Справа № 127/2421/15-ц Провадження № 22-ц/772/3502/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 48 Доповідач Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Сопруна В.В.,

суддів: Матківської М.В., Марчук В.С.,

при секретарі: Сніжко О.А.,

за участю: позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, представника третьої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_6,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року, ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 06.10.2007 року між сторонами був зареєстрований шлюб. У шлюбі народився син ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом із позивачем. З моменту народження сина сімейне життя поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, починаючи з грудня 2014 року. В період шлюбу в лютому 2011 року сторони придбали в кредит легковий автомобіль марки MITSUBISHI, моделі LANCER 1,5 AT, типу - легковий седан-В, 2010 року випуску, чорного кольору. Кредит за вказаний автомобіль повністю сплачений за спільні кошти. Також в період шлюбу за спільні кошти сторони придбали стіл більярдний «Мрія» вартістю 4630,10грн., кухонний стіл вартістю 4000 грн. На даний час вказані речі перебувають у відповідача, сплатити грошову компенсацію за них відповідач відмовляється.

З урахуванням збільшених позовних вимог ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію в розмірі 2315,05грн., що становить 1/2 вартості більярдного столу «Мрія», грошову компенсацію в розмірі 2000грн., що становить 1/2 вартості кухонного столу та грошову компенсацію в розмірі 67600,80грн., що становить 1/2 вартості легкового автомобіля марки MITSUBISHI, моделі LANCER 1,5 AT, типу - легковий седан-В, 2010 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) JMBSRCY2ABU001573, а також судові витрати по справі.

07.07.2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_2, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя.

Просив суд провести розподіл спільно нажитого майна та визнати за ним право власності на майно загальною вартістю 18490грн. За ОСОБА_2 визнати право власності на майно на загальну суму 14 985,70грн.. Різницю в сумі 1752,15грн. стягнути з нього. Одночасно просив визнати особистою приватною власністю автомобіль марки MITSUBISHI, моделі LANCER 1,5 AT, типу - легковий седан-В, 2010 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) JMBSRCY2ABU001573, оскільки борг за кредитним договором на суму 128 800 грн. був повністю сплачений матір'ю ОСОБА_5

Ухвалою суду від 07.07.2015 року зустрічний позов ОСОБА_3 об'єднано в одне провадження з первісним позовом.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 листопада 2015 року первісний позов ОСОБА_2 та зустрічний позов ОСОБА_3 задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 4315 гривень, що становить 1/2 частину вартості більярдного столу «Мрія» та 1/2 частину вартості кухонного столу. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Визнано за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на автомобіль марки MITSUBISHI, моделі LANCER 1,5 AT, типу - легковий седан-В, 2010 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) JMBSRCY2ABU001573, державний номерний знак НОМЕР_1, більярдний стіл «Мрія» та кухонний стіл. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Судові витрати залишено за сторонами.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 листопада 2015 року змінити в частині відмови позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача грошову компенсацію в розмірі 67600,80грн., що становить 1/2 вартості легкового автомобіля марки MITSUBISHI, моделі LANCER 1,5 AT. В задоволені зустрічного позову просила відмовити повністю. Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь витрати по оплаті судового збору в розмірі 1584,57 грн., витрати по оплаті автотоварознавчої експертизи в розмір 492 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційним судом оскаржуване рішення в інших частинах не перевіряється.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішенням, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Визнаючи за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на автомобіль марки MITSUBISHI- LANCER, суд першої інстанції виходив з того, що кошти на погашення кредиту за автомобіль виконала особисто третя особа - мати ОСОБА_5 в інтересах сина ОСОБА_3, а тому зазначений автомобіль є особистою приватною власністю останнього.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Судом встановлено, що 06.10.2007 року зареєстровано шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-АМ №042719 (т.1 а.с.5).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.03.2015 року шлюб між сторонами розірвано (т.1 а.с.72-73).

Згідно кредитного договору №09001 від 16 лютого 2011 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «Астра Банк», ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 128 800,00 грн. на придбання автомобіля марки MITSUBISHI, моделі LANCER 1,5 AT, типу - легковий седан-В, 2010 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) JMBSRCY2ABU001573 (т.1 а.с.149-151).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що борг за кредитним договором № 09001 укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ «Астра Банк» на суму 128 800,00 грн. було повністю сплачено третьою особою без самостійних вимог ОСОБА_5 15 листопада 2013 року. В якості доказів про наявність грошових коштів представником третьої особи було надано суду договори купівлі-продажу в 2007-2008 роках, двох квартир та земельної ділянки з будинком садового типу (т.1а.с.157,158,160,161,164-166).

Проте з такими висновками погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Доказів, які спростовували б презумпцію спільності майна та доводили існування обставин, передбачених ст. 57 СК України, відповідач не надав.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За змістом ст. 65 СК України дружина та чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за боргами.

У разі поділу майна за ст.70 СК України, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як роз'яснено у п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям (Правова позиція висловлена ВСУ справа №6-2333цс15 від 25.11.2015 року).

Спірний автомобіль придбано відповідачем у власність під час шлюбу сторін, а тому право на неї у рівних частках набули, як відповідач так і позивач. Наявність боргових зобов`язань, які виникли у період шлюбу з позивачем, у тому числі і стосовно вказаного автомобіля, на правовий режим спірного автомобіля як спільного майна подружжя не впливає.

Висновок міського суд, що ОСОБА_3 не мав змоги виконувати кредитні зобов'язання по кредитному договору на придбання автомобіля спростовується тим, що з довідки Вінницької об'єднаної ДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області №31982/к/02-28-17-05 від 06.11.2015 року вбачається, що ОСОБА_3 здійснював підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування, дохід за 2010 рік складає 108672 грн., за 2011 рік 122642 грн., за 2012 рік 149045 грн., за 2013 рік 152050 грн., за 2014 рік 171050 грн. (т.2 а.с.1).

Крім того, як вбачається з квитанцій, погашення кредиту здійснювалось ОСОБА_3, а не його матір'ю ОСОБА_5 (т.1 а.с.207-227).

Таким чином, поза увагою суду залишилася та обставина, що кредит надавався банком одному з подружжя для придбання спірного автомобіля та використаний на придбання спірного автомобіля в інтересах сім'ї, борг за кредитним договором погашений у 2013 році, у жодному з правочинів не зазначено, що це майно є особистою власністю відповідача, отже, спірний автомобіль є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому відповідно до ст. ст. 69, 70 СК України підлягає поділу між подружжям в рівних частинах.

Посилання суду першої інстанції на договори купівлі-продажу в 2007-2008 роках, двох квартир та земельної ділянки з будинком садового типу безпідставні, оскільки зазначені докази не доводять факт сплати третьою особою заборгованості за автомобіль, зокрема як встановлено оплату здійснював саме відповідач.

Законодавцем презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі, і обов'язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладений на того з подружжя, хто на цьому наполягає.

За таких обставин висновки міського суду про те, що спірний автомобіль придбаний за особисті кошти ОСОБА_5 в інтересах сина ОСОБА_3, тому в силу вимог ст. 57 СК України є об'єктом особистої приватної власності останнього, ґрунтуються на припущеннях.

Згідно висновку автотоварознавчої експертизи з визначення ринкової вартості транспортного засобу від 17.06.2015 року №405/15-21 проведеної ВВ КНДІСЕ, вбачається, що дійсна ринкова вартість автомобіля Міцубісі Ланцер 1.5 АТ, номер кузова НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2010 року виготовлення на червень 2015 року складає 135201,60 гривень (т.1 а.с.46-54).

Відповідно до п.24 та абз. 2 п. 30 постанови пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами те, що позивачем надавалась згода на відчуження цінної речі - автомобіля, що таке відчуження було здійснено в інтересах сім'ї, а кошти передані позивачу, тому з ОСОБА_3 слід стягнути на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 1/2 вартості легкового автомобіля марки MITSUBISHI, моделі LANCER 1,5 AT в розмірі 67600,80 грн.

Крім того, визнаючи за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на оспорюваний автомобіль, суд першої інстанції не звернув уваги, що на час постановлення рішення автомобіль було, 16.01.2015 року, зареєстровано на третю особу ОСОБА_5 і на даний час знаходиться у її власності, що підтверджується довідкою-рахунку (т.1 а.с.153), яка сторонами в судовому порядку не оскаржується.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів, приходить до висновку, що рішення суду в частині визнання за ОСОБА_3 права особистої приватної власності на автомобіль марки MITSUBISHI, моделі LANCER 1,5 AT, типу - легковий седан-В, 2010 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) JMBSRCY2ABU001573, державний номерний знак НОМЕР_1 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у цій частині позовних вимог.

Судові витрати понесені позивачем підлягають стягненню з відповідача, виходячи з наступного:

За змістом ст.. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно п.4 ч.3 ст.. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать також витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз.

Ч. 1,5 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається, судом призначалась автотоварознавча експертиза, за проведення якої ОСОБА_2 сплатила 492 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.365170798.1 (т.1 а.с.44), а тому витрати по оплаті експертизи в розмір 492 грн. слід стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2

Відповідно до ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У пп. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84,88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

В матеріалах справи міститься: договір про надання правової допомоги від 15.01.2015 року; ордер серія ВН №009201 на надання правової допомоги ОСОБА_8 ОСОБА_2; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_8 (т.1 а.с.32-34); квитанція №15/01-4 від 15.01.2015 року, згідно якої ОСОБА_8 отримав від ОСОБА_2 5000 грн. за надання їй правової допомоги; розрахунок до договору №15/01-4 від 15.01.2015 року про надання правової допомоги (т.2 а.с.14,15).

За таких обставин, колегія суддів, приходить до висновку, що документально підтверджені витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн., слід стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2

У відповідності до ч.1,5 ст.. 88 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в розмір 1584,57 грн., з яких: 719,16 грн. витрат по оплаті судового збору за подання позовної заяви (т.1 а.с.1, 65); 121,80 грн. витрат по оплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову (т.1 а.с.22) та 743,61 грн. витрат по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги (т.2 а.с.25).

Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що прийняте судом першої інстанції рішення, ухвалено з неповним з»ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового чи зміни рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 листопада 2015 року в частині визнання за ОСОБА_3 права особистої приватної власності на автомобіль марки MITSUBISHI, моделі LANCER 1,5 AT, типу - легковий седан-В, 2010 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) JMBSRCY2ABU001573, державний номерний знак НОМЕР_1 скасувати та ухвалити нове рішення:

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 67600 (шістдесят сім тисяч шістсот) гривень 80 копійок, що становить 1/2 вартості легкового автомобіля марки MITSUBISHI, моделі LANCER 1,5 AT, типу - легковий седан-В, 2010 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) JMBSRCY2ABU001573, державний номерний знак НОМЕР_1, 492 (чотириста дев'яносто дві) гривні витрат по оплаті за проведення автотоварознавчої експертизи, 5000 (п'ять тисяч) гривень витрат на правову допомогу, 1584 (одну тисячу п'ятсот вісімдесят чотири) гривні 57 копійок витрат по оплаті судового збору, а всього 74677 (сімдесят чотири тисячі шістсот сімдесят сім) гривень 37 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис ОСОБА_9

Судді: підписи ОСОБА_10

ОСОБА_11

З оригіналом вірно: ОСОБА_9