Справа № 182/7551/14-ц
Провадження № 2/0182/203/2015
18.03.2015 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого-судді Кобеляцької-Шаховал І.О.
за участю секретаря Скоробогатової А.О.
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма „Весна", треті особи: Управління Держземагентства у Нікопольському районі Дніпропетровської області та Дніпропетровський регіональний філіал Центру державного земельного кадастру про визнання договору оренди землі недійсним, суд -
- договором оренди землі № 204 від 27.03.2008 року, укладеним між ОСОБА_14 та ТОВ „Агрофірма „Весна", в якому підшито 2 редакції одного і того ж договору, а саме перша і друга сторінки в різних редакціях;
- договором оренди землі № 49 від 27.03.2008 року, укладеним між ОСОБА_15 та ТОВ „Агрофірма „Весна", в двох різних редакціях. Один договір, який дійсно підписувався Орендодавцем і другий перероблений;
- договором оренди землі № 79 від 27.03.2008 року, укладеним між ОСОБА_16 та ТОВ „Агрофірма „Весна", який вона за своєю заявою отримала у жовтні 2010 року від агрофірми, до реєстрації відділом Держкомзему у Нікопольському районі, який вона дійсно підписувала і в зазначеній редакції позивачі теж підписували договір оренди землі і який було перероблено перед реєстрацією у відділі Держкомзему у Нікопольському районі.
Зазначені факти говорять про те, що всі договори оренди землі з ТОВ „Агрофірма „Весна", які були підписані 27 березня 2008 року, не відповідали вимогам діючого законодавства України і для проходження їх реєстрації перша та друга сторінки були перероблені і підшиті замість підписаних, без відома позивачів та до договорів додано додатки. Таким чином, відповідач самоправно, без відома позивачів, замінив перший та другий аркуш оспорюваного договору, допустив його фальсифікацію, порушивши при цьому встановлену законом процедуру його зміни. А тому позивачам не було відомо про те, які умови викладені на замінених аркушах договорів оренди землі і своєї волі на погодження цих умов вони не виявляли. Відповідно до положень ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За змістом ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Частиною 1 статті 14 Закону України „Про оренду землі" передбачено, що договір оренди укладається у письмовій формі. Статтею 18 зазначеного Закону встановлено, що договір оренди землі набуває чинності після його державної реєстрації. Згідно з ч.1 ст.15 Закону України "Про оренду землі" в редакції, що діяла на час визнання цих договорів укладеними (Закон України від 16 вересня 2008 року № 509-VI про внесення змін набрав чинності 14 жовтня 2008 року), істотними умовами договору оренди землі є зокрема умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Частиною другою вказаної статті передбачено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, а також порушення вимог ст.4-6, 11,17,19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним, відповідно до закону. В спірних договорах відсутні умови договору як передача в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельних ділянок, які визначені законом як істотні умови договору оренди землі, що є підставою для визнання їх недійсними за приписами ч.2 ст.15 Закону України „Про оренду землі". Спірні правовідносини урегульовані нормою матеріального права - положеннями ст.15 Закону України „Про оренду землі", яка є спеціальною при вирішенні питання визначення істотних умов та передбачає правові наслідки відсутності останніх в договорах оренди земельних ділянок. При цьому норма даної статті не регулює, які саме умови застави або внесення до статутного фонду мають визначити сторони, а зобов'язує сторони договору визначитися з наявністю такого права та при його наявності з умовами таких дій. Відповідно до ст.572, 590, 591 ЦК України, в силу застави заставодержатель має право у разі невиконання заставодавцем зобов'язання, забезпеченого заставою, отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, в результаті чого припиняється право власності на земельну ділянку. Внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки означає передачу цього права такій юридичній особі. Відповідно до ст.190 ЦК України, майнове право відноситься до категорії майна як об'єкту цивільних прав. Майно, передане як внесок до статутного фонду господарського товариства, є його власністю (ст.85 ГК України). Приписами п.14 розділу Перехідних положень Земельного Кодексу, якими передбачено заборону внесення права на земельну частку (пай) до статутних капіталів господарських товариств до набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель, не визначений строк дії такої заборони, тому не виключено, що вказані закони можуть бути прийняті та набрати чинності і в період строку дії спірних договорів. Таким чином, відсутність даної істотної умови в договорі оренди землі порушує майнові права позивачів, суперечать волевиявленню позивачів щодо обсягу наданих орендарю прав, які, підписуючи оспорювані договори, не планували укладати договір, що передбачає розпорядження з можливістю переходу права власності на належну їм земельну ділянку, а мали намір укласти договір щодо надання права користування земельними ділянками, що в свою чергу може мати негативні наслідки для їх власників. Тому порушені права власників земельних ділянок - орендодавців можливо відновити шляхом визнання недійсними оспорюваних правочинів. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 ЦК України. При цьому положення ст.203, 215 ЦК України як підстава для визнання договору недійсним у зв'язку з порушенням норм закону, мають застосовуватись з обов'язковим зазначенням конкретної норми законодавчого акту, який було порушено при укладенні договору. Оскільки оскаржувані договори оренди не містять такої істотної умови як передача в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельних ділянок - істотної умови, передбаченої нормою ч.1 ст.15 Закону України „Про оренду землі", у зв'язку з чим були порушені майнові права позивачів, вони підлягають визнанню їх недійсними, згідно приписів ч.2 ст.15 цього Закону. Відповідно до ч.4 ст.15 Закону України „Про оренду землі", невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди. В порушення вищезазначеної норми Закону до договорів не додано плану або схеми земельної ділянки, акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), тобто відсутня інформація про об'єкт оренди, яка дозволяє ідентифікувати предмет даного договору. Земельна ділянка як об'єкт оренди землі, згідно зі ст.3 Закону України „Про оренду землі", повинна мати установлені межі, певне місце розташування й визначені щодо неї права. Таким чином, в договорах відсутня істотна умова, визначена ст.15 Закону України „Про оренду землі" - об'єкт оренди. Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Частиною 1 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Частиною другою статті 15 Закону України „Про оренду землі" встановлено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Відсутність у договорах оренди землі від 27.03.2008 року істотної умови - об'єкт оренди, є підставою для визнання такого договору недійсним в силу положень ч.2 ст.15 Закону України „Про оренду землі". За таких обставин позивачі звернулись до суду і просять визнати недійсними договори оренди землі, що укладені позивачами 27 березня 2008 року з ТОВ „Агрофірма „Весна".
В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги своїх довірителів підтримала в повному обсязі і просила задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, причини його неявки суду невідомі. Суд, з'ясувавши думку інших учасників процесу, вважає за можливе слухати справу у порядку ст.224 ЦПК України.
Заслухавши представника позивачів, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст.20 Закону України „Про оренду землі", укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права у відповідності до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та обтяжень.
Всі вищезазначені договори оренди землі позивачів було укладено 27.03.2008 року. За умовами договору оренди позивачі передали ТОВ „Агрофірма „Весна" в оренду свої земельні ділянки на строк в 5 років. З зазначеного часу, а саме підписання договорів оренди землі, Орендар прийняв земельну ділянку. Всі три екземпляри договорів оренди після підписання були в Орендатора для здійснення ним реєстрації зазначених договорів. Позивачі отримали свої екземпляри тільки рік назад і дізналися про те, що зазначені договори, згідно із законом, є укладеними з моменту їх реєстрації у Відділі Держкомзему у Нікопольському районі Дніпропетровської області 15.07.2011 року. Укладення оспорюваних договорів оренди земельних паїв та їх передача за актом приймання - передачі відбулись в один і той самий час - у 2008 році. І з зазначеного часу відповідач прийняв орендовану землю та сплачував орендну платню. За таких обставин позивачі об'єктивно вважали, що укладені договори оренди від 27.03.2008 року будуть діяти п'ять років, а саме до 27.03.2013 року. Дані строки відповідали їх внутрішньому волевиявленню. Але у зв'язку з відсутністю державної реєстрації до 2011 року зазначених договорів, а саме три роки, за вини відповідача, строк дії змістився до 2016 року, на що позивачі не розраховували, не погоджувались та на таку зміну договору своєї волі не висловлювали.
Згідно п.2 ч.1 ст.15 Закону України „Про оренду землі", строк дії договору оренди землі є його істотною умовою.
В судовому засіданні встановлено, що укладення оспорюваних договорів оренди земельних паїв та їх передача за актами приймання - передачі сталися в один і той самий час - у 2008 році. Акти прийому - передачі земельних паїв було підписано без вказівки дати їх складання (а.с.31, 45, 59, 74, 85, 101, 115, 132, 143, 164), що само по собі є незаконним.
При таких обставинах суд погоджується з доводами позивачів та їх представника про те, що позивачі об'єктивно вважали, що укладені ними договори оренди від 27.03.2008 року будуть діяти п'ять років, до 27.03.2013 року. Дані строки відповідали внутрішньому волевиявленню позивачів. Але у зв'язку з відсутністю державної реєстрацією до 2011 року цих договорів відповідачем строк їх дії змістився до 2016 року, на що позивачі не розраховували, не погоджувались та на таку зміну договору своєї волі не висловлювали. Така ситуація склалась через те, що позивачі були введені відповідачем у оману стосовно істотної умови договорів оренди землі - строку їх дії.
За змістом ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна зі сторін правочину умисно ввела іншу сторону у оману відносно обставин, що мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.
В судовому засіданні встановлено, що своїми умисними діями, а саме: укладенням договорів оренди земельних ділянок та їх прийомом - передачею в один і той самий рік - 2008 року, навмисно без вказівки дати прийому - передачі, відповідач увів позивачів в оману, оскільки за змістом укладеного договорів та актів прийому - передачі орендованих земельних ділянок могли статися лише після їх державної реєстрації. Отже, позивачі, вважаючи, що укладені ними договори зареєстрований у встановленому законом порядку, об'єктивно розраховували на те, що строк їх дії закінчиться у 2013 році. Насправді ж цей строк спливає в 2016 року, оскільки договори оренди земельних ділянок були зареєстровані у встановленому законом порядку в 2011 році. Про цю обставину позивачам на момент укладення оспорюваних договорів не було і не могло бути відомо. Суд також вважає, що у даному випадку має місце і помилка стосовно істотної умови договорів, яка об'єктивно сталася через введення відповідачем позивачів у оману. А тому оспорювані договори оренди земельних ділянок є недійсними ще й з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.229 ЦК України. Крім того, суд вважає, що укладені між сторонами договори оренди земельних ділянок є фіктивними, оскільки наявні всі очевидні ознаки заміни першого аркушу договорів (різний кегль шрифту, міжстроковий інтервал, сліди розриву прошивки договору та доданого до нього пакету документів). Також суд звертає особливу увагу на грубе порушення законності з боку відповідача, оскільки між першими та другими аркушами оспорюваних договорів розривається зміст фрази, оскільки на перших аркушах починається одне, а на других - зовсім інше речення. Таким чином, відповідач самоправно, без відома позивачів, замінив перші аркуші оспорюваних договорів, допустив їх фальсифікацію, порушивши при цьому встановлену законом процедуру їх зміни. А тому позивачам не було відомо про те, які умови викладені на замінених аркушах договорів і своєї волі на погодження цих умов не виявляли. З цих підстав суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивачів про визнання недійсними та розірвання оспорюваних ними договорів оренди земельних ділянок.
У зв'язку з розірванням вказаних договорів через визнання їх недійсними, позивачам в силу ст.211, 212 ЗК України підлягають поверненню належні їм земельні паї у стані, що існував до укладення цих договорів, тобто до 27.03.2008 року.
Також суд вважає, що на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачами та підтверджені матеріалами справи судові витрати на їх користь.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.10, 11, 14, 15, 60, 88, 212, 213-215, 218, 224, 227, 228 ЦПК України, суд -
Позов задовольнити в повному обсязі.
Визнати недійсним договір оренди землі № 470 від 27.03.2008 року,
Стягнути з Товариства з Обмеженою Відповідальністю „Агрофірма „Весна" судовий збір на користь ОСОБА_2 243 грн. 60 коп., ОСОБА_3 243 грн. 60 коп., ОСОБА_4 243 грн. 60 коп., ОСОБА_5 243 грн. 60 коп., ОСОБА_6 243 грн. 60 коп., ОСОБА_7 243 грн. 60 коп., ОСОБА_8 243 грн. 60 коп., ОСОБА_9 243 грн. 60 коп., ОСОБА_10 243 грн. 60 коп. та ОСОБА_11 243 грн. 60 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана ним протягом 10 днів з моменту отримання ним копії заочного рішення.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з моменту його проголошення через Нікопольський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, можуть оскаржити рішення суду у такий самий строк з моменту отримання його копії.
Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал