Провадження № 22-ц/779/531/2015
Головуючий у 1 інстанції Хоростіль Р. В.
Суддя-доповідач Фединяк В.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Фединяка В.Д.

суддів: Горблянського Я.Д., Ковалюка Я.Ю.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю представника ОСОБА_2- ОСОБА_3,

представника відповідача Матейка П.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Страхової компанії «Галицька» про стягнення страхового відшкодування за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 22 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулась в суд із вказаним позовом, із урахуванням уточнених вимог від 07.11.2014 року, зазначала, що 13 липня 2013 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відбулось зіткнення транспортних засобів: автомобілів НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_6 та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_7 Вироком Мостиського районного суду Львівської області від 29.12.2013 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Внаслідок ДТП вона отримала важкі тілесні ушкодження та перебувала на лікування в закладі охорони здоров'я з 06.11.2013 року по 11.11.2013 року, на яке було затрачено кошти в сумі 25429 грн. 55 коп. та понесені витрати на переїзд до лікарні у сумі 1600 грн. Крім того понесені витрати на доставку і проведення діагностики подальшого лікування та реабілітації в Чернівецькому і Львівському медичних закладах - транспортні витрати в розмірі 900 грн. витрати за проведення консультації - 100 грн., на проведення рентгензнімків - 206 грн.56 коп., 4500 грн. - витрати для оплати послуг за доглядом та через перенесення стресу і фізичних страждань їй заподіяно моральну шкоді в розмірі 50000 грн. В період з 06.11.2013 року по 11.11.2013 року перебувала на обстеженні в комунальній міській лікарні швидкої медичної допомоги в м. Львові. У зв'язку з наслідками ДТП вона отримала консультації в Тернопільській університетській лікарні на проїзд до якої затратила 458,98 грн. та 350,70 грн. Вважала, що загальна сума страхового відшкодування становить 127574 грн.68 коп. 05 травня 2014 року страховою компанією «Галицька» їй виплачено 29786 грн.45 коп. страхового відшкодування. Посилаючись на те, що цивільно-правова відповідальність в ОСОБА_7 застрахована у страховій компанії «Галицька» згідно полісу АС/3088887, виплата страхового відшкодування є заниженою, просила стягнути з відповідача 97523,93 грн. затрачених на лікування ушкодження здоров'я отриманого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 січня 2015 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухвалення нового про задоволення позову, посилаючись на те, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, дав неправильну оцінку поданим доказам, допустив порушення норм матеріального і процесуального права й ухвалив незаконне рішення. На думку апелянта, суд першої інстанції не взяв до уваги, що сума страхового відшкодування хоч і виплачена відповідачем, однак не в повному розмірі, а тому підлягає відшкодування. Крім того,відповідач застрахував цивільно-правову відповідальність особи, винної у вчиненні ДТП та ліміт страхового відшкодування є значно вищим чим заявлена сума страхового відшкодування .

У судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги, просить її задовольнити.

Представник Страхової компанії «Галицька» вважає оскаржуване рішення суду законним та обґрунтованим і просить відмовити у задоволенні апеляційних скарг.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до умов договору обов'язкового страхування цивільно-правої відповідальності наземних транспортних засобів від 17.06.2013 року відповідачем здійснено виплату позивачу страхового відшкодування у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 13 липня 2013 року з вини водія ОСОБА_7 Про стягнення страхового відшкодування у більшому розмірі позовні вимоги недоведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами.

Висновок суду в основному відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Потерпілому також відшкодовується моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини 2 статті 23 ЦК України.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", чинній на момент виникнення спірних правовідносин, шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна шкода), пов'язана, зокрема з лікуванням потерпілого та зі смертю потерпілого.

Статтею 24 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів. Зазначені витрати мають бути підтверджені документально відповідним медичним закладом.

Судом встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась13 липня 2013 року ОСОБА_2 отримала важкі тілесні ушкодження і тривалий час перебувала на лікування в закладі охорони здоров'я , на яке було затрачено кошти в сумі 25429 грн. 55 коп.

Вироком Мостиського районного суду Львівської області від 29.12.2013 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України і йому призначено покарання у виді 3-х років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України він звільнений від покарання з іспитовим строком два роки (а.с.4).

Згідно з Полісом №АС/3088887 обов'язкового страхування цивільно-правої відповідальності наземних транспортних засобів від 17.06.2013 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 на момент ДТП була застрахована СК «Галицька» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну 50000 грн. життю та здоров'ю - 10000 грн.(а.с.3).

05.05.2014 року СК «Галицька» ОСОБА_2 було проведено виплату страхового відшкодування по страхуванню цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, пов'язану з її лікуванням в розмірі 14594,52 грн., відшкодування пов'язане з стійкою втратою працездатності у розмірі 13764 грн., 1417 грн. у відшкодування моральної шкоди, а всього 29776 грн. 45 коп., що підтверджується розрахунком відповідача, письмовими даними про отримання коштів(а.с.14,80) і не заперечується позивачкою.

Також встановлено, що відповідно ст. 24 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивачка не подала суду письмових доказів, що у зв'язку з лікуванням тілесних ушкоджень отриманих в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 13 липня 2013 року вона понесла витрати, які пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів, які підтверджені документально відповідним медичним закладом.

На виконання вимог ч.4 ст. 10 ЦПК України, з метою всебічного і повного з'ясуванню обставин справи суд роз'яснив представнику позивачу про надання письмового розрахунку понесених позивачкою затрат на лікування і підтвердження їх медичним закладом залишилось без виконання.

Суд обґрунтовано відхилив представлені позивачкою чеки про затрати на пальне і придбання ліків (а.с.23-143), так як зазначені докази не підтверджують необхідність таких затрат у зв'язку з лікуванням та не підтверджені документально відповідним медичним закладом.

Так, відповідно до Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22 листопада 1995 року N 212 (зі змінами, внесеними наказом Міністерства охорони здоров'я України від 5 серпня 1998 року N 238), на МСЕК покладено, серед іншого, встановлення потреб потерпілого у необхідних видах догляду (побутового догляду).

У зв'язку з цим, правильним є також висновок суду про відмову позивачці у стягненні 4500 грн. затрачених відповідно договору від 15 серпня 2013 року про надання послуг по догляду за хворою особою (а.с.18), оскільки нею не подано висновку МСЕК про необхідність такої допомоги.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду викладених в оскаржуваному рішенні, тому не можуть бути підставою для скасування справедливого і по суті правильного рішення суду лише з одних формальних міркувань.

Колегія суддів вважає оскаржуване рішення по суті правильним і таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстав для скасування цього рішення, за доводами апеляційної скарги не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Івано-Франківського міського суду від 22 січня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з часу набрання законної сили.

Головуючий-суддя В.Д.Фединяк

Судді: Я.Д.Горблянський

Я.Ю.Ковалюк