Справа №487/2408/15-ц 16.07.2015 16.07.2015 16.07.2015
Провадження №22-ц/784/1741/15
Головуючий у першій інстанції-Павлова Ж.П.
Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Данилової О.О.,

суддів - Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

при секретарі - Горенко Ю.В.,

розглянувши у відсутності сторін у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2015 року у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1

до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»,

публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк»,

ОСОБА_2

про встановлення нікчемності правочину

У С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 про встановлення нікчемності договору купівлі-продажу права вимоги від 26 червня 2013 року, укладеного між банками.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 2 квітня 2015 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою цього ж суду від 16 червня 2015 року за клопотанням ТОВ «Дельта Банк» справу передано для розгляду до Печерського районного суду м. Києва на підставі пункту 2 частини 1 статті 116 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом вимог частини 1 статті 113 ЦПК України, просила ухвалу від 16 червня 2015 року скасувати, а справу передати на розгляд до того ж суду.

В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 53, 54). Повідомлення ОСОБА_1 здійснено через представника відповідно частини 5 статті 76 ЦПК та частини 6 статті 74 ЦПК України (а.с. 51, 52, 59).

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За загальним правилом визначення підсудності справи та відповідно до статті 109 ЦПК України позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування, а позови до юридичних осіб предявляються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Згідно з частиною 1 статті 113 ЦПК України позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, предявляються за місцем проживання або місцем знаходження одного з відповідачів за вибором позивача.

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що нею оскаржується договір купівлі-продажу права вимоги від 26 червня 2013 року, укладений у м.Києві між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» в нотаріальній формі, з тих підстав, що Додаток №1 до цього договору нотаріально не посвідчений.

Сторони цього договору юридичні особи - банки зареєстровані та знаходяться в Печерському районі м. Києва: ПАТ «Дельта Банк» - по вул. Щорса, 36-б, а ПАТ «Кредитпромбанк» - на бульварі Дружби народів, 38. Спір не випливає з діяльності філії або представництва юридичної особи.

Отже, виходячи з характеру спору та дійсного субєктного складу його учасників, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що підсудність спору має визначатись місцем знаходження відповідачів ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Кредитпромбанк» - Печерський районний суд м. Києва.

Колегія суддів не може погодитись з твердженням апелянта, що підсудність спору має визначатись місцем проживання ОСОБА_2, якого позивачка також зазначила як відповідача.

Вимог до ОСОБА_2 позивачка не заявляла, він не є стороною оспорюваного договору, не відповідає за позовом ОСОБА_1, а тому не набуває статусу дійсного відповідача у справі.

Формальний підхід до визначення підсудності, тобто виходячи лише зі списку відповідачів, зазначених позивачем, та незалежно від змісту позовних вимог, є порушенням процесуальних прав дійсних сторін спору (відповідачів), гарантованих статтею 109 ЦПК. Такий підхід не відповідає загальним засадам цивільного процесу та може призвести до ускладнень у витребуванні і дослідженні доказів, встановленні всіх істотних обставин та вирішенні спору в розумні строки.

До того ж в проваджені суду першої інстанції знаходиться справа про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 кредитного боргу. Оскарження відповідачами з різних підстав ухвал про підсудність є обраним ними способом захисту своїх прав.

Керуючись статтями 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді