Справа №295/4901/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2015 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючої судді Семенцової Л.М.,

за участі секретарів Содель А.С., Слончак А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Житомирської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа комунальне підприємство «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 6» Житомирської міської ради, про виселення з житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення та за зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Житомирської міської ради, третя особа комунальне підприємство «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 6» Житомирської міської ради, про визнання права власності на житлове приміщення за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що квартира АДРЕСА_1 належить до комунальної власності міста Житомира, перебуває на балансі та обслуговується КП «ВЖРЕП № 6» Житомирської міської ради, в ній ніхто не зареєстрований та особовий рахунок закритий, але в ній проживають відповідачі та відмовляються звільнити самовільно зайняте житлове приміщення. Тому просить виселити їх із зазначеної квартири без надання іншого житлового приміщення.

У свою чергу відповідачі подали зустрічний позов, в якому просять визнати за ними право власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю, посилаючись на те, що вони в кінці лютого 2001 року були вселені в спірне житлове приміщення з дозволу та відома житлово-експлуатаційних органів та Житомирської міської ради, де проживають до теперішнього часу, сплачуючи кошти за користування електроенергією. Окрім того, по первісному позову просять застосувати строк позовної давності до заявлених вимог, так як вважають, що його пропущено позивачем без поважних причин.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, обґрунтовуючи їх викладеними у позовній заяві обставинами, зустрічний позов не визнали. При цьому пояснили, що спірне житлове приміщення має статус житлового, але колишньому володільцю було дозволено його використання як підсобне приміщення. До спірних правовідносин не можливо застосувати положення ст. 344 ЦК України, оскільки майно, яке належить до комунальної власності, не є безхазяйним і набувається особами в приватну власність лише шляхом приватизації згідно ст. 345 ЦК України. Строки звернення до суду з позовом було пропущено з поважних причин, так як після того, як справу за позовом виконавчого комітету Житомирської міської ради до ОСОБА_1 про виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання права на житло ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 03.08.2010 року було залишено без розгляду, Житомирською міською радою було подано два позови до Богунського районного суду міста Житомира та Корольовського районного суду міста Житомира, які відповідними ухвалами від 10.05.2012 року та 20.07.2012 року були повернуті позивачу за непідсудністю. Про те, що відповідачами було самовільно зайнято квартиру АДРЕСА_2 міській рада стало відомо в кінці 2011 року на початку 2012 року, зокрема з направленого КВЖРЕП № 6 до міської ради акта від 29.06.2011 року. Тому представник позивача просить поновити пропущений для звернення до суду з позовом строк.

Відповідачі у судовому засіданні вимоги первісного позову не визнали та підтримали вимоги свого зустрічного позову. Відповідач ОСОБА_1 пояснила, що вона працювала на державній службі та перебувала на квартирній черзі в міській раді, і їй було запропоновано у ветхому будинку, збудованому ще до 1917 року, квартиру АДРЕСА_1. З дозволу та відома міської ради та ЖЕКу у лютому вони заселилися в цю квартиру, яка складається з двох кімнат та в ній відсутнє централізоване водопостачання. Ключі від квартири їй було надано начальником ЖЕКу, а документа на вселення та на право проживання в цьому приміщенні їй не видавалося. Проживаючи в цьому приміщенні, вона збирала документи для його викупу, але позитивного для неї рішення з цього питання не було прийнято. Зверталися із заявами до позивача з приводу реєстрації в займаній ними квартирі, на що позитивної відповіді також не було, а натомість до суду було подано позов про виселення. Відповідач ОСОБА_2 надав у судовому засіданні аналогічні пояснення. До позовних вимог Житомирської міської ради просять застосувати строк позовної давності, пропущений без поважних причин.

Представник третьої особи у судовому засіданні висловив позицію про те, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає. У подальшому в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки до суду не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача, відповідачів, позицію представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що первісний позов не підлягає задоволенню у звязку з пропуском строку позовної давності, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити за безпідставністю з наступних підстав.

Частиною 3 ст. 116 ЖК України визначено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Судом встановлено, що житловий будинок № 89 по вул. Перемоги (раніше - вул. Лібкнехта) в м. Житомирі належить до комунальної власності міста Житомира та перебуває на балансі й обслуговується КП «ВЖРЕП № 6» Житомирської міської ради, а квартира № 3 в цьому будинку має статус житлового приміщення (а.с. 9, 55, 60).

Рішенням виконавчого комітету Богунської районної Ради народних депутатів м. Житомира від 19.12.1984 року № 507 затверджено акти обстеження технічного стану житлових будинків, у тому числі будинку по вул. Перемоги (раніше - Лібкнехта), 89, який за висновком комісії з обстеження технічного стану визнаний ветхим (а.с. 56 - 59). Особовий рахунок на квартиру АДРЕСА_1 станом на 27.03.2015 року закритий (а.с. 10).

Відповідачі безпідставно займають квартиру АДРЕСА_1, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження законності їхнього вселення та зайняття ними житлового приміщення, зокрема ордеру, який згідно ст. 58 ЖК України є єдиною підставою для вселення в житлове приміщення, до суду не надано. При цьому відповідачі не мають в ній зареєстрованого місця проживання.

Як убачається з повідомлення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 29.11.2002 року на звернення відповідача ОСОБА_1 з приводу викупу спірної квартири (а.с. 42), матеріали з питання продажу квартири АДРЕСА_1 розглядалися на постійних депутатських комісіях міської ради. Втім таке повідомлення не можна розцінювати як доказ законності зайняття відповідачами житлового приміщення.

Наданий до суду представником позивача акт від 29.06.2011 року, складений комісією КВЖРЕП № 6 (а.с. 70), свідчить про те, відповідачі проживають у самовільно зайнятій квартирі АДРЕСА_1.

З приводу самовільного зайняття відповідачами зазначеного житлового приміщення та відмови його звільнення було також складено акти комісією КП «ВЖРЕП № 6» Житомирської міської ради 19.02.2015 року та 25.03.2015 року (а.с. 5, 8), а 04.02.2015 року балансоутримувачем будинку було направлено відповідачем лист із вимогою звільнити зайняту ними квартиру (а.с. 6, 7).

За захистом своїх прав позивач звернувся з позовом 31.03.2015 року, а згідно змісту наданого до суду представником позивача акта від 29.06.2011 року, складеного комісією КВЖРЕП № 6 (а.с. 70) про те, що відповідачі проживають у самовільно зайнятій квартирі АДРЕСА_1, Житомирська міська рада довідалася або могла довідатися ще в 2011 році. У звязку з наведеним, на переконання суду, трирічний строк, визначений ст. 257 ЦК України для звернення позивача до суду з позовом до відповідачів про їхнє виселення, на час подання позову до суду в березні 2015 року скінчився. Поряд із цим стороною позивача не наведено та не надано переконливих і достатніх доказів на підтвердження наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду. Подання позивачем позовів до Богунського районного суду міста Житомира та Корольовського районного суду міста Житомира з вимогами до відповідачів про виселення із зайнятого ними житлового приміщення, які відповідними ухвалами суддів від 10.05.2012 року та 20.07.2012 року були повернуті позивачу за непідсудністю (а.с. 66, 67), не розцінюється судом як доказ існування поважних причин пропущення строку позовної давності, а навпаки дають підстави для висновку про пасивність поведінки позивача щодо спірної квартири, яка належить до комунальної власності міста Житомира. Тому суд застосовує до спірних правовідносин за первісним позовом строк позовної давності за заявами відповідачів, у звязку з чим відмовляє в його задоволенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Аналізуючи досліджені докази та встановлені обставини, суд вважає, що відповідачам було відомо про те, що зайнята ними квартира АДРЕСА_3 належить до комунальної власності міста Житомира та перебуває на балансі КП «ВЖРЕП № 6» Житомирської міської ради, а отже вони знали про належність квартири іншій особі. Разом з тим, місце проживання відповідачів не зареєстроване в цій квартирі та належних і допустимих доказів, які б підтверджували безперервність їхнього володіння спірним нерухомим майном протягом десяти років до суду не надано. При цьому суд зауважує, що згідно ст. 345 ЦК України передбачено можливість набуття права власності фізичною особою в порядку приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. В даному випадку відповідачі усвідомлювали або повинні були усвідомлювати можливість набуття у власність спірного помешкання шляхом реалізації ними прав у порядку приватизації житлового фонду. За таких умов відповідачі не можуть визнаватись добросовісними володільцями в розумінні положень ч. 1 ст. 344 ЦК України і можливість визнання за ними права власності на нерухоме майно за набувальною давністю виключається.

За наведених обставин суд не вбачає підстав для задоволення як первісного, так і зустрічного позовів.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 116 ЖК України, ст. ст. 257, 267, 344 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Житомирської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа комунальне підприємство «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 6» Житомирської міської ради, про виселення з житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення відмовити за пропуском строку позовної давності.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Житомирської міської ради, третя особа комунальне підприємство «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 6» Житомирської міської ради, про визнання права власності на житлове приміщення за набувальною давністю відмовити за безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.М. Семенцова