Справа № 182/7818/15-ц
Провадження № 2/0182/4116/2015
У Х В А Л А

Іменем України

20.11.2015 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Шестакова З.С. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія" Автофінанс" про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія" Автофінанс" про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу №000568 від 16.02.2015 року недійсним та стягнення грошових коштів у розмірі 276 000 грн. 00 коп. Обґрунтовує позов тим, що положення зазначеного договору є несправедливими, а тому його права як споживача порушені та підлягають захисту відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів».

Вивчивши надані матеріали, вважаю що зазначена позовна заява не підлягає розгляду Нікопольським міськрайонним судом з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 109 ЦПК України позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їх місцезнаходженням.

У відповідність до позовної заяви, позивач ставить питання про визнання договору фінансового лізингу №000568 від 16.02.2015 року недійсним та стягнення грошових коштів у розмірі 276 000 грн. 00 коп. Як на правову підставу задоволення свого позову, посилається на положення Закону України "Про захист прав споживачів", з чим не можливо погодитись з наступних підстав.

Згідно з п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. (зі змінами) «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» до відносин, які регулюються ЗУ «Про захист прав споживачів» належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

В той час договір фінансового лізингу є публічним договором.

Відповідно до ч.1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Нормою ч.1 ст.633 ЦК України визначено поняття публічного договору, а саме: публічним договором є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Отже, правовідносини, які виникли між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія" Автофінанс" є договірними, оскільки випливають з договору лізингу і не підпадають під положення ст. 110 ЦПК України та Закону України "Про захист прав споживачів", тому суддя приходить до висновку, що позовна заява підлягає поверненню в порядку ст. 115 ЦПК України.

Відповідно до ст. 115 ЦПК України, якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала.

На підставі зазначеного та керуючись ст. 115 ЦПК України, суддя

ухвалив:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія" Автофінанс" про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів повернути позивачеві для подальшого подання до належного суду.

Роз"яснити позивачу про його право на звернення з даним позовом до відповідного суду за місцем знаходження відповідача.

Зобов`язати управління Державної казначейської служби України у м. Нікополі Дніпропетровської області повернути позивачу, ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір: банк отримувача ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області по квитанції № 1199 від 03 листопада 2015 року на р/р 0029, МФО 805012 в розмірі 2 760 грн. 00 коп. (дві тисячі сімсот шістдесят грн. 00 коп.).

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом пяти днів з дня його проголошення через Нікопольський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя: ОСОБА_3