 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Слід зазначити, що прийнявши спадщину, тобто подавши заяву нотаріусу, ОСОБА_3 прийняв на себе Ѕ частину усіх прав та обов'язків свого батька, зокрема право власності на 1/8 частину спірної квартири та обов'язок утримувати це майно.

Таким чином, колегія вважає безпідставним посилання відповідача на те, що він не зобов'язаний утримувати це майно, оскільки не є власником частки квартири, що залишилася після смерті його батька, у зв'язку з тим, що не оформлені належні документи, які підтверджують його право власності на цю частку.

За умовами ч.4 ст.319, ст.322 ЦК України, власність зобов'язує. Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

ОСОБА_3 зазначає, що ОСОБА_4 не зверталася до нього з пропозицією чи вимогою щодо узгодження розміру витрат на утримання квартири.

Проте, обов'язок власника утримувати майно є безумовним і жодним чином не залежить від того чи домовилися співвласники між собою про порядок утримання спільного майна.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Колегія не приймає до уваги посилання відповідача на те, що позовні вимоги про оплату частини комунальних послуг з лютого 2012 року є безпідставними у зв'язку з пропуском строку позовної давності, оскільки під час розгляду справи в суді першої інстанції та до винесення рішення, відповідач не звертався з відповідною заявою про застосування строків позовної давності.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29 липня 2015 року позовну заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за утримання майна в частині позовних вимог ОСОБА_5 залишено без розгляду (а.с.78).

Натомість ОСОБА_4 уточнила позовні вимоги та просила стягнути на її користь з ОСОБА_3 суму сплачену за утримання його майна у розмірі 4 064,84 грн. (а.с.77).

А тому, колегія вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд мав зменшити суму позовних вимог до 2032,42 грн..

Згідно ч.3 ст.528 ЦК України, інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майноборжника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобов'язанні і застосовуються положення статей 512- 519 цього Кодексу.

Оскільки ОСОБА_4, сплативши кошти за утримання майна ОСОБА_3, набула статусу кредитора, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення на її користь з відповідача суми сплачених коштів у розмірі 4 064,84 грн..

Позовні вимоги належним чином розглянуті судом першої інстанції, всім дослідженим доказам дана належна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на законність ухваленого рішення. Підстав для скасування рішення з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст. ст. 307,308,313,314,317,319 ЦПК України, колегія,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

В касаційному порядку може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді-