Єдиний унікальний номер 235/751/15-ц Номер провадження 22-ц/775/798/2015
Єдиний унікальний номер 235/751/15-ц
Номер провадження 22-ц/775/798/2015
Категорія 55 Головуючий у 1 інстанції Величко О.В.
Доповідач Корчиста О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

09 грудня 2015 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Корчистої О.І.

суддів: Курило В.П., Кішкіної І.В.

за участі секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 серпня 2015 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської Ради, Управління Держземагентства в ОСОБА_2 районі Донецької області, Управління Державтоінспекції ГУМВС України в Донецькій області про визнання права власності в порядку спадкування,

встановив:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 міської Ради, Управління Держземагентства в ОСОБА_2 районі Донецької області, Управління Державтоінспекції ГУМВС України в Донецькій області про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що він є сином ОСОБА_3, який помер 15 серпня 2013 року. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді ? частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в м. Красноармійську Донецької області по вулиці Луначарського, 191, земельної ділянки площею 0,0967 га, яка розташована по вул. Луначарського, 191 у м. Красноармійську, житлового будинку № 37 в надвірними спорудами, розташованого в м. Красноармійську Донецької області по вулиці Маликова, 37 та транспортних засобів. Також вказував, що в шестимісячний строк він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але у вчиненні нотаріальної дії йому було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Просив визнати за ним право власності на вищезазначене майно в порядку спадкування за законом, яке залишилось після смерті батька ОСОБА_3, який помер 15 серпня 2013 року.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер 15 серпня 2013 року, на земельну ділянку площею 0,0967 га, яка розташована по вул. Луначарського, 191 у м. Красноармійську та транспортні засоби. У задоволенні іншої частини позовних відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на незастосування судом норм матеріального права, які підлягали застосуванню, а також, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на ? частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в м. Красноармійську Донецької області по вулиці Луначарського, 191 та житлового будинку № 37 в надвірними спорудами, розташованого в м. Красноармійську Донецької області по вулиці Маликова, 37, скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити в цій частині позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам того, що спірні домоволодіння не є самочинно збудованими. Також вказував, що поза увагою суду залишились норми статей 105, 524, 549 ЦК УРСР 1963 року та стаття 1269 ЦК України, а також положення п.п. 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності, доводи викладені в апеляційній скарзі підтримали та просили її задовольнити.

Представники відповідачів ОСОБА_2 міської Ради, Управління Держземагентства в ОСОБА_2 районі Донецької області, Управління Державтоінспекції ГУМВС України в Донецькій області в судове засідання апеляційного суду не зявились, повідомлялись належним чином про час та місце розгляду справи.

Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, що не зявились, оскільки відповідно до вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, апеляційний суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із розясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом на ? частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в м. Красноармійську Донецької області по вулиці Луначарського, 191 та житлового будинку № 37 в надвірними спорудами, розташованого в м. Красноармійську Донецької області по вулиці Маликова, 37, то апеляційним судом перевіряється законність та обґрунтованість судового рішення лише в цій частині.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3, який 15 серпня 2013 року помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-НО № 716061 ( а.с. 7, 8).

Також, судом першої інстанції встановлено, що після його смерті відкрилась спадщина у вигляді ? частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в м. Красноармійську Донецької області по вулиці Луначарського, 191, житлового будинку № 37 в надвірними спорудами, розташованого в м. Красноармійську Донецької області по вулиці Маликова, 37 та транспортних засобів.

Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що житловий будинок №191 по вул. Луначарського, в м. Красноармійську побудований спадкодавцем у 2013 році самовільно без відповідного дозволу, а в житловому будинку, розташованому по вул. Маликова, 37 в м. Красноармійську, ОСОБА_3 самовільно без відповідного дозволу будинок переобладнано, здійснено прибудову, що підтверджується технічними паспортами на житлові будинки, копії яких наявні в матеріалах справи та не заперечувалось позивачем в судовому засіданні.

Також, судом першої інстанції встановлено, що Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23 грудня 2014 року позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на імя спадкодавця ОСОБА_3, як того вимагають норми «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в МЮ України 22 лютого 2012 року № 282/20595 ( а. с. 40).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності в порядку спадкування на ? частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в м. Красноармійську Донецької області по вулиці Луначарського, 191 та житлового будинку № 37 в надвірними спорудами, розташованого в м. Красноармійську Донецької області по вулиці Маликова, 37, суд першої інстанції керувався нормами Цивільного Кодексу України та виходив з того, що будівництво та переобладнання вищезазначених обєктів нерухомості було здійснено спадкодавцем без відповідних дозволів, тобто всупереч нормам законодавства, а тому, на самочинно збудовані та переобладнані обєкти нерухомості спадкодавець не набув права власності та у звязку з цим воно не входить до складу спадщини.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального права за наступних підстав.

Оскільки спадщина у вигляді спірних будинків відкрилась після 01 січня 2004 року, самочинне будівництво та переобладнання спадкодавцем за життя було здійснено також після 01 січня 2004 року, тому, як вірно було встановлено судом першої інстанції, виниклі правовідносини регулюються нормами ЦК України в редакції від 01 січня 2004 року.

Доводи апеляційної скарги про незастосування норм ЦК УРСР є необґрунтованими.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 у встановленому законом порядку звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. ( а. с. 99)

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23 грудня 2014 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на імя спадкодавця ОСОБА_3 як того вимагають норми «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в МЮ України 22 лютого 2012 року № 282/20595. ( а. с. 40)

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок та інші споруди, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, то до спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Як убачається зі змісту технічного паспорту на житловий будинок №191, розташований по вул. Луначарського в м. Красноармійську, спадкодавцем у 2013 році самочинно збудований житловий будинок літ. Ж-1, прибудова літ. ж-1 та гараж літ. Е-1. (а.с. 23-25)

Зі змісту технічного паспорту на житловий будинок №37, розташований по вул. Маликова в м. Красноармійську, спадкодавцем у 2013 році самочинно здійснено прибудову до житлового будинку у 2008 році, у звязку з чим змінено загальну та житлову площу будинку. (а.с. 28-32)

Встановлено та не заперечувалось сторонами, що відповідні дозволи на здійснення будівництва та переобладнання спірних житлових будинків, передбачених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91, та інших нормативних актів, що регулюють порядок будівництва та переобладнання, спадкодавець за життя не отримував.

В експлуатацію спірні будинки не приймались.

Відповідно до ст.ст. 316, 317 ЦК України право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є обєктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Крім цього, в розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений обєкт, а й обєкт нерухомості, який виник у результаті, в тому числі, і перебудови вже існуючого обєкта, здійсненої без дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій обєкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності .

Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої об'єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо; розділ 3.4 Методичних рекомендацій № 146).

Висновки суду першої інстанції, що спірні обєкти нерухомості є самочинним будівництвом та не входять з вищенаведених підстав до складу спадщини, відповідають наявним у матеріалах справи доказам та узгоджуються з наведеними нормами матеріального права.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно надано правову оцінку наявним в матеріалах справи доказам, вірно визначено норми матеріального права, якими регулюються виниклі правовідносини та вірно їх застосовано, наведені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для скасування в цій частині рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, Апеляційний суд Донецької області,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на неї може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий О.І. Корчиста

Судді В.П Курило

ОСОБА_5