Справа № 392/1128/15-ц
Провадження № 2/392/584/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року Маловисківський районний суд Кіровоградської області у складі: головуючого судді Березія Ю.А.,

при секретарі Красній Г.Г.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мала Виска справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Злинської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в :

26 листопада 2015 року позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони нотаріусу видавати ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину за заповітом до ухвалення рішення по справі за позовом про визнання заповіту недійсним, посилаючись на те, що в провадженні суду перебуває справа за його позовом про визнання недійсним заповіту спадкодавця ОСОБА_6, який помер 26 травня 2015 року і після смерті якого відкрилась спадщина на жилий будинок № 115 по вул. Набережна в с. Злинка Маловисківського району Кіровоградської області та дві земельні ділянки №№ 240, 241, площею по 5 га кожна, які розташовані на території Злинської сільської ради.

Позивач вважає, що 26 листопада 2015 року минув строк для прийняття спадщини, тому відповідач може звернутись до нотаріальної контори за свідоцтвом про право на спадщину за заповітом.

В судовому засіданні позивач і його представник підтримали подану заяву, посилаючись на вищевикладені обставини.

Представник відповідача залишила вирішення питання на розсуд суду.

Заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі та вивчивши матеріали, які додані до заяви, суд дійшов висновку про те, заява не підлягає задоволенню.

Аналіз змісту статті 151 ЦПК України вказує на те, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до пунктів 1, 4 постанови від 22.12.2006 року № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» за змістом ч. 1 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вивчивши зміст позовної заяви та заявлених вимог, судом встановлено, що позов має немайновий характер.

Предметом спору є заповіт від 04 серпня 2014 року ОСОБА_6, який посвідчено Злинською сільською радою Маловисківського району Кіровоградської області.

Із заяви про забезпечення позову не вбачається, яким чином невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення про визнання заповіту недійсним.

Тому, враховуючи положення частини 1 статті 151 ЦПК України та принцип диспозитивності цивільного судочинства суд не має достатніх підстав для задоволення поданої заяви.

Керуючись статтями 151, 153 ЦПК України,

у х в а л и в :

ОСОБА_1 відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

суддя