Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 328/3104/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Погрібна О.М.
№22-ц/778/5784/15Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Стрелець Л.Г., Каракуші К.В.

при секретарі Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 08 вересня 2015 року у справі за позовом Комунального підприємства «Токмак теплоенергія» (надалі КП «Токмак теплоенергія») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги

ВСТАНОВИЛА:

КП «Токмак теплоенергія», як виконавець в силу рішення Токмацької міської Ради від 31.06.2013 року № 151, на підставі договору про відступлення права вимоги від 31.05.2013 року, укладеного із ТОВ «Токмак теплоенергія» та норм чинного законодавства, звернулось до суду із вищезазначеним позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за особовим рахунком 05011008 по оплаті наданих відповідачу послуг з централізованого опалення у квартиру останнього № 8 в будинку №11 по вул. Пролетарська в м. Токмак Запорізької області станом на 31.07.2015 року в сумі 12 105,79 грн., 2 951,59 грн., інфляційних втрат, 275,63 грн. 3 % річних, від сплати яких відповідач у добровільному порядку на користь позивача ухиляється, а також понесені судові витрати у вигляді судового збору 243,60 грн.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 08 вересня 2015 року позов КП «Токмак теплоенергія» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КП «Токмак теплоенергія» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.04.2011 року по 31.07.2015 року в розмірі основного боргу 8 559,60 грн., інфляційних втрат 2 951,59 грн., трьох відсотків річних 275,63 грн., а всього 11 786,82 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КП «Токмак теплоенергія» судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с.54-57) просила рішення суду першої інстанції скасувати (фактично в частині задоволення позову позивача) та ухвалити нове рішення, яким відмовити КП «Токмак теплоенергія» у стягненні заборгованості за житло-комунальні послуги в повному обсязі.

03 грудня 2015 року позивач КП «Токмак теплоенергія» подало апеляційному суду письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі (а.с.74-76).

У судове засідання 03 грудня 2015 року належним чином повідомлені про час та місце розгляду цієї справи апеляційним судом (а.с.70-71) всі особи, які беруть участь у цій справі, не зявились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Відповідач ОСОБА_2 про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістила.

Позивач КП «Токмак теплоенергія» подало апеляційному суду через канцелярію заяву (а.с.72-73), в якій просило провести розгляд цієї справи апеляційним судом без участі його представника.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів визнала неповажною причини неявки у дане судове засідання відповідача ОСОБА_2 та на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю всіх осіб, які беруть участь у цій справі.

В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі частково, керувався ст.ст. 10-11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доказаності позовних вимог позивача у цій справі в частині їх задоволення.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 118 ЦПК України позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу (якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості), може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що у березні 2014 року КП «Токмак теплоенергія» зверталось до Токмацького районного суду Запорізької області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за теплову енергію з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних.

Однак, ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 06 березня 2014 року у прийнятті цієї заяви КП «Токмак теплоенергія» було відмовлено, оскільки вбачався спір про право.

Також судом першої інстанції було правильно, що відповідач ОСОБА_2 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.25) та є споживачем житлово-комунальних послуг в розумінні ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон).

Одним з видів житлово-комунальних послуг є централізоване опалення, що визначено ст. 13 Закону.

31 травня 2013 року між ТОВ «Токмак теплоенергія» та КП «Токмак теплоенергія» Токмацької міської ради був укладений договір про відступлення права вимоги (а.с.13-17).

Відповідно до п. 1.1 цього договору ТОВ «Токмак теплоенергія» (первісний кредитор) передав КП «Токмак теплоенергія» (новий кредитор), а КП «Токмак теплоенергія» прийняв право вимоги боргу, що належало ТОВ «Токмак теплоенергія», і став кредитором за договорами «Про надання послуг з централізованого опалення», договорами «Про постачання теплової енергії в гарячій воді», договорами «Про закупівлю послуг з постачання теплової енергії за державні кошти», які укладені між ТОВ «Токмак теплоенергія» та фізичними особами, приватними підприємцями, юридичними особами, які є споживачами теплової енергії.

Відповідно до п. 1.2 вказаного вище договору КП «Токмак теплоенергія» одержав право (замість первісного кредитора) вимагати від боржників належного виконання всіх зобов'язань за договорами «Про надання послуг з централізованого опалення», договорами «Про постачання теплової енергії в гарячій воді», договорами «Про закупівлю послуг з постачання теплової енергії за державні кошти».

Відповідно до п. 1.3 зазначеного договору, крім передачі прав вимоги оплати за спожиту теплову енергію до КП «Токмак теплоенергія» перейшло права вимоги стягнення всіх штрафних санкцій, інфляційних витрат та відсотків, пов'язаних з невиконанням або неналежним виконанням боржником своїх зобов'язань за укладеними з ТОВ «Токмак теплоенергія» договорами.

Відповідно до п. 1.4 договору передача прав на вимогу оформлено актом прийому-передачі, який є невід'ємною частиною договору (а.с.14).

Відповідно до додатку № 3 (список заборгованості населення станом на 01.06.2013 року) до акту прийому - передачі договору про відступлення права вимоги від 31.05.2013 року, заборгованість ОСОБА_2 за особовим рахунком 05011008, яка передана КП «Токмак теплоенергія», становить 7582,96 грн. (а.с.16).

Станом на час звернення КП "Токмак теплоенергія" до суду першої інстанції з позовом про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення борг відповідача становив 12105, 79 грн. (в тому числі 7582,96 грн. а.с.5).

