РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/8488/15-ц

пр. № 2/759/4153/15

04 грудня 2015 року Святошинський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Коваль О.А. при секретарі Ярмощук К.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб РУ ГУ МВС України в Святошинському районі м. Києва, Органи опіки та піклування Святошинсьткої у м. Києві державної адміністрації про визнання такими, що втратили право користування квартирою та усунення перешкод у здійснені права власності шляхом зняття з реєстраційного обліку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування житлом разом із своєю неповнолітньою дочкою ОСОБА_3, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 та зобов»язання Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб РУ ГУ МВС України в Святошинському районі м. Києва знятти таких осіб з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Обгрунтовуючи вимоги тим, що квартира АДРЕСА_1 є неприватизованою, згідно ордеру за № 286753 була надана його батькові на сім»ю із чотирьох осіб, а саме: ОСОБА_5 ( його батько), який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, ОСОБА_6 (його матір), ОСОБА_4 ( його брат) та на нього самого ОСОБА_1.

ОСОБА_4 перебуваючи у шлюбі із відповідачем ОСОБА_2, від якого у них народилася донька ОСОБА_3, зареєтрував у вказаній квартирі відповідачку та дитину, в якій ті разом деякий час проживали. Проте, влітку 2008 року, після розлучення із своїм чоловіком, відповідачка ОСОБА_2 повідомивши інших мешканців квартири про свій переїзд до м. Полтави де живуть її батьки та бабуся, виїхала з неї разом із неповнолітньою донькою ОСОБА_3 саме до м. Полтави за адресою АДРЕСА_3, забравши із спірної квартири всі свої речі та речі дитини. Наразі відповідачка працює в м. Полтава, а дитина ходить до школи в м. Полтава, з огляду а, що такі більше ніж шість місяців без поважних на те причин в квартирі АДРЕСА_1 не проживають, комунальні послуги не сплачують, утриманням квартири не займаються, а тому на думку позивача є такими, що втратили право на користування нею.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. Суду пояснив, що в спірній квартирі зараз проживають він, його матір ОСОБА_6, та брат ОСОБА_4, а відповідачка ОСОБА_2 разом із неповнолітньою донькою ОСОБА_3 не проживають в ній з 2008 року, за комунальні послуги не сплачують, утриманням квартири не займаються та взагалі долею такої не інтересуються. Зазначив позивач і те, що відповідачка разом із його плимінницею фактично проживають з 2008 року в АДРЕСА_3 разом із своєю бабусею в двокімнатній квартирі. Зазначив позивач і те, що відповідачка окрім цього і працює в м.Полтава, донька ОСОБА_3 з 2011 року ходить до Полтавської школи № 26.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги свого довірителя також підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, додавши до пояснень позивача те, що відповідачка ніколи не намагалася за ці роко, коли поїхала в м.Полтаву до своїх родичів, проживати в спірній кваритирі АДРЕСА_1, ніколи та ніхто їй перешкод в цьому не чинив, остання самостійно з власної волі виїхала з квартири та в ній не проживає з 2008 року, забравши всі свої особисті речі та речі дитини. Пояснила і те, що згідно наданих нею суду документів дійсно вбачається, що відповідачка разом з дитиною проживає в м.Полтава, дитина навчається в місцевій школі, там же користуються послугами дільничого педіатра, що разом із довідкою ЖЕЖ № 7 від 16.07.2015 року та листом Святошинського райуправління від 19.08.2015 року вказує на існування законних та обгрунтованих підстав для визнання відповідачки разом з її неповнолітньою донькою такими, що втратили право користуватися вище вказаною квартирою.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання жодного разу не з»явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила, 11.09.2015 року до суду направила свої письмові заперечення на позов, згідно яких просить у задоволенні позову відмовити, з підстав направлення до Святошинського районного суду м.Києва позову про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та їх з донькою вселення, а саме в квартиру АДРЕСА_1, зазначаючи і те, що надана стороною позивача довідка за № 107 від 08.04.2015 року виклиє сумнів, оскільки така була завірена нотаріусом раніше, а ніж та видана директором ПСНВК № 26, зазначаючи і те, що саме після смерті її свекра ОСОБА_5 її відносини погіршилися, постали суперечки щодо користування спірною квартирою, саме тому донька ОСОБА_3 з 01.09.2015 року вимушена була піти до школи в м.Полтава. Вказала в таких поясненнях і те, що її та її дочку до вказаної квартири не допускають, в ній жити не дозволяють.

Третя особа ОСОБА_4, у судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, письмово просив розглядати вказану справу без його участі, проти позову не заперечує, викладені в ній обставини підтверджує.

Відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб РУ ГУ МВС України в Святошинському районі м. Києва, у судове засідання явку свого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, Орган опіки та піклування Святошинсьткої у м. Києві державної адміністрації також у судове засідання явку свого представника не забезпечив, письмово просив розглядати справу без участі такого, постановивши рішення в інтересах дитини.

У зв»язку з вище вказаним, враховуючи передбачені ЦПК України строки розгляду справи та враховуючи, що відповідачка і треті особи про розгляд справи повідомлялися неодноразово, відповідачка направила свої письмові заперечення, суд вважає за можливе розглядати справу по суті без участі не з»явившихся у судове засідання учасників процесу, згідно наданих суду доказів. Заслухавши пояснення позивача та його представника, свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи: роз»ясніє особам, які беруть участь у справі, їх права та обов»язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч.1ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не можу грунтуватися на припущеннях.

Згідно діючих норм ЦПК України суд обмежений в своїх правах щодо самостійного збирання доказів, тому такі і мають надаватися сторонами провадження, лише за відсутності можливості їх отримати стороною, суд за відповідною заявою може їх забезпечити, з огляду на, що суд вимушений розглядати справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих суду доказів.

У судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_1 не приватизована, згідно ордеру за № 286753 виданого 14.08.1976 року Київською місько радою була надана ОСОБА_5 на сім»ю із чотирьох осіб, а саме: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_1.

Із довідки форми № 3 КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» від 30.01.2015 року за № 162 вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_5, який згідно наданого свідоцтва про смерть помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, третя особа ОСОБА_4 з 20.04.1995 року, позивач ОСОБА_1 з 05.10.1993 року та відповідачка ОСОБА_2 з 10.02.2000 року, ОСОБА_3 з 28.04.2005 року, яка згідно наданої довідки відділу реєстрації актів цивільного стану Святошинського РУЮ м.Києва є донькою відповідачки та третьої особи ОСОБА_4.

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано згідно рішення Святошинського районного суду м.Києва від 05.12.2006 року, копія якого також міститься в матеріалах цієї справи.

Згідно наданих стороною позивача доказів вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 та її неповнолітня донька ОСОБА_3 в спірній квартирі не проживають більше шести місяців, без поважних на те причин, що підтверджується Довідкою Полтавського спеціалізованого навчально-виховного комплексу № 26 від 08.04.2015 року за № 107, листом Святошинського РУ ГУ МВС України в м.Києві від 11.08.2015 року за № 36, довідкою Житлово-експлуатаційної дільниці № 7 від 16.07.2015 року за № 400, відповіддю на судовий запит Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 м.Полтава» від 11.11.2015 року за № 01-11/1378, показами свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7

Так, із Довідки Полтавського спеціалізованого навчально-виховного комплексу № 26 від 08.04.2015 року за № 107 вбачається, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається в четвертому класі вказаного закладу, який знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. Комсомольська, 20, а до першого класу ОСОБА_3 вступила 01.09.2011 року, тоді як відповідачка в своїх письмових поясненнях вказує на те, що дитина вимушена була зустрічати перше вересня 2015 року у Полтавській школі після смерті свекра у 2014 році, коли згідно вказаної довідки дитина відвідує вказану школу з 2011 року, тобто ще за довго до смерті ОСОБА_5.

Щодо посилань відповідачки в тіх же письмових поясненнях на сумнівність такої довідки з підстав, що така була завірена нотаріусом раніше, а ніж та видана директором ПСНВК № 26, то такі є необгрунтованими та надуманими, оскільки така довідка нотаріусом не завірялася, тоді як на ній міститься підпис директора та мокра печатка вказаного закладу, що є допустимим та належним доказом у розумінні ЦПК України.

Згідно листа Святошинського РУ ГУ МВС України в м.Києві від 11.08.2015 року за № 36 вбачається, що в ході зробленої ними перевірки інформаційної бази даних ПС «Армор» Святошинського райуправління в період з 2010-2015 років відсутня інформація про звернення до Святошинського РУ ГУ МВС України в м.Києві гр. ОСОБА_2 щодо перешкоджання їй у користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Згідно довідки Житлово-експлуатаційної дільниці № 7 від 16.07.2015 року за № 400 вбачається, що за період з 01.03.2015 року по час видачі такої довідки письмових звернень від гр. ОСОБА_2 на мешканців квартири АДРЕСА_1 про випадки створення їй перешкод у користуванні зазначеною квартирою та житлових конфліктів не надходило.

У рішені суду про розлучення відповідачки ОСОБА_2 з ОСОБА_4 також зазначено, що ОСОБА_2звернулася до суду з позовом, в якому просить шлюб з відповідачем розірвати, посилаючись на те, що серед іншого з листопада 2005 року вони проживають окремо, тощо.

Згідно відповіді на судовий запит Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3 м.Полтава» від 11.11.2015 року за № 01-11/1378 вбачається, що ОСОБА_3 17.07.2015 року, 18.07.2015 року зверталася на амбулаторний прийом до дільничого педіатра АЗПСМ № 7, що в м.Полтава з приводу отримання довідки про стан здоров»я, для оздоровленнята відпочинку в оздоровчому таборі, при співбесіді з мамою за адресою: АДРЕСА_3 було отримано інформацію від гр. ОСОБА_2, що на теперішній час в цій квартирі проживає бабуся, адресу проживання дитини мати назвати відмовилася.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 суду пояснили наступне.

Свідок ОСОБА_6 під присягою пояснила, що вона є матір»ю позивача, відповідач її колишня невістка, яка з 2008 року в квартирі АДРЕСА_1 не проживає за власним прийнятим рішенням та виключно за своїм бажанням. Пояснила і те, що вона-свідок живе в цій квартирі з 2009 року і по тепер, а тому достеменно знає, що в зазанченій квартирі речей відповідачки та дитини не має, така в ній не проживає, нею не цікавиться, за комунальні послуги не сплачує, іншим утриманням не займається, жодного разу, після того як виїхала, до квартири не приїздила, вселятися в неї не намагалася, та таких перешкод у цьому їй та дитині ніхто не чинив. Пояснила свідок і те, що їх вся сім»я знає, що ОСОБА_2 разом з дитиною ОСОБА_3 проживають в квартирі, яка належить її бабусі, а саме за адресою: АДРЕСА_3, що батьки відповідачки також мають житло та проживають окремо, що відповідачка в м. Полтава працює, а дитина навчається.

Свідок ОСОБА_7 під присягою пояснила, що добре знає свідка ОСОБА_6 та всю її сім»ю, оскільки вони довгий час разом працюють, часто буває в неї вдома в гостях, зокрема і в квартирі АДРЕСА_1, в якій жодного разу за всі останні сім років не бачила, а ні її колишньої невістки ОСОБА_2, а ні дитини, жодних їх речей в цій квартирі також не має, дитячих також. На роботі і не тільки вона із свідком ОСОБА_6 спілкується з приводу різних тарифів по сплату комунальних платежів тощо, звіряють їх, обговорюють питання субсидії, з чого знає, що за квартиру АДРЕСА_1 платить тільки свідок ОСОБА_6

Отже, з огляду на вказані вище письмові докази, свідчення свідків, встановлено, що ОСОБА_2 та її неповнолітня донька ОСОБА_3 в спірній квартирі не проживають більше шести місяців, без поважних на те причин, комунальні послуги не сплачують, іншим утриманням майна не займаються, фактично проживають у місті Полтава, що також підверджується і отриманням всієї судової кориспонденції за адресою: АДРЕСА_3.

Згідно ст.ст. 71, 72 ЖК Української РСР право користування житловою площею за наймачем зберігається протягом шести місяців. Якщо особа відсутня по місцю реєстрації без поважних причин більше вказаного терміну, вона може бути визнана судом такою, що втратила користування жилим приміщенням.

Оскільки, зібраними у справі доказами підтверджується факт відсутності відповідача та її неповнолітньої дитини за зареєстрованим місцем проживання понад шість місяців без поважних причин, тому позовні вимоги в частині визнання такими, що втратили право користування спірною квартирою підлягають задоволенню.

Щодо інших заперечень відповідача, які та виклала в письмовому вигляді, то слід зазначити, що такі так і не знайшли свого підтвердження в доказах.

Так, відповідач вказувала, що направила до Святошинського районного суду м.Києва позов про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та їх з донькою вселення в спірну квартиру, тоді як згідно інформації суду (довідка станом на 02.11.2015 рік та довідка станом на 16.11.2015 рік) такого позову до суду не надходило.

Також відповідачка вказує на погіршення відносин, суперечки щодо користування спірною квартирою, проте не вказує з ким такі відносини погіршилися та хто конкретно чиннить перешкоди в користуванні спірною квартирою та яким чином, якими доказами це підтверджується, що оцінюється судом віповідним чином, з урахуванням того, що доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Щодо вимоги позивача про усунення перешкод у здійснені права власності шляхом зняття відповідача разом з неповнолітньою дитиною з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки спору між позивачем та відділом у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Святошинського РУГУ МВС України в м. Києві, яка заявлена третьою особою, щодо зняття відповідача та дитини з реєстрації ще не виникло, а визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» передбачає і зняття його з реєстрації за вказаною адресою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 71, 72 ЖК Української РСР, ст.ст. 3, 11, 57-61,64, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 з неповнолітньою дочкою ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

В решті позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, третіх осіб, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду м.Києва через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя