Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 331/4663/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Федченко І.М.
Провадження № 22-ц/778/6657/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Савченко О.В., суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного редактора газети «Мрія» ОСОБА_3, засновника та видавника газети Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Нова» про захист честі, гідності та ділової репутації,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся в суд з позовом в якому зазначив, що 10 червня 2015 року у випуску № 21 (932) на сторінці № 3 газети «Мрія» опубліковано статтю під назвою «Рейтинг важнее истины». Стаття не має зазначення автору і, по суті, є редакційною статтею. В межах зазначеної статі розміщена недостовірна інформація, яка не відповідає дійсності та порочить його честь, гідність та ділову репутацію, а саме: «ОСОБА_4 - заказной и продажный журналист, который не гнушается материалами, написанными от чужого имени,- рассказал лидер местной «Самопомічі» в интервью сайту «Паноптикон».

Позивач вказує, що дійсно на даному сайті нещодавно вийшло інтерв'ю ОСОБА_5, яке жодним чином не містить інформації, яка розміщена у статті. Тобто факт того, що ОСОБА_5 повідомив такі відомості, є неправдивим. Більш того, дана інформація в будь-якому випадку не може відповідати дійсності, оскільки він не публікує під своїм ім'ям матеріали, написані іншими людьми, і у відповідачів не має і не може бути жодних доказів цьому. Інформація про його «замовляємість та продажність» висловлена відповідачами в категоричній формі, і, безумовно, вчиняє вплив на його честь, гідність та ділову репутацію. Застосування таких мовних конструкцій як «продажный и заказать» можливо по відношенню до журналіста лише в тому випадку, коли він продає свої статі за гроші замовникам цих матеріалів.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визнати недостовірною інформацію, викладену 10 червня 2015 року у випуску 21 (932) на сторінці № 3 газети «Мрія» в статті під назвою «Рейтинг важнее истины», а саме: «ОСОБА_4 - заказной и продажный журналист, который не гнушается материалами, написанными от чужого имени, рассказал лидер местной «Самопомічі» в интервью сайту «Паноптикон». Зобов'язати відповідачів спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення в найближчому запланованому випуску газети на тому ж місці шпальти та тим же самим

шрифтом.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10 червня 2015 року у випуску № 21 ( 932) на сторінці № 3 газети " Мрія" опубліковано статтю під назвою " Рейтинг важнее истины". Стаття не має зазначення автору та є редакційною статтею. В межах зазначеної статті розміщена інформація, а саме, зазначено наступне: "ОСОБА_4 - заказной и продажный журналист, который не гнушается материалами, написанными от чужого имени,- рассказал лидер местной " Самопомічі" в интервью сайту " Паноптикон".

Цю інформацію позивач вважав недостовірною та такою, що порочить його честь і гідність, тому у позові просив, визнавши її недостовірною, зобов»язати відповідачів спростувати її у такий же спосіб, яким вона була поширена.

Відмовляючи в задоволенні цього позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що висловлена у статті інформація, яку просить спростувати позивач, є лише вираженням особистих поглядів щодо особи позивача та оціночним судженням, правдивість яких не підлягає доведенню, а самі судження не підлягають спростуванню.

Колегія вважає, що доводи апеляційної скарги є необгрунтованими з огляду на наступне.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також право кожного на повагу до його гідності ( ст. 3, 28).

Разом із цим, Коституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Відповідно до частини першої ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та ( або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно зі ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема, вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватись своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів .

За змістом цієї норми свобода слова, преси, як захисника інтересів громадськості, критики представників держави, висловлювання своєї думки в процесі обговорення питань, що становить громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини.

Втручатись у процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених частиною другою статі 10 Конвенції, зокрема, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним в демократичному суспільстві.

Аналіз зазначеного національного законодавства та ст. 10 Конвенції і практики її застосування свідчать про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені.

При цьому преса не повинна переступати межу, встановлену з метою захисту репутації інших осіб, але повинна повідомляти інформацію та ідеї з політичних питань так само, як із питань, що становлять громадський інтерес. Не лише преса має завдання повідомляти таку інформацію, але й громадськість має право її отримувати ( рішення Європейського суду з прав людини у справах : " Лінгенс проти Австрії" та " Українська прес група" проти України")

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі " Лінгенс проти Австрії" суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції.

В апеляційній скарзі апелянт зазначив, що ОСОБА_5 в інтерв»ю не застосовував тих фраз, які опубліковані в статті «Рейтинг важнее истины» під виглядом його висловлювань, тому вважає, що має місце перекручування відомостей про факт, який існував. Також вважає, що висновки суду про те, що він є публічною особою, не грунтуються на матеріалах справи, в яких таких даних не міститься.

Дійсно, конкретних даних про те, що ОСОБА_2 є публічною особою, матеріали справи не містять, але вказана інформація пов»язана безпосередньо з його журналістською діяльністю.

Судом встановлено, що позивач є журналістом - редактором газети «Субота плюс», і це є загальновідомим фактом у Запорізькій області, а тому його діяльність впливає на формуваня громадської свідомості, а відтак, громадськість також має право на обізнаність про особу журналіста.

З матеріалів справи вбачається, що інтерв»ю ОСОБА_5 стало джерелом для інформації щодо ОСОБА_6, викладеної у статті «Рейтинг важнее истины», яка є фактично підсумком сповіщених в інтерв»ю відомостей про позивача, а не їх дослівним переданням, через що і відрізняється за характером викладення.

Крім того, жодним чином ця інформація не містить будь-яких фактичних даних, які можливо перевірити, а є тільки оцінкою особи редактора газети «Суббота плюс» ОСОБА_4 з приводу суміщення ним журналістської діяльності з політичною, що слідує із поставленого ОСОБА_5 запитання та його подальшої відповіді, яку було використано для статті.

Зважаючи на це, суд першої інстанції правильно вважав, що висловлювання відповідачів є лише вираженням їх особистих поглядів щодо особи позивача, тобто оціночним судженням, відповідальність за висловлювання якого, як і за думки, переконання, судження, критичну оцінку певних фактів і недоліків, не передбачена, а вираження субєктивної думки і поглядів не може бути перевірено на предмет їх відповідності дійсності на відміну від перевірки фактів.

Отже, колегія повністю згодна з висновком суду про те, що, оскільки поширена відповідачами інформація є їх особистими судженнями, вона не може бути перевірена на відповідність дійсності та на предмет правдивості на відміну від фактів, тому неможливо довести або спростувати цю інформацію.

Таким чином, доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують правильних висновків суду, тому у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити, залишивши без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Савченко О.В.

Судді: Кочеткова І.В.

ОСОБА_1