Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кузнєцова В.О., Наумчука М.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Житомирської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визначення меж земельної ділянки в натурі, стягнення матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 25 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2004 року позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, який у подальшому неодноразово уточнювали та просили: визначити в натурі межі земельної ділянки розміром 1 290,00 кв. м по АДРЕСА_1 згідно генерального плану ділянки від 17 липня 1998 року; залишити проїзд загального користування площею 117,00 кв. м, що розташований між садибами № АДРЕСА_1 у користуванні співвласників будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_5, так як інших варіантів підходу чи під'їзду до їхнього двору і будинку №138 не існує, та який не належить на праві власності відповідачам; стягнути з відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 6 000 грн матеріальної шкоди та 15 000 грн моральної шкоди та на користь ОСОБА_5 5 916 грн матеріальної щкоди та 15 000 грн моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що вони є співвласниками житлового будинку по вул. Щорса, 138, не підписували акт встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості та не мають проходу і під'їзду до свого двору. Крім того, відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які є співвласниками житлового будинку та земельної ділянки по вул. Щорса, 136, зруйнували туалет та вхідні ворота позивачів, чим завдали їм матеріальної шкоди.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16 квітня 2014 року позов задоволено частково. Залишено проїзд загального користування площею 117 кв. м, що розташований між садибами №136 та №138 у користуванні співвласників будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_5

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 05 листопада 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відхилено, рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 квітня 2014 року залишено без змін.

Крім того, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 також звернулись із апеляційною скаргою на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 квітня 2014 року.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 25 серпня 2015 року рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 квітня 2014 року в частині задоволення позовних вимог та стягнення судових витрат скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_4, ОСОБА_5 у задоволенні позовних вимог до Житомирської міської ради, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про залишення у їх користування проїзду загального користування площею 117 кв. м, що розташований між садибами № АДРЕСА_1, та стягненні судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1

Власниками будинку № АДРЕСА_2 є ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Спадкова справа після його смерті не заводилась.

Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку від 12 грудня 2005 року ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 є співвласниками земельної ділянки площею 0,1000 га по АДРЕСА_2.

Між будинками № АДРЕСА_1 знаходиться земельна ділянка для проїзду площею 117 кв. м, яка не надана у власність або користування співвласникам вказаних будинків і не включена до відповідних правовстановлюючих документів, тобто вказана земельна ділянка належить територіальній громаді м. Житомира в особі Житомирської міської ради.

Згідно із ч. ч. 1-2 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності.

Вирішуючи спір, встановивши належним чином фактичні обставини справи та дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що відсутні правові підстави для задоволення вимог позивачів про залишення (надання) у їх користування земельної ділянки площею 117 кв. м, що розташована між садибами № АДРЕСА_1, оскільки питання щодо надання у користування позивачам вказаної земельної ділянки відноситься до повноважень Житомирської міської ради, а доказів того, що позивачі звертались до міської ради для вирішення спірного земельного питання суду надано не було.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявників з висновками суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, правові підстави для скасування рішення суду апеляційного інстанції відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 25 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
В.О. Кузнєцов
М.І. Наумчук