Провадження №2/761/6153/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Романчук К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» про стягнення суми страхового відшкодування; пені; відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

В травні 2015р. позивачка ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-6) до відповідача ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», в якому просила суд, з урахуванням поданої заяви про зміну (зменшення) позовних вимог (а.с. 63, 64): стягнути з відповідача на свою користь невиплачене страхове відшкодування у розмірі 507700,0 грн.; 50770,0 грн. - пені; у відшкодування моральної шкоди - 48444,0 грн., а також понесений нею і документально підтверджений судовий збір.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 15 травня 2014р. між сторонами було укладено договір страхування № 330591852.14 добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків (далі по тексту - договір). Предметом страхування за даним договором страхування є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом, зазначеним в даному договорі. Застрахований транспортний засіб автомобіль «Mercedes Benz» GL 500 д.н. НОМЕР_1.

Відповідно до п. 2 цього договору сторони визначили, що страховим випадком є пошкодження, знищення або втрата транспортного засобу, його складових частин, деталей або обладнання внаслідок ДТП, пожежі, стихійного лиха, падіння предметів, попадання каміння, протиправних дій третіх осіб, угону.

18 червня 2014р. в період дії договору, мав місце страховий випадок, а саме пошкодження забезпеченого транспортного засобу, внаслідок пожежі, яка відбулась не з вини страхувальника.

В строки визначенні умовами договору страхування позивачка звернулася до відповідача з заявою про настання страхового випадку, а також було надано повний пакет документів для здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування.

Проте, на думку сторони позивача, відповідачем безпідставно, необґрунтовано, незаконно було двічі відмовлено у виплаті страхового відшкодування.

В судовому засіданні представник позивача, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, викладених в позові, з урахуванням поданої заяви про зменшення позовних вимог, просив суд позов задовольнити, при цьому зазначив, що відповідачем було відмовлено у виплаті страхового відшкодування тричі. Вперше, у зв'язку з відсутністю у позивачки майнового інтересу. Вдруге відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування, оскільки на думку сторони відповідача, позивачка приховала від страховика факт участі об'єкту страхування у ДТП, однак про вказаний факт позивачці відомо не було, і перед укладення договору страхування повноважним представником відповідача було здійснено огляд автомобіля і складено відповідний акт; втретє в судовому засіданні представник відповідача повідомив, що укладений між сторонами договір страхування є нікчемним, в силу положень п. 3) ч. 1 ст. 989 ЦК України, а тому у страховика відсутні підстави для виплати страхового відшкодування.

Представник відповідача, в судовому засіданні просив суд залишити позов без задоволення, зазначаючи, що дійсно в досудовому порядку відповідачем обґрунтовано та законно двічі було відмовлено позивачці у виплаті страхового відшкодування, про що її було повідомлено письмово, проте під час розгляду справи по суті, сторона відповідача вважає, що є третя підстава для відмови у виплаті страхового відшкодування, яка була повідомлена стороні позивача усно в судовому засіданні, а саме, що укладений між сторонами договір страхування є нікчемним.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності з ст. 1 Закону України «Про страхування», в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин, страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 15 травня 2014р. між сторонами було укладено договір страхування. Предметом страхування за даним договором страхування є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом та/або додатковим обладнанням транспортного засобу, зазначеним в даному договорі. Застрахований транспортний засіб автомобіль «Mercedes Benz» GL 500 д.н. НОМЕР_1. Відповідно до п. 2 договору страхування, страховим випадком за цим договором є пошкодження, знищення або втрата транспортного засобу, його складових частин, деталей або обладнання внаслідок ДТП, пожежі, стихійного лиха, падіння предметів, попадання каміння, протиправних дій третіх осіб, угону.

Судом встановлено, і це не оспорювалося представниками сторін в судовому засіданні, що 18 червня 2014р. в приватному легковому автомобілі «Lexus» GS 350 д.н. НОМЕР_2 по вул. Протасів Яр, 2-Д в м. Києві сталася пожежа, внаслідок якої вогнем було знищено поруч розташований автомобіль «BMW» X5 д.н. НОМЕР_3 та пошкоджено автомобіль «Mercedes Benz» GL 500 д.н. НОМЕР_1 (а.с. 19, 20).

Відмовляючи у виплаті страхового відшкодування, відповідачем було направлено позивачці листи № 3499 від 21 серпня 2014р., № 3745 від 11 вересня 2014р. (а.с. 22-25), зі змісту яких вбачається, що підставами для відмови у виплаті страхового відшкодування по страховому випадку, який мав місце 18 червня 2914р. є п. 12.1.3, 12.1.7 договору страхування, ст. 991 ЦК України; ст. 26 Закону України «Про страхування», а саме відсутність майнового інтересу у позивачки і не повідомлення нею факту того, що об'єкт страхування був учасником ДТП, яка мала місце 05 грудня 2013р.

