22-ц/775/1045/2015(м)
Головуючий в 1 інстанції Мирошниченко Ю.М.
Доповідач Супрун М.Ю.
У Х В А Л А

Іменем України

03 листопада 2015 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Супрун М.Ю.

суддів Мальцевої Є.Є,, ОСОБА_1

при секретарі Собецькій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Маріуполі Донецької області, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сімєю, скасування постанови про відмову у призначенні одноразової допомоги сімї потерпілого, стягнення одноразової допомоги сімї потерпілого,

за апеляційною скаргою ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_3, на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 вересня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 вересня 2015 року вищезазначений позов ОСОБА_2 задоволено.

Встановлено факт проживання однією сімєю ОСОБА_2 з її чоловіком ОСОБА_6, який помер 11 січня 2015 року.

Скасовано постанову відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Маріуполі Донецької області № 0546/5557/5557.4/1 від 18 травня 2015 року про відмову у призначенні одноразової допомоги сімї потерпілого.

Стягнуто з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Маріуполі Донецької області (далі: Фонд) на користь ОСОБА_2 одноразову допомогу у розмірі 121800,00 грн.

З даним рішенням суду не погодились треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та їх представником була подана апеляційна скарга, в якій він, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в частині позовних вимог про скасування постанови про відмову у призначенні одноразової допомоги сімї потерпілого та стягнення одноразової допомоги провадження закрити, а в задоволенні позову в частині встановлення факту проживання однією сімєю - відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник третіх осіб послався на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права та розглянув справу за позовом ОСОБА_2 в частині оскарження постанови Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, який наділений контролюючими функціями та правом видання обовязкових для страхувальників нормативно-правових актів, за правилами цивільного судочинства, проте такий спір підлягав розгляду в порядку адміністративного судочинства. Також зазначив, що суд не врахував, що заява ОСОБА_2 в частині встановлення факту проживання однією сімєю повинна була розглядатись в порядку окремого провадження, а якщо з заяви суд би встановив наявність спору про право, то, в порядку ч. 4 ст. 256 ЦПК України, був зобовязаний відмовити у відкритті провадження у справі або залишити заяву без розгляду. Крім того вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення незаконним складом, оскільки головуючий по справі має вплив на розподіл справ у суді, а тому порядок розподілу даної справи був порушений на користь позивача. Суд незаконно не зупинив провадження у справі до розгляду по суті адміністративного позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Фонду про скасування постанови про відмову у страхових виплатах та наданні соціальних послуг. Суд вибірково оцінив докази по справі, при цьому не надав правової оцінки поясненням свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які пояснили, що померлий ОСОБА_6 припинив шлюбні відносини з дружиною та проживав разом з батьками і цей факт також підтверджується довідкою про стан сімї, наданою третіми особами. Також суд безпідставно прийняв до уваги акт обстеження житлово-побутових умов, складений батьківським комітетом ОШ № 4 та пояснення неповнолітньої ОСОБА_10. Також суд не прийняв до уваги те, що померлий ОСОБА_6 постійно знаходився у відрядженнях, а тому фізично не міг проживати сумісно з позивачкою, а поховали його на кладовище за місцем реєстрації батьків, а не за адресою проживання позивача. Судом першої інстанції розглянуто позовні вимоги позивача в частині скасування постанови поза межами строку на її оскарження.

Треті особи та їх представник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні апеляційного суду підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Позивач та її представник в судове засідання апеляційного суду не зявились, згідно заяв, заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача ОСОБА_11, діюча за довіреністю, заперечувала проти доводів апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення третіх осіб та їх представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що 11 січня 2015 року ОСОБА_6 при виконанні трудових обовязків на ТОВ «Укр-Нова» загинув, про що 24 квітня 2015 року підприємством складено акт про нещасний випадок, повязаний з виробництвом за формою Н-1 та акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку за формою Н-5 (а.с.76-84,91-98).

Постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Маріуполі Донецької області № 0546/5557/5557.4/1 від 18 травня 2015 року відмовлено у призначенні одноразової допомоги ОСОБА_2 у звязку з неможливістю визначення складу сімї загиблого ОСОБА_6 (а.с.9)

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності факту проживання загиблого ОСОБА_2 з дружиною ОСОБА_2, а тому вважав, що наявні підстави для його встановлення, а також скасування постанови відділення виконавчої дирекції Фонду про відмову у призначенні одноразової допомоги та стягнення з Фонду на користь ОСОБА_2 одноразової допомоги.

При цьому суд першої інстанції вважав, що дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними та відповідають обставинам справи.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У відповідності до ч. 1 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Як розяснено в п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», завданням страхування від нещасних випадків на виробництві відповідно до статті 1 Закону України від 23 вересня 1999 року N 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" є проведення профілактичних заходів, спрямованих на усунення шкідливих і небезпечних виробничих факторів, запобігання нещасним випадкам на виробництві, професійним захворюванням та іншим випадкам загрози здоров'ю застрахованих, викликаним умовами праці; відновлення здоров'я та працездатності потерпілих від нещасних випадків або професійного захворювання на виробництві; відшкодування шкоди, пов'язаної з втратою застрахованими особами заробітної плати або відповідної її частини, надання їм соціальних послуг у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також у разі смерті здійснення страхових виплат непрацездатним членам їх сімей. Спори щодо суми страхових внесків, а також щодо розміру шкоди та прав на її відшкодування, накладення штрафів та з інших питань вирішуються у судовому порядку (стаття 55 вказаного Закону).

Відповідно до положень розділів I і II зазначеного Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України не здійснює владні управлінські функції, тому з урахуванням наведеного та враховуючи суб'єктний склад сторін такі спори підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, приймаючи до уваги викладені норми закону та розяснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, суд першої інстанції обґрунтовано розглянув справу за позовом ОСОБА_2 в порядку цивільного судочинства, тому доводи особи, яка подала скаргу, в цій частині уваги не заслуговують.

Крім того, за змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Статтею 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 179 ЦПК України встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

При ухваленні рішення суд першої інстанції відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінив надані докази з урахуванням вимог ст. ст. 58 та 59 ЦПК України про їх належність і допустимість та зробив правильний висновок про доведеність факту проживання однією сімєю ОСОБА_2 з її чоловіком ОСОБА_6

Так, встановлено, що 20 лютого 2004 року позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб, від якого в них народилась дочка ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1.(а.с.5, 6)

ОСОБА_6 був зареєстрований за місцем мешкання свої батьків за адресою: м. Маріуполь, вул. Гранитна, буд. 126. кв. 56, проте проживав однією сімєю до дня смерті зі свою сімєю (дружиною позивачем у справі та дочкою) за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується письмовими доказами у справі (актом № 36 від 27 лютого 2015 року, засвідченим мешканцями сусідніх квартир та довідкою голови комітету самоорганізації населення «Центральний» від 02 березня 2015 року № 187 (а.с.34,35), актом та довідкою житлово-комунального підприємства Іллічівського району (а.с.43), актом обстеження житлово-побутових умов проживання, складений представниками адміністрації та батьківського комітет ОШ № 4, де навчається ОСОБА_10(а.с.54), договором застави від 19 квітня 2007 року, що укладений ОСОБА_10 з КС «Азовська кредитна компанія», за яким заставлене майно моторолер знаходиться в користуванні заставодавця за адресою: Маріуполь, АДРЕСА_2 (а.с.55), відомостями банку про рух коштів за особовим рахунком позивача, згідно якого протягом 2013-2014 року їй надходили кошти з інших місць України, де знаходився у відрядженнях ОСОБА_6О.( а.с. 85-90), показаннями свідків ОСОБА_13, малолітньої дитини позивача та загиблого.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що надані позивачем докази відповідають вимогам ЦПК України і у своїй сукупності є переконливими в доведеності позову. Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, що були допитані за клопотанням третіх осіб, оскільки вони суперечать іншим доказам у справі. Також судом першої інстанції був зроблений правильний висновок про те, що довідка ПАТ КБ «ПриватБанку» від 04 серпня 2015 року не має правового значення для встановлення факту проживання ОСОБА_6 з дружиною, оскільки утримує інформацію про його паспортні дані, а саме місце реєстрації, а не його фактичне місце проживання (а.с.46)

Згідно з ч. 7 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» до складу страхових виплат входить, зокрема, страхова виплата в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сімї та особам, які перебували на утриманні померлого).

Відповідно до ч. 6 ст. 42 Закону у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сімї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Встановивши факт проживання позивача однією сімєю з її чоловіком ОСОБА_6 на день його смерті, суд дійшов правильного висновку про те, що постанова відповідача, якою позивачу відмовлено у виплаті одноразової допомоги підлягає скасуванню зі стягненням на користь ОСОБА_2 з Фонду, на підставі наведених норм Закону та встановлених судом обставин, одноразової допомоги в сумі 121800 грн. (100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату).

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивач спочатку повинна була звернутись до суду з заявою в порядку окремого провадження, оскільки процесуальним законом не виключаться можливість звернення особи із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення відразу з позовом, з огляду на наявність між сторонами спору про право.

Посилання особи, яка подала скаргу, на порушення судом першої інстанції порядку розподілу справи є неспроможними, оскільки це спростовується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, що знаходиться на аркуші справи 10.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд незаконно не зупинив провадження у справі до розгляду по суті адміністративного позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Фонду про скасування постанови про відмову у страхових виплатах та наданні соціальних послуг не заслуговують на увагу апеляційного суду, так як між цими двома справами не існує тісного матеріально - правового зв'язку.

Також апеляційний суд не вважає обґрунтованими посилання в скарзі про те, що померлий ОСОБА_6 постійно знаходився у відрядженнях, а тому не міг фізично проживати однією сімю з позивачем, оскільки зі змісту ст. З СК України вбачаться, що подружжя вважається сімєю навіть і тоді, коли дружина та чоловік у звязку з роботою не проживають спільно.

Не впливає на висновки суду першої інстанції про проживання однією сімю позивача з померлим ОСОБА_6 і та обставина, що останній був похований на кладовище рядом з адресою його батьків.

Строк на оскарження постанови Фонду позивач не пропустила, оскільки звернулась до суду в межах строку позовної давності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду, обґрунтовано викладені в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом першої інстанції правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід відхилити і залишити оскаржуване рішення суду першої інстанцій без змін.

Керуючись ст. ст. 303,307, 308,313-315 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 вересня 2015 року

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Судді: