Апеляційний суд міста Києва
Доповідач - Кабанченко О.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Желепи О.В., Рубан С.М.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 1 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житлового приміщення.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 1 жовтня 2015 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житлового приміщення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та направити справу для вирішення питання про відкриття провадження на новий розгляд. Вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, нормам процесуального права. Посилається на те, що у суду не було підстав для відмови у відкритті у зв'язку з тим, що підстави позову, Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року, не можуть беззаперечно вважатись тотожними підставам даного позову, який вирішений рішенням Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 березня 2015 року .

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_2 не явився, про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_1 в липні 2015 року звернулась до суду з цивільним позовом до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування позову посилається на те, що вона, а також ОСОБА_3 були зареєстровані і проживали в АДРЕСА_1. Крім них, у зазначеній квартирі зареєстрований та проживає відповідач ОСОБА_2 Враховуючи те, що останній утримувати вказану квартиру та сплачувати комунальні платежі відмовляється, чинить прешкоди у проживанні у даній квартирі, просить виселити його без надання іншого житлового приміщення.

Відмовляючи у відкритті провадження в даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що аналогічна позовна заява про виселення у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, була предметом розгляду в Дніпровському районному суді м. Києва, за результатами якого ухвалено рішення, яке набрало законної сили.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, вважає, що він не відповідає обставинам справи та нормам процесуального права.

Як роз'яснено постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК Української РСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖЕК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Судом першої інстанції не взято до уваги те, що при вирішенні питання у справі, рішення в якій набрало законної сили, відсутній такий важливий доказ, як існування попередження про недопущення порушення правил співжиття, дана обставина суттєво змінює підстави звернення з даним позовом до суду.

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги, оскільки як предмети позовних вимог так і підстави позовів у сторін є різними, суд першої інстанції не перевірив зазначені обставини, не дав їм належної оцінки та помилково прийшов до висновку про відмову у відкритті провадження по справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалапостановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуваннюз передачею питання відкриття провадження в справі на вирішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИ Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 1 жовтня 2015 року скасувати з передачею питання відкриття провадження в справі на вирішення суду першої інстанції.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: