ЄУН №337/3835/14-ц
Провадження №2/337/24/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року м. Запоріжжя

Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Бредун Д.С., при секретарі Медвідь Г.С., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача - адвоката ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про стягнення (компенсацію) частки отриманої суми, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому після уточнення просила:

- поновити строк для звернення до суду із зазначеним позовом;

- стягнути з ОСОБА_3 на її користь 93500 гривень як компенсацію 1/2 частини від 187000 гривень - суми коштів отриманих ОСОБА_3 від ОСОБА_5 в погашення суми боргу за рішенням суду;

- стягнути з ОСОБА_3 на її користь витрати по сплаті судового збору.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 і представник позивач - адвокат ОСОБА_2 підтримали позов та пояснили, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 з 1997 року по 2014 рік. В 2005-2006 році позивачка дізналась, що ОСОБА_5 попросила відповідача погасити за неї борг перед ОСОБА_6 в сумі 187000 гривень, а за це надасть в користування будинки на побережжі Азовського моря. ОСОБА_1 була присутня при передачі грошових коштів, та підписала документ, що не заперечує проти такого використання сімейних коштів. Про те, що грошові кошти ОСОБА_5 повернула відповідачу, ОСОБА_1 дізналась лише в 2013 році. Оскільки ОСОБА_3 скрив факт отримання грошових коштів, привласнив їх та не вказав при розподілі майна подружжя, вважають, що він повинен компенсувати 1/2 частку цієї суми ОСОБА_1

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_4 заперечували проти задоволення позову та пояснили, що відповідач за згодою своєї дружини ОСОБА_1 дійсно погасив борг ОСОБА_5 перед ОСОБА_6. При цьому сума боргу складала 176 000 гривень, які ОСОБА_3 "взяв" з обороту коштів своєї підприємницької діяльності. Оскільки ОСОБА_5 не повертала вказані кошти, ОСОБА_3 змушений був звернутись до неї з позовом про стягнення боргу через Якимівський районний суду Запорізької області. Під час судового розгляду вказаної справи, частину коштів ОСОБА_5 повернула добровільно, а частина була сплачена в ході виконання рішення суду. ОСОБА_1 було відомо про повернення коштів, оскільки вона була присутня на усіх засіданнях Якимівського районного суду. Після повернення ОСОБА_5 грошових коштів, ОСОБА_3 використав їх в інтересах сім'ї - частину в якості повернення боргу за автомобіль "Хонда", який в подальшому було поділено як майно подружжя, а іншу частину вклав у підприємницьку діяльність, за рахунок якої існувала їх родина, оскільки ОСОБА_1 не працювала. В тому числі із вказаних коштів, "повернутих" в підприємницьку діяльність, облаштовувався побут родини, робився ремонт в квартирі, було придбано будинок в с. Новослободка.

Заслухавши пояснення сторін та представників, вивчивши матеріали справи, а також витребувані матеріали цивільних справ №2-927/06, та №337/6345/13-ц, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування).

Як вбачається з рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2013 року у справі ЄУН №0825/8185/2012 (а.с.108-112), ОСОБА_1 і ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 березня 1997 року по 15 листопада 2011 року (а.с.109).

Відповідно до рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 06 листопада 2006 року у справі №2-927/06 (матеріали цивільної справи №2-927/06 а.с.28), ОСОБА_3 сплатив борг ОСОБА_5 перед ОСОБА_6 в сумі 176000 гривень, що також підтверджено розписками (а.с.101, 102; матеріали цивільної справи №2-927/06 а.с.5, 6). Позивач у справі ОСОБА_1 була присутня при грошей, та не заперечувала проти такого використання сімейних коштів (матеріали цивільної справи №2-927/06 а.с.6зв.), що також визнається позивачем.

Посилання сторони позивача на суму коштів у 187000 гривень є неприйнятним, оскільки мирова угода (матеріали цивільної справи №2-927/06 а.с.17) не була визнана в порядку ст. 175 ЦПК України, та у зв'язку з чим, не є належним доказом в розумінні ст. 58 ЦПК України.

Згідно ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

З наведеного вбачається, що кошти в сумі 176000 гривень, сплачені ОСОБА_6, були використані ОСОБА_3 за згодою своєї дружини, що є необхідною умовою для розпорядження майном подружжя. Будь яких доказів використання цих коштів всупереч ст. 65 СК України, що надає право на стягнення (компенсацію) частки належної другому з подружжя, ОСОБА_1 суду не надала.

Крім того, як вказує ОСОБА_3, після повернення цих коштів ОСОБА_5, він вклав їх у свою підприємницьку діяльність.

Згідно п.29 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 N11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" відповідно до положень статей 57, 61 СК України, ст. 52 ЦК України майно приватного підприємства чи фізичної особи - підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності.

Після повернення ОСОБА_5 грошових коштів, родиною ОСОБА_3 було придбано будинок в АДРЕСА_1 (а.с.106-107), та земельну ділянку площею 0,1250 гектарів (а.с.104-105), питання про поділ якого вирішується в окремому провадженні (а.с.114-115).

Крім того, в судовому порядку, рішенням у справі ЄУН №0825/8185/2012 від 29 травня 2013 року (а.с.108-112) було вирішено спір про поділ майна подружжя, зокрема автомобілю Honda Civic д/н НОМЕР_1, частина вартості якого, відповідно до пояснень відповідача, була ним сплачена спірними грошовими коштами.

Зважаючи на викладене, оскільки позивач жодними належними доказами не підтверджує свої доводи, в тому числі використання грошових коштів всупереч положенням ст. 65 СК України, в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 8, 10, 11, 14, 15, 57, 58, 59, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд міста Запоріжжя.

Суддя: Д.С. Бредун