У відповідності з ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

У відповідності з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 цього Кодексу передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з п. 3) ч. 1 ст. 988 ЦК України; п. 3) ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Судом встановлено, що 18 червня 2014р. позивачкою було повідомлено відповідача про настання страхового випадку, як письмово, так і за визначеним номером телефону, повідомлення було зареєстровано під № 121503, в подальшому позивачкою неодноразово подавались відповідачу заяви про виплату страхового відшкодування. В судовому засіданні представник відповідача не надав суду належних і допустимих доказів, того, що відповідачем були виконанні п. 11.19 договору страхування, і направлено запити, щодо надання позивачкою документів, на підтвердження майнового інтересу, при цьому представник відповідача не заперечував того факту, що при укладенні договору страхування страхувальником було надано довіреність на розпорядження та користування автомобілем «Mercedes Benz» GL 500 д.н. НОМЕР_1.

Також представник відповідача не надав суду, доказів того, що позивачка свідомо не повідомила відповідача про те, що об'єкт страхування був учасником ДТП, яка мала місце 05 грудня 2013р., при цьому представник позивача наголошував, що про вказаний факт позивачці не було відомо, оскільки зазначений автомобіль вона набула 11 квітня 2014р., при цьому звертав увагу, що перед укладенням договору страхування компетентним та повноважним працівником відповідача було ретельно оглянуто та здійснено фотографування об'єкту страхування на предмет пошкоджень, чого не заперечував представник відповідача в судовому засіданні.

Відмовляючи втретє у виплаті страхового відшкодування, в судовому засіданні, представник відповідача звертав увагу суду, що укладений між сторонами договір страхування є нікчемним, в силу положень п. 3) ч. 1 ст. 989 ЦК України, проте суд з зазначеними твердженнями не погоджується, оскільки як встановлено судом, 10 березня 2014р. попередній власник автомобіля «Mercedes Benz» GL 500 д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 звернувся до ПАТ «УСК «Гарант- Авто» з заявою про розірвання укладеного договору № 35-07/00012956/1.1.2.00 добровільного страхування транспортного засобу та супутніх ризиків, на спростування зазначеного факту стороною відповідача не було надано жодного належного і допустимого доказу, при цьому представник відповідача не міг повідомити суду, чому підстава про відмову у виплаті страхового відшкодування було оголошена стороні позивача усно під час розгляду справи по суті.

Згідно п. 10.2.4 договору страхування при повній загибелі (конструктивні й чи фактичній) страхове відшкодування сплачується в межах страхової суми з вирахуванням франшизи та дійсної ринкової вартості залишків пошкодженого ТЗ. Дійсна ринкова вартість залишків пошкодженого Тз визначається на підставі результатів торгів інтернет - аукціонів. Під повною загибеллю розуміють випадки, коли вартість відновлювального ремонту ТЗ (включаючи вартість транспортування до місця ремонту) складає більше ніж 75 % страхової суми.

В судовому засіданні представник позивачки наголошував, що спеціалістами відповідача, було здійснено огляд пошкодженого автомобіля і визначено вартість відновлювального ремонту (а.с. 101-113), відповідно до якого вартість відновлювального ремонту більша ніж 75 % страхової суми.

Враховуючи те, що стороною позивача було здійснено реалізацію залишків автомобіля «Mercedes Benz» GL 500 д.н. НОМЕР_1 за 149000,0 грн., а також враховуючи розмір франшизи та розмір страхової суми, визначений п. 2 договору страхування, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності приходить до висновку, що вимоги позивачки про стягнення на її користь зі сторони відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 507700,0 грн. (660000,0 грн. - 3300,0 грн. - 149000,0 грн.) підлягають задоволенню.

Згідно з п. 8.5 договору страхування страховик несе відповідальність за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки але не більше 10 % від суми боргу. Враховуючи те, що з боку сторони відповідача мало місце прострочення сплати суми страхового відшкодування, а також беручи до уваги період прострочення та розмір облікової ставки НБУ, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки про стягнення на свою користь з відповідача пені у розмірі 50770,0 грн. також підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки у відшкодування моральної шкоди 48444,0 грн., то в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а Главою 67 ЦК України, положеннями Закону України «Про страхування», відшкодування моральної шкоди не передбачено.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3654,0 грн.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 57 - 60, 88, 169, 179, 208, 209, 211 - 215, 218, 223, 294 ЦПК України; ст. ст. 16, 23, 525, 526, 627, 638, 988, 989, 991 ЦК України; ст. ст. 1, 20, 26 Закону України «Про страхування», суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» про стягнення суми страхового відшкодування; пені; відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 507700,0 /п'ятсот сім тисяч сімсот/ грн.; пеню у розмірі 50770,0 /п'ятдесят тисяч сімсот сімдесят/ грн.; судовий збір у розмірі 3654,0 /три тисячі шістсот п'ятдесят чотири/ грн.

В решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: