Справа №587/2122/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Моісеєнко О. М.
Номер провадження 22-ц/788/347/15 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

05 березня 2015 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Маслова В. О. ,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 09 січня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до ОСОБА_8 та ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Лебединського міського нотаріального округу ОСОБА_9, про розірвання договору купівлі-продажу та

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 09 січня 2015 року, в яке були внесені виправлення ухвалою цього ж суду від 02 лютого 2015 року, задоволено первісний позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Розірвано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 29 червня 2012 року між продавцями ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з однієї сторони та покупцями ОСОБА_3 і ОСОБА_8 з іншої сторони, посвідчений приватним нотаріусом Лебединського міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрований в реєстрі за № 1400, внесений до Державного реєстру правочинів 29 червня 2012 року за № 5077902.

Скасовано державну реєстрацію права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3, а також реєстрацію права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_8, здійснену державним реєстратором Реєстраційної служби Сумського районного управління юстиції Сумської області Безуглим Ігорем Івановичем 13 серпня 2012 року за реєстраційним номером майна 27447305.

Визнано за ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 право спільної власності на квартиру АДРЕСА_1.

Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Вказане рішення суду відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі вона, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні первісних позовних вимог, а її зустрічні позовні вимоги задовольнити.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції під час постановлення оскаржуваного рішення допустив ряд процесуальних помилок, а саме: не залучив до участі у справі державну реєстраційну службу, прийняв до розгляду змінені позивачами позовні вимоги після початку розгляду даної справи по суті, а також не вирішив вимогу щодо повернення сторін договору у первісний стан, що на думку відповідача є підставами для скасування рішення суду в частині задоволення позову.

Також відповідач вважає немотивованим рішення суду про надання переваги усним поясненням позивачів щодо неотримання ними коштів від відповідачки за продану квартиру у порівнянні з наданою нею розпискою про проведення повного розрахунку за придбану квартиру. До того ж, судом помилково зроблений висновок про те, що належним доказом виконання відповідачами умов договору щодо його оплати мала бути нотаріально завірена заява позивачів, оскільки, на думку відповідачки, належним доказом виконання цієї умови договору є будь-які докази, а головною умовою є проведення розрахунку у передбачені договором строки. Відповідачка також стверджує, що саме позивачі ухилялись від нотаріально посвідченої заяви про повний розрахунок за договором.

Відтак, відповідачка вважає доведеним факт того, що вона не тільки виконала умови договору щодо повного розрахунку за квартиру, але і здійснила переплату за придбану нерухомість на суму 6888 грн., тому вважає помилковим рішення суду про відмову у задоволенні її вимоги про стягнення на її користь безпідставно набутих відповідачами за зустрічним позовом коштів з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, а всього на загальну суму 7318,28 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 і її представника ОСОБА_11 про задоволення апеляційної скарги, пояснення представника позивачів ОСОБА_12 про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачам ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого агрофірмою «Насіння» Сумського району Сумської області від 09 квітня 1997 року, рішення Сумського районного суду Сумської області від 17 лютого 2009 року, ухвали суду від 25 травня 2009 року, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» 03 червня 2009 року за реєстровим № 289.

29 червня 2012 року між ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і ОСОБА_3 був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу вказаної квартири, зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за № 5077902 (а.с.9-10, 11).

В послідуючому, тобто 13 серпня 2012 року, відповідачі за первісним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_8 зареєстрували кожний по ? частині своє право власності на куплену квартиру в реєстраційній службі Сумського районного управління юстиції (а.с.87-88).

Однак, відповідно до п.2.1 вказаного договору від 29 червня 2012 року продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 121000 грн., які покупці зобов'язуються сплатити продавцям до 29 червня 2014 року рівними частинами. Розрахунок має бути здійснено з одночасним підтвердженням цього факту письмовою заявою продавців, що є невід'ємною частиною договору, справжність підпису на якій засвідчується нотаріально. Невиконання умов договору, зокрема, цього пункту є підставою для розірвання договору купівлі-продажу в установленому порядку.

16 січня 2013 року позивачами була складена розписка про те, що вони отримали від відповідачки ОСОБА_3 16000 доларів США за продану ними трьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу від 29 червня 2012 року та вказано, що розрахунок проведено частково (а.с.21).

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі ОСОБА_8 та ОСОБА_3 неналежним чином виконали свої зобов'язання стосовно повної оплати вартості придбаного ними майна у визначений строк, а також не дотримались визначеної процедури розрахунку, чим істотно порушили умови укладеного між ними та позивачами договору купівлі-продажу квартири, що є підставою для його розірвання, а відтак, і припинення зобов'язань між сторонами.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції послався на його необґрунтованість.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У ч.2 ст. 653 ЦК України зазначено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

За змістом ч.ч.1, 3 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Положеннями ч.1 ст.627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Виходячи з вимог ч.1 ст.628, ч.1 ст.629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.362 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Відповідно до положень ч. 1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За загальним правилом ч.1 ст.692 ЦК України оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару.

Покупець повинен виконати свій обов'язок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, разом з тим, сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу за приписами ч.2 ст.692 ЦК України.

У випадку досягнення домовленості оплати товару через певний час після його передачі покупцю, останній повинен провести оплату в строк, передбачений договором.

Якщо покупець не виконує свого обов'язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк або розстрочення його сплати, покупець набуває право вимоги розірвання договору з підстав, передбачених ст.651 ЦК України.

Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору, яке визначається наслідком завданої шкоди однією стороною для другої сторони, яка позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору та досягнення цілі при укладенні договору.

Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - значна міра, яка позбавила сторони договору того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а коли потерпіла сторона не може використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування ч.2 ст.651 ЦК України, має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати сторона від виконання договору.

Таким чином, беручи до уваги обставини того, що в укладеному між сторонами договорі купівлі-продажу квартири від 29 червня 2012 року була чітко визначена його ціна в сумі 121000 грн., порядок та строки проведення розрахунків, а саме: до 29 червня 2014 року рівними частинами шляхом складання продавцями письмової заяви, що є невід'ємною частиною договору, справжність підпису на якій мала засвідчуватись нотаріально, тому вказані умови є істотними та обов'язковими для виконання сторонами. З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про істотне порушення відповідачами умов договору щодо не проведення з позивачами повного розрахунку у визначений строк та недотримання визначеної процедури розрахунку, так як вказане порушення з боку відповідачів значною мірою позбавило позивачів того, на що вони розраховували при укладенні договору.

Надана відповідачкою розписка від 16 січня 2013 року, складена від імені позивачів, не є підтвердженням повного розрахунку за майно, оскільки саме в ній йдеться про часткову оплату по договору купівлі-продажу з боку відповідачів, а справжність підписів позивачів стосовно отримання грошових коштів не засвідчено нотаріально, тому суд першої інстанції надав їй, як і заяві відповідача ОСОБА_8 про визнання позову про розірвання договору купівлі-продажу, справжність підпису якого в цій заяві посвідчена нотаріусом (а.с.23), як письмовому доказу, належної оцінки, дійшов висновку про неналежність цієї розписки як доказу, у зв'язку з чим доводи апеляційної скарги з цього приводу про протилежне не заслуговують на увагу.

Отже, рішення суду про задоволення первісного позову і розірвання вказаного позову із зазначенням наслідків цього - є правильним.

Наведені в апеляційній скарзі посилання на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як щодо: незалучення до справи реєстраційної служби, зміну предмету спору після початку розгляду справи, не вирішення вимоги позивачів за первісним позовом, на думку колегії суддів, не відповідають дійсності, є помилковими і не впливають на висновок суду про задоволення первісного позову.

Що стосується доводів апеляційної скарги про ухилення позивачів за первісним позовом нотаріально посвідчити факт отримання коштів по договору купівлі-продажу квартири, то до них колегія суддів ставиться критично, так як відповідач ОСОБА_3 звернулась з цього приводу до нотаріуса не в строк виконання договору, а після того, коли дана справа вже розглядалась у суді (а.с.78,82).

Що стосується вимог апеляційної скарги про задоволення зустрічного позову ОСОБА_3, то вони є безпідставними, виходячи з наступного.

Як вбачається зі змісту зустрічної позовної заяви, ОСОБА_3, як на підставу для стягнення з позивачів на її користь грошових коштів в сумі 7240,13 грн., як переплачених нею за договором, посилалась на ст.1212 ЦК України, як на безпідставно отримані відповідачами.

Однак, враховуючи, що оплата вказаних коштів була здійснена відповідачкою самостійно і добровільно, в рамках виниклих зобов'язань, тому до даних правовідносин, на думку колегії суддів, не може бути застосовано положення ст.1212 ЦК України, у зв'язку з чим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні зустрічної вимоги є правильним, а доводи апеляційної скарги такого висновку не спростовують.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для зміни чи скасування рішення суду.

Відповідно до вимог ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Сумського районного суду Сумської області від 09 січня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -