ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5617/15-ц
Провадження № 2/210/2265/15
У Х В А Л А

іменем України

"02" грудня 2015 р.

Суддя Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_2, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_3 до Фізичної особи-підприємець ОСОБА_4 про захист прав споживачів, розірвання договору, зобовязання вчинити певні дії, стягнення пені та моральної шкоди -

В с т а н о в и в:

Позивач звернулася з позовом до ОСОБА_4 про захист прав споживачів, розірвання договору, зобовязання вчинити певні дії, стягнення пені та моральної шкоди.

Ознайомившись із змістом позовної заяви та додатками до неї, суд прийшов до переконання, що позовна заява не відповідає вимогам статті 119 Цивільного процесуального кодексу України з урахуванням наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Як вбачається з позовної заяви, позивач об'єднав в одній позовній заяві кілька вимог, кожна з яких є самостійним обєктом сплати судового збору.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч.2 ст. 79 ЦПК України).

З урахуванням ставок визначених Законом України «Про судовий збір» зі змінами, судовий збір справляється у розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати 487,20 грн. за подання позовної заяви немайнового характеру фізичною особою; 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати 487,20 грн. та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати 6090,00 грн. за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою; а також за подання до суду позовної заяви про відшкодування моральної шкоди 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати 1218,00 грн..

До матеріалів справи не надано документу, що посвідчує сплату судового збору. При цьому, позивач у позовній заяві посилається на положення Закону України Про захист прав споживачів як на підставу для звільнення від сплати судового збору.

Проте, з такими доводами позивача не можна погодитись, виходячи з наступного.

Право на відшкодування моральної шкоди, завданої споживачу, передбачено п. 5 ч. 1 ст. 4 та ст. 16 Закону N 1023-XII (в редакції Закону від 19 травня 2011 р. N 3390-VI), згідно з якою шкода, завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відшкодовується відповідно до закону.

17 вересня 2011 р. набув чинності Закон від 19 травня 2011 р. N 3390-VI Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції (далі - Закон N 3390-VI), яким установлено порядок відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, які є рухомим майном. Порядок відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, які є нерухомим майном, а також шкоди, завданої внаслідок недоліків робіт і послуг, регулюється нормами ЦК (статті 1209 - 1211).

У Законі N 3390-VI надано визначення понять шкода (ст. 1) і дефектна продукція (ст. 5), чим усунуто раніше існуючу прогалину, оскільки ні Закон N 1023-XII, ні інші нормативні акти не містили тлумачення дефектної продукції і чим саме дефектна продукція відрізнялась від продукції неналежної якості.

Отже, відповідно до цього Закону шкода - це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект.

Право вимагати відшкодування завданої шкоди визнається за потерпілим - споживачем або користувачем, якому завдано шкоду внаслідок дефекту в продукції, і не залежить від того, чи перебував потерпілий із виробником (виконавцем, продавцем) у договірних відносинах. При цьому на потерпілого покладається обов'язок довести наявність шкоди; наявність дефекту в продукції; наявність причинно-наслідкового зв'язку між дефектом у продукції та завданою шкодою.

З 01 вересня 2015 року із ст. 5 Закону України «Про судовий збір» виключено таку пільгову категорію позивачів, які звільняються від сплати судового збору як споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав. Закон України Про судовий збір є спеціальним законом, яким визначаються правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору та містить вичерпний перелік пільг щодо сплати судового збору.

Таким чином, при подачі позовної заяви, позивачем не сплачено судовий збір за вимоги майнового, немайнового характеру та за вимогу про відшкодування моральної шкоди. Підстав для звільнення позивача від сплати судового збору з позовної заяви не вбачається.

Судовий збір слід сплати на р/р 0020, Код банку отримувача (МФО) 805012, отримувач коштів УДКС України у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, код отримувача 38032510, код класифікації доходів бюджету 22030001.

Частиною 1 статті 121 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

На підставі викладеного і керуючись ст. 119-121 ЦПК України, ст. 4 ЗУ «Про судовий збір»,-

П о с т а н о в и в :

Позовну заяву ОСОБА_3 до Фізичної особи-підприємець ОСОБА_4 про захист прав споживачів, розірвання договору, зобовязання вчинити певні дії, стягнення пені та моральної шкоди - залишити без руху.

Роз'яснити позивачеві, що зазначені в ухвалі недоліки ним можуть бути усунені протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Якщо у встановлений строк виявлені недоліки не будуть усунуті, заява буде вважатись неподаною та повернута позивачу.

Ухвала може бути оскаржена щодо недотримання правил підсудності та визначення розміру судового збору шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого рогу. В іншій частині ухвала остаточна і апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя: О. В. Чайкіна