Справа № 2/679/91/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 року Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі:

головуючого -судді Савіцького Л.П.,

при секретарі -Сопронюк Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нетішині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення, -

ВСТАНОВИВ:

що ОСОБА_3, діючи в інтересах ОСОБА_1, звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2, в якому просить виселити сина останньої з належної їй на праві приватної власності квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла, посилаючись на систематичне порушення ним правил соціалістичного співжиття. В підтвердження протиправної поведінки ОСОБА_2 зазначає, що відповідач з 2001 року ніде не працює, в період з 2009 року по 2014 рік викрав з квартири матері речі на загальну суму 88 000 грн., в утриманні будинку та прибудинкової території, ремонті квартири, оплаті послуг за електроенергію, водопостачання та водовідведення участі не бере, чим завдає позивачці матеріальних збитків та перешкоджає їй користуватися квартирою. Такі дії ОСОБА_2 змушують ОСОБА_1 заробляти кошти для придбання необхідних речей для проживання у квартирі за кордоном.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підримав заявлені ним в інтересах ОСОБА_1 позовні вимоги та наполягав на виселенні відповідача з належного останній житла в порядку ст. 116 ЖК України.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши доводи представника позивачки, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Це ж положення закріплено в ст. 9 ЖК України, згідно якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачці ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1.

В останній згідно даних Нетішинського МС УДМС в Хмельницькій області зареєстрований відповідач ОСОБА_2, який вселився туди як член її сім'ї на правах сина та набув права користування цим житловим приміщенням.

Згідно з вимогами ст.157 ЖК України члена сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Як визначено ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, член його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови N 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Сторона позивача, ставлячи вимогу про виселення відповідача, безспірних письмових доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 систематично порушує правила співжиття та до нього у зв'язку з цим застосовані заходи запобігання і громадського впливу з боку відповідних органів, які виявилися безрезультатними, суду не надаєла. В той час, як систематичність застосування таких заходів та їх безрезультатність, виходячи з наведених вище норм закону, є обов'язковою умовою виселення особи в порядку ч.1ст.116 ЖК України.

Разом з тим, за даними Нетішинського МВ УМВС України, ОСОБА_2 жодного разу учасником події, яка б була зареєстрована в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинення кримінальних правопорушень та інших подій не був, до адміністративної відповідальності не притягувався, про що в матеріалах справи наявне повідомлення № 898 від 30.01.2015 року.

Посилання позивачки на те, що відповідач тривалий час не працює, викрав речі з квартири позивачки та не сплачує за користування комунальними послугами, у зв'язку з чим підлягає виселенню, також є безпідставні і не мають правового значення для вирішення даного спору.

Таким чином суд вважає, що представник позивача в судовому засіданні не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу заявлених вимог, не надавши суду відповідних доказів щодо предмету позову, тому в позові слід відмовити за його недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 9, 116, 157 ЖК України, ст.ст. 10, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Хмельницької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий