Справа № 159/4698/15-ц
Провадження № 2/159/1335/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року м. Ковель Волинської області

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді - Логвинюк І.М.,

при секретарі судового засідання - Щесюк Н.Й.,

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ковелі Волинської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду із вказаним вище позовом, мотивуючи тим, що вона проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно з будинковою книгою для прописки громадян, проживаючих у цьому будинку, у 1996 р. у встановленому законом порядку було у ньому зареєстровано відповідача. У січні 2008 р останній виселився з будинку, наймачем якого вона є і з того часу інтересу до будинку не виявляє; витрат, пов»язаних з утриманням будинку не несе, а тому втратив право користування ним як жилим приміщенням. Дій по зняттю з реєстрації відповідач не здійснює. Своїми діями відповідач позбавляє її можливості приватизувати будинок, ставить її у тяжке матеріальне становище. У будинку особисті речі відповідача відсутні. Де відповідач проживає, перебуває, їй не відомо. Відповідач понад 7 р. не проживає у вказаному вище будинку. Зазначає, що відповідач вселився у будинок у 1996 р. і з ним вона проживала без реєстрації шлюбу у фактичних шлюбних відносинах. Просить позов задовольнити та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за вказаною вище адресою.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала повністю, обгрунтувавши його вищенаведеними доводами, суду додатково пояснила, що вона не є наймачем вказаного вище будинку, що є на даний час у її власності. Однак, документального підтвердження свого права власності на будинок вона не має, хоча будувала його спільно з покійним чоловіком ОСОБА_3, який помер у 1994 р.. До цього головою домоволодіння за документацією, що велась сільською радою, вважалась її свекруха - ОСОБА_4, яка померла також у 1994 р. ще до смерті її чоловіка ОСОБА_3. За життя свого чоловіка ОСОБА_3 їх шлюб з ним було розірвано, однак, вони з дітьми і надалі продовжували проживати у вказаному будинку як власному. Зазначає, що оформити документально своє право власності на будинок їй утруднено у зв»язку з відсуністю необхідних для цього документів. Вважає, що після смерті її чоловіка ОСОБА_3 який за життя успадкував будинок після смерті своєї матері ОСОБА_4, будинок успадкувала вона та її діти, так як вона будувала будинок у шлюбі із ОСОБА_3. Надати суду інші докази того, що вона має по відношенню до будинку певний статус (наймача, власника, члена сім»ї власника тощо) не вважає за потрібне та просить справу розглядати на підставі наявних доказів. Просить позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявився, хоча належно оповіщений. Про причини неявки суду не повідомив. Письмового заперечення проти позову до суду не подав.

А тому, враховуючи позицію позивача, згідно вимог ст. ст. 224 228 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення.

Суд, заслухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши та оцінивши представлені суду позивачем докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Ст. ст. 61, 65 ЖК України, на яку покликається позивач, врегельовують питання, пов»язані з договором найму жилого приміщення, укладенням договору найму жилого приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду.

Ст. 64 ЖК України, на яку також покликається позивач, визначає права і обов'язки членів сім'ї наймача.

Ст. ст. 71, 72 ЖК України, на які посилається позивач при обґрунтуванні своїх позовних вимог, врегульовують питання, пов»язані із збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами та питання про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Як показали суду свідки В»юн В.П. та ОСОБА_5, відповідач тривалий час проживав разом з позивачем у вказаному вище будинку як член її сім»ї. Вів він себе не зовсім належно та біля 7 р. у будинку не проживає з огляду на розрив особистісних стосунків з позивачем.

Судом встановлено, що позивач з 21.08.86 р. проживає у згаданому будинку, що стверджується копією її паспорта, будинкової книги для прописки громадян, проживаючих в ІНФОРМАЦІЯ_1. Вона ж є власником цього будинку, що стверджується відміткою Ковельської філії КП «Волинське облбюро техінвентаризації» від 20.03.12 р. у цій же будинковій книзі.

Будь - яких даних про те, що вона є наймачем будинку, у якому зареєстрований проживаючим відповідач, позивач суду не надала.

Хоча позивач, закладаючи позов до суду, при обґрунтуванні своїх позовних вимог покликалась на положення ст. ст. 61, 65, 71 ЖК України, суд враховує, що позивач не є наймачем вказаного вище будинку, як вона про це зазначила у своїй позовній заяві, і застосуванню до спору підлягають такі норми матеріального права як ст. ст. 319, 405, 406 ЦК України.

Ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Зміст ст. 405 ЦК України передбачас, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сім'ї власника у разів відсутності без поважних причин понад один рік.

Відповідач з 1996 р. по даний час зареєстрований у вищезазначеному будинку без зазначення відношення до голови сім»ї чи власника будинку, що стверджується копією будинкової книги. Однак, зареєстрований він був без порушення передбачених законодавством вимог. Біля 7 р. тому він вибув з помешкання у зв»язку з припиненням фактичних шлюбних відносин, що склались між ним та позивачем.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.12 р. у справі № 6 - 57цс11, у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник, згідно вимог ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в т. ч. і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.

Суд враховує, що цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у будинок, що перебував у вланості громадянина, але на час розгляду справи не є членом його сім'ї.

Тому в даному випадку власник має підстави для звернення до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні правом власності, а не про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

А тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 88, 213-215, 224 - 228 ЦПК України, ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Ковельським міськрайонним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Ковельський міськрайонний суд Волинської області до апеляційного суду Волинської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які були відсутні під час проголошення рішення, - з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий:ОСОБА_6