22-ц/775/712/2015(м)
Категорія 27 Головуючий в першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Супрун М.Ю.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2015 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Супрун М.Ю.,

суддів Лісового О.О., Мальцевої Є.Є.,

при секретарі Собецькій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 травня 2015 року,-

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2015 року публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі: ПАТ «Перший український міжнародний банк») звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 22 травня 2008 року між ним та відповідачем ОСОБА_2О був укладений кредитний договір № 6443001, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 49912,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,99% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. З метою забезпечення виконання зобов'язань відповідачем ОСОБА_2 за кредитним договором, 22 травня 2008 року між ПАТ «Перший український міжнародний банк» та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір поруки. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу ОСОБА_2 кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість позичальник взяті на себе зобов'язання погашати кредит, відсотки за його користування, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, належним чином не виконувала, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 29 січня 2015 року дорівнює 5054,11 дол. США та 14664,00 грн. і складається із заборгованості за кредитом у розмірі 4687,72 дол. США, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 366,39 дол. США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором у розмірі 344,31 дол. США, штрафу у розмірі 499,12 дол. США за порушення обов'язків, передбачених пунктами 4.3.2.-4.3.6. кредитного договору, штрафу за порушення обов'язків щодо поновлення дії договорів страхування у розмірі 14664,00 грн. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідачів на його користь в солідарному порядку зазначену заборгованість, а також судові витрати за подання позову у розмірі 1099,54 грн.

В ході розгляду справи позивач неодноразово уточнював позовні вимоги та в остаточній редакції просив стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 142,36 дол. США; заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом в сумі 2,31 дол. США; пеню за порушення строків виконання зобов'язань за кредитним договором в сумі 437,15 дол. США; штраф за порушення обов'язків, передбачених пунктами 4.3.2.-4.3.6. кредитного договору в сумі 499,12 дол. США; штраф за порушення обов'язків щодо поновлення дії договорів страхування у розмірі 14664,00 грн. Також просив стягнути в дольовому порядку з відповідачів на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк» судові витрати по 549,50 грн. з кожного.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 травня 2015 року в задоволенні позовних вимог, а також стягненні судового збору відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився позивач та подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду змінити та задовольнити позовні вимоги банку в частині стягнення штрафних санкцій. Крім того, просив стягнути з відповідачів судовий збір, який було сплачено при поданні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги ПАТ «Перший український міжнародний банк» зазначив, що суд першої інстанції не врахував те, що ним не була підтримана частина позовних вимог унаслідок задоволення їх відповідачами після предявлення позову, а тому на підставі ст. 89 ЦПК України на його користь підлягав стягненню судовий збір.

Крім того, банк послався на те, що суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин вимоги ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року, у відповідності до якої на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, оскільки дія цього переліку розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №1079-р була зупинена.

Представник ПАТ «Перший український міжнародний банк» ОСОБА_4, діюча за довіреністю, в апеляційному суді підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

Відповідачі та представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представників сторін та відповідачів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції при вирішенні справи встановлено, що 22 травня 2008 року між ПАТ «Перший український міжнародний банк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 6443001, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 49912,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,99% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Належне виконання позичальником обов'язків за цим кредитним договором забезпечено договором поруки від 22 травня 2008 року, укладеним між ПАТ «Перший український міжнародний банк» та відповідачем ОСОБА_3С.(а.с.10-17)

Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконувала зобов'язання за кредитним договором, в лютому 2015 року банк звернувся до суду з позовом про стягнення з неї та поручителя ОСОБА_3 заборгованості, що виникла внаслідок такого невиконання.

В процесі розгляду справи відповідачі частково погасили заборгованість за кредитним договором, а тому позивач зменшив свої позовні вимоги та просив стягнути заборгованість за сумою кредиту у розмірі 142,36 дол. США; заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом в сумі 2,31 дол. США; пеню за порушення строків виконання зобов'язань за кредитним договором в сумі 437,15 дол. США; штраф за порушення обов'язків, передбачених пунктами 4.3.2.-4.3.6. кредитного договору в сумі 499,12 дол. США; штраф за порушення обов'язків щодо поновлення дії договорів страхування у розмірі 14664,00 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову в частині стягнення штрафних санкцій, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що їх нарахування з 14 квітня 2014 року, згідно з вимогами ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної забороняється.

Відмовляючи у стягненні судових витрат, суд виходив з того, що підстав для присудження судових витрат з відповідачів немає, оскільки на їх користь ухвалене рішення.

Погодитись з висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення судових витрат не можна, оскільки вони зроблені з порушенням норм процесуального права.

В решті рішення не оскаржувалось, а тому у відповідності до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційним судом не перевірялось.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 546, 553, 572 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, порукою та заставою.

Неустойка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Згідно п.п. 5.2., 5.5, 5.4. кредитного договору, укладеного між сторонами, у разі порушення позичальником строків виконання зобовязання з повернення кредиту, або/та сплати процентів за користування кредиту, позичальник зобовязаний сплатити на вимогу банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки національного банку України, що діяла у відповідний період, від суми прострочених виконанням зобовязань за кожен день прострочення. За кожний випадок порушення позичальником обовязків, передбачених п.п.4.3.2-4.3.6 , позичальник зобовязаний сплатити на вимогу банку штраф в розмірі 1 % від суми одержаного кредиту. За кожний випадок порушення позичальником обовязків щодо поновлення дії договорів страхування, позичальник зобовязаний сплатити на вимогу банку на його користь штраф в розмірі 10 % від мінімальної страхової суми, на яку згідно з вимогами зазначеного пункту договору має бути укладений договір страхування.

Посилаючись на порушення зобовязань позичальником, банк нарахував штрафні санкції, які просив стягнути з відповідачів.

Разом з тим, згідно ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053-р місто Маріуполь (Маріупольська міська рада) відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція.

Крім того, наказом Служби безпеки України від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», визначені такі райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення, як Донецька і Луганська області з 07 квітня 2014 року.

Національний банк України своїми листами від 13 жовтня 2014 року № 47-411/58939 та 05 листопада 2014 року № 18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року щодо ненарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час антитерористичної операції.

Отже, незважаючи на те, що дія Переліку пунктів, де проводиться антитерористична операція розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №1079-р була зупинена, Закон України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року, в тому числі і його ст. 2, яка забороняє нарахування штрафних санкцій на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами, підлягає застосуванню, оскільки цей закон не скасований, а також у звязку з тим, що прийняті інші нормативні акти, що визначають райони проведення АТО.

Більш того, на час ухвалення оскаржуваного рішення не була скасована постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 січня 2015 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року, якою розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 1079-р «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р» визнано нечинним.

Як проголошено в ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи.

Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

У п.3.4. Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 (Справа N 1-10/2004)) зазначено, що виходячи зі змісту частини першої статті 8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою.

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором № 6443001 від 22 травня 2008 року, наданого позивачем, вбачається, що банком розраховані штрафні санкції за період з 22 липня 2014 року.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі зареєстровані та мешкають, за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, сел. Сартана, вул. Пушкіна, 17.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги про стягнення штрафних санкції за договором кредиту, укладеним між сторонами, не підлягають задоволенню, оскільки відповідачі є громадяни України, які зареєстровані та постійно проживають в місті, де проводиться антитерористична операція, а тому доводи апеляційної скарги в частині посилання на безпідставність відмови у стягненні пені та штрафів є неспроможними.

Разом з тим, доводи банку щодо необґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні судового збору заслуговують на увагу апеляційного суду.

Так, згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після предявлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача.

Отже, приймаючи до уваги те, що унаслідок задоволення відповідачами позовних вимог ПАТ «Перший український міжнародний банк» не підтримав частково свої позовні вимоги про стягнення заборгованості в сумі 4909,44 грн., що на день подання позову еквівалентно 79325,79 грн., з відповідачів в рівних частках підлягає стягненню судовий збір в сумі 793,25 грн.(1 відсоток).

З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволені вимог про стягнення судового збору підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким необхідно стягнути з відповідачів судовий збір розмірі по 396,63 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» задовольнити частково.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 травня 2015 року в частині відмови в задоволені вимог про стягнення судового збору скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» судовий збір в розмірі по 396,63 грн. з кожного.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: