Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

за участю:

представників позивача - Васильківської Н.І., Васильківського Б.Г.

представника відповідача - Герасимчук С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві до Комунального підприємства «Київпастранс» Автобусний парк № 5 про скасування Акту розслідування нещасного випадку за формою Н-5 та Акту про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом за формою Н-1, третя особа: ОСОБА_5, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про скасування Акту розслідування нещасного випадку за формою Н-5 та Акту про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом за формою Н-1, мотивуючи свої вимоги тим, що 13.12.2013 року о 15 годині 25 хвилин з ОСОБА_5 водієм автобуса КП «Київпастранс» Автобусного парку №5 стався нещасний випадок. Наказом КП «Київпастранс» Автобусний парк № 5 від 19.12.2013 року № 314 було створено комісію для проведення розслідування нещасного випадку. В подальшому Комісією складено акти за формами Н-5 та Н-1, які затверджені 24.03.2014 року, якими визнано нещасний випадок, що стався 13.12.2013 року з ОСОБА_5 таким, що пов'язаний з виробництвом.

Вважають, що Комісія з розслідування нещасного випадку, який стався з ОСОБА_5 поверхнево та не об'єктивно провела розслідування нещасного випадку, не встановивши всіх фактів та обставин, зокрема в матеріалах розслідування наявні лише пояснення самого потерпілого. Не було жодного свідку травмування. З невідомих причин потерпілий не звертався з заявою про отримання тілесних пошкоджень, а отже немає і підтверджень того, що травма не є наслідком з'ясування особистих стосунків. Відсутній висновок компетентних органів, що підтверджує або заперечує з'ясування потерпілим особистих стосунків внаслідок чого отримана травма. Крім того потерпілий зобов'язаний негайно повідомити керівника про отримання травми, однак ОСОБА_5 керівника не повідомив про травмування і взагалі нікого не повідомляв і лише через шість днів з моменту травмування звернувся з заявою про проведення розслідування, а за листком непрацездатності до лікарні звернувся лише 17.12.2013 року.

Зазначають, що враховуючи вищевикладене, комісія приймаючи рішення посилалася лише на пояснення самого потерпілого, не з'ясовуючи обставини та причини настання нещасного випадку і дійшла помилкового висновку про те, що нещасний випадок пов'язаний з виробництвом.

Посилаються на те, що оскільки нещасний випадок з ОСОБА_5 не може бути кваліфікований як нещасний випадок пов'язаний з виробництвом, на нього не повинен складатися акт за формою Н-1.

На підставі викладеного, а також керуючись ст.ст. 3, 15, 109, 114, 118 ЦПК України звертаються з даним позовом до суду та просять скасувати Акт проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 24 березня 2014 року, що стався з ОСОБА_5 та Акт про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом за формою Н-1 від 24 березня 2014 року.

Представники позивача в судовому засіданні підтримують вимоги з вищевикладених підстав, обґрунтувавши поясненнями, просять суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позивача не визнає, обґрунтувавши запереченнями просить суд відмовити у задоволенні позову.

Третя особа - ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, причини неявки суду не відомі.

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності третьої особи, відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України.

Заслухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_5 з 02.09.2012 року прийнятий на роботу в КП «Киїпастранс» Автобусний парк № 5 за переведенням з Автобусного парку № 4 (а.с. 96, 99, 100, 103-105, 129).

19.12.2013 року ОСОБА_5 за місцем роботи, а саме до Автобусного парку № 5 КП «Київпастранс» було продано заяву в якій останній просив провести розслідування нещасного випадку, який стався з ним 13.12.2013 року приблизно о 15 год. 25 хв. на бульварі Т. Шевченка, під час роботи на маршруті № 228 «Житловий масив Виноградар - метро Університет» (а.с. 51).

Крім того, 19.12.2013 року на адресу Автобусного парку № 5 КП «Київпастранс» від Олександрівської клінічної лікарні надійшло Екстрене повідомлення про звернення потерпілого з посиланням на нещасний випадок на виробництві, згідно якого 13.12.2013 року ОСОБА_5 вдарив невідомий пасажир автобуса № 228 в результаті чого він отримав забійну рану нижньої повіки лівого ока (а.с. 52).

Як вбачається з Листа Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва № 593/5 від 20.03.2015 року, останні повідомили, що згідно з реєстрацією викликів базою даних автоматизованої інформаційно-диспетчерської системи «АІДС) «Швидка медична допомога», 13.12.2013 року о 15 год. 31 хв. було зареєстровано виклик № 1289 та здійснено виїзд бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги за адресою: м. Київ, станція метро «Університет», біля зупинки автобуса (а.с. 123).

Згідно Листа Штабу ГУ МВС України в м. Києві № 2/3-442 від 25.03.2015 року, 13.12.2013 року о 15 год. 26 хв. по спецлінії «102» до чергової частини штабу ГУ МВС України в м. Києві надійшло повідомлення, що біля станції метро «Університет» побили водія автобуса. Дане повідомлення передано оператором служби «102» для відповідного реагування до Шевченківського РУ ГУМВС України в місті Києві (зареєстровано в ЄО Шевченківського РУ за № 54548 від 13.12.2013 року) (а.с. 125).

Відповідно до Висновку дільничного інспектора міліції 4-го ВМ Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві Баланчука І.М. останнім за результатами розгляду матеріалів перевірки, які зареєстровано до ЄО за № 54548 від 13.12.2013 року, встановлено, що: «13.12.2013 року до Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві по спец лінії 102, надійшло повідомлення, за довідкою «103», лікаря Михайлівського про те, що надавалася медична допомога громадянину ОСОБА_5, 1972 року народження, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1, з діагнозом: різана рана нижньої повіки. Якого було доставлено до Олександріївської міської клінічної лікарні м. Києва у очне відділення, після надання медичної допомоги ОСОБА_5 було відпущено за місцем його мешкання. В подальшому при спілкуванні по тел. (096-807-82-56) з ОСОБА_5 останній пояснив, що вище вказану травму він отримав під час конфлікту з невідомими чоловіками. Від написання письмової заяви та проходження судово-медичної експертизи останній в категоричній формі відмовився, та претензій ні до кого не має. З метою встановлення обставин події було відвідано місце проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1, але під час неодноразових дзвінків та стуків у двері до квартири ніхто не відчинив, тому додатково опитати останнього не виявилось можливим. В результаті проведення заходів, встановити свідків чи очевидців будь-яких протиправних дій та грубого порушення громадського порядку не виявилось можливим…...» (а.с. 136).

Згідно п.п. 10, 14 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого Постановою КМ України від 30.11.2011 року, № 1232, роботодавець, одержавши повідомлення про нещасний випадок (крім випадків, передбачених пунктом 37 цього Порядку), зобов'язаний, зокрема протягом доби утворити комісію у складі не менш як три особи та організувати проведення розслідування.

Комісія зобов'язана протягом трьох робочих днів з моменту її утворення: обстежити місце настання нещасного випадку, одержати письмові пояснення потерпілого, якщо це можливо, опитати осіб - свідків нещасного випадку та причетних до нього осіб; визначити відповідність умов праці та її безпеки вимогам законодавства про охорону праці; з'ясувати обставини і причини настання нещасного випадку; вивчити первинну медичну документацію (журнал реєстрації травматологічного пункту лікувально-профілактичного закладу, звернення потерпілого до медичного пункту або медико-санітарної частини підприємства, амбулаторну картку та історію хвороби потерпілого, документацію відділу кадрів, відділу (служби) охорони праці тощо); визначити, пов'язаний чи не пов'язаний нещасний випадок з виробництвом; установити осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, а також розробити план заходів щодо запобігання подібним нещасним випадкам; скласти у п'яти примірниках акт проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 (далі - акт за формою Н-5) згідно з додатком 3 та акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1 (далі - акт за формою Н-1) згідно з додатком 4 (у разі, коли нещасний випадок визнано таким, що пов'язаний з виробництвом) і передати їх роботодавцеві для затвердження; скласти у разі виявлення гострого професійного захворювання (отруєння), пов'язаного з виробництвом, крім актів за формою Н-5 і Н-1, у шістьох примірниках картку обліку професійного захворювання (отруєння) за формою П-5 (далі - картка за формою П-5) згідно з додатком 5.

Акти за формою Н-5 і Н-1 підписуються головою та всіма членами комісії. У разі незгоди із змістом акта член комісії підписує його з відміткою про наявність окремої думки, яку викладає письмово і додає до акта за формою Н-5 як його невід'ємну частину.

Судом встановлено, що наказом директора Автобусного парку №5 КП «Київпастранс» ОСОБА_10 № 314 від 19.12.2013 року було утворено комісію про проведення розслідування нещасного випадку з водієм автоколони № 2 ОСОБА_5 (надалі - Комісія) (а.с. 53).

21.01.2014 року наказом в.о. директора Автобусного парку №5 КП «Київпастранс» ОСОБА_11 було продовжено термін розслідування нещасного випадку з водієм автоколони № 2 ОСОБА_5 до отримання всіх необхідних матеріалів та з'ясування всіх обставин та причини нещасного випадку (а.с. 55).

24.03.2014 року Комісією було складено Акт № 2 про нещасний випадок, пов'язаний із виробництвом, за Формою Н-1 та Акт проведення розслідування нещасного випадку, що стався 13.12.2013 року о 15 годині 25 хвилин, за Формою Н-5, які затверджені директором Автобусного парку № 3 КП «Київпастранс» з яких вбачається, що комісія за результатами проведеного розслідування вирішила, що нещасний випадок з водієм автоколони № 2 ОСОБА_5 стався під час виконання ним трудових обов'язків і пов'язаний з виробництвом (а.с. 4-5, 7-8).

Як вже зазначалося вище, позивач звертаючись з позовом до суду та просячи скасувати зазначені Акти Комісії посилається на те, що комісія приймаючи рішення посилалася лише на пояснення самого потерпілого, не з'ясовуючи обставини та причини настання нещасного випадку і дійшла помилкового висновку про те, що нещасний випадок пов'язаний з виробництвом.

Однак суд не може погодитись з такими твердженнями позивача виходячи з наступного.

Так згідно підпункту 16 пункту 15 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 року, № 1232, до обставин, за яких нещасний випадок визнається таким, що пов'язаний з виробництвом, і складається акт за формою Н-1 є, зокрема заподіяння тілесних ушкоджень іншою особою або вбивство потерпілого під час виконання чи у зв'язку з виконанням ним трудових (посадових) обов'язків або дій в інтересах підприємства незалежно від початку досудового розслідування, крім випадків з'ясування потерпілим та іншою особою особистих стосунків невиробничого характеру, що підтверджено висновком компетентних органів.

Судом встановлено та об'єктивно підтверджується вищезазначеними доказами, а також Дорожнім листом від 13.12.2013 року, Листом № 1639/01 від 20.12.2013 року та Висновком про ступінь тяжкості виробничої травми (а.с. 79, 95, 57), що нещасний випадок, який стався з ОСОБА_5 мав місце саме під час виконання ним трудових обов'язків, а тому суд вважає обґрунтованими висновки Комісії, що він (випадок) є таким, що пов'язаний з виробництвом.

Суд не приймає до уваги посилання позивача, як на підставу для задоволення його позову на те, що: комісією не було встановлено свідків події, ОСОБА_5 не повідомив негайно керівника про отримання травми, а також на те, що останній не звернувся до правоохоронних органів, а тому відсутній їх висновок, який би підтверджував або спростовував з'ясування ним особистих стосунків внаслідок чого ним була отримана травма, оскільки чинне законодавство України не пов'язує із не вчиненням вказаних дій як наслідок скасування Актів за Формами Н-1, Н-5.

Більш того, суд проаналізувавши норми Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві в сукупності з іншим чинним законодавством України, приходить до висновку, що звернення особи до правоохоронних органів є правом особи, а не обов'язком і відсутність висновку даних органів за результатами розгляду події в якому б підтверджувалося або спростовувалось з'ясування потерпілим (працівником) особистих стосунків з іншою особою внаслідок чого ним була отримана травма, не може бути підставою для відмови у визнанні нещасного випадку таким, що пов'язаний з виробництвом та складанні Акту за Формою Н-1, а є навпаки підставою для його складання виходячи з приписів підпункту 16 пункту 15 вказаного Порядку.

Обставини ж, за яких нещасні випадки не визнаються такими, що пов'язані з виробництвом, визначенні в п. 16 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, однак їх наявності позивачем не доведено та судом не встановлено.

Статті 15-16 ЦК України визначають, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 30.11.2011 року за № 1232,керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 79, 88, 208, 209, 213-215, 217- 218, 223 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві до Комунального підприємства «Київпастранс» Автобусний парк № 5 про скасування Акту розслідування нещасного випадку за формою Н-5 та Акту про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом за формою Н-1, третя особа: ОСОБА_5 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Декаленко