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» повноваження щодо визначення виконавця житлово-комунальних послуг належать органам місцевого самоврядування.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що рішенням Токмацької міської Ради від 31.06.2013 року № 151 «Про визначення КП «Токмак теплоенергія» Токмацької міської ради виконавцем послуг з централізованого опалення» КП «Токмак теплоенергія» визначено виконавцем житлово-комунальних послуг з надання послуг з централізованого опалення (а.с.9).

16.08.2013 року національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг прийнятті рішення про видачу КП "Токмак теплоенергія" ліцензій з виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадеційних або поновлювальних джерел енергії); транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами; постачання теплової енергії.

Тобто, підприємством безпосередньо розпочато діяльність з вироблення транспортування та постачання теплової енергії вже після отримання відповідних ліцензій.

Між сторонами виникли фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з централізованого опалення.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

У відповідності до положень ст. 20 зазначеного вище Закону споживач зобов'язаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

КП «Токмак теплоенергія» неодноразово зверталось до відповідача - споживача послуг з централізованого опалення з проханням укласти договір про надання послуг з централізованого опалення, шляхом друкування оголошень у засобах масової інформації, що підтверджується доданими копіями оголошень в газеті «Наше місто Токмак» (а.с.33-34), розміщенням інформаційних листів на дошках під'їздів та шляхом залишення запрошення у поштовому ящику (а.с.31-32), однак відповідач відповідного договору не уклала.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» одним з основних обов'язків споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Відповідно до ст. 13 ЗУ "Про теплопостачання" до повноважень органів місцевого самоврядування належить встановлення для відповідної територіальної громади в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на теплову енергію, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності, крім тарифів на теплову енергію, що виробляється на установках комбінованого виробництва теплової і електричної енергії.

Рішенням виконавчого комітету Токмацької міської ради № 151 від 31.05.2013 року визначено з 01.06.2013 року виконавцем послуг з централізованого опалення на території міста Токмак КП «Токмак теплоенергія» (а.с.9).

П. 2 вказаного рішення з 01.06.2013 року дозволено КП «Токмак теплоенергія» до затвердження нових тарифів користуватися тарифами на послуги з централізованого опалення затвердженими рішенням виконавчого комітету Токмацької міської ради Запорізької області від 27.12.2010 року №404 (а.с12).

Вказаним рішенням виконавчого комітету Токмацької міської ради не встановлено тариф, а лише дозволено до затвердження нових тарифів КП «Токмак теплоенергія» користуватися тарифами попереднього виконавця послуг.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 17.10.2014 року (а.с. 8) тільки було встановлено тарифи на послуги з централізованого опалення для КП «Токмак теплоенергія», які почали діяти з 01.12.2014 року.

Ст. 20 Закону визначено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги.

Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630 розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що свої зобов'язання щодо надання житлово-комунальних послуг з централізованого опалення позивач виконує в повному обсязі, однак, відповідач дані послуги не оплачує у встановлені законом строки. У зв'язку з чим, утворилась заборгованість відповідача перед позивачем по оплаті житлово-комунальних послуг з централізованого опалення за період з 01.01.2009 року по 31.07.2015 року, яка складає 12105,79 грн.(розрахунок позивача а.с.5).

Позивач звертався до ОСОБА_2 з попередженням про необхідність погасити заборгованість до 30.07.2015 року (а.с.18), однак зазначене попередження було залишено відповідачем без уваги.

Заперечення відповідача ОСОБА_2 щодо того, що квартира останньої з 05 травня 2011 року відключена від мереж централізованого теплопостачання, відповідач фактично вказаними послугами не користується, а тому і не повинна за них сплачувати, суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги, виходячи з наступного.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20, ч.1-2 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання затверджено наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4.

Зазначеним Порядком встановлено, що для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП. У заяві про відключення від мереж ЦО і ГВП власник (власники) будинку зазначає причини відключення. До заяви додається копія протоколу загальних зборів мешканців будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від мереж ЦО і ГВП та прийняття рішення про влаштування у будинку системи індивідуального або автономного опалення. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку.

Комісія розглядає надані документи лише за наявності затвердженої органом місцевого самоврядування в установленому порядку оптимізованої схеми перспективного розвитку систем теплопостачання населеного пункту та у відповідності до неї. Комісія, після вивчення наданих власником (власниками) документів, у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж ЦО і ГВП, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації. рішення Комісії оформляється протоколом, витяг з якого у десятиденний строк надається заявникові. При позитивному рішенні Комісії заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання повинен відповідати вимогам чинних нормативних документів. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з ЦО і ГВП та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи. По закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Для виконання робіт з підготовки внутрішньобудинкових мереж ЦО і ГВП до опалювального сезону після відключення приміщення від мереж його власник, наймач (орендар) зобов'язаний надавати представнику виконавця послуг з ЦО і ГВП можливість доступу до транзитних трубопроводів відповідно до порядку їх технічного огляду, установленого Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Держжитлокомунгоспу України від 17 травня 2005 № 76.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитись від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджено центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Пунктами 25, 26 цих Правил передбачено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води регламентується Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, і здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання»схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки, державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Порядком установлено, що для вирішення питання відключення споживача від мережі центрального опалення він повинен звернутися до міжвідомчої комісії (далі - Комісія) для розгляду питань щодо відключення споживачів від мережі з відповідною письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляється протоколом. Відключення приміщень від внутрішньо будинкової мережі виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченню робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого опалення.

Таким чином, єдиною підставою для зняття споживача з реєстраційного обліку і припинення відповідних нарахувань є акт про відключення, який має бути затверджений відповідною Комісією, а при відсутності зазначеного акта, відключення від системи централізованого опалення без дотримання відповідної процедури є самовільним.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України по справах №6-95 цс-12 та №6-96цс від 26.09.2012 року, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для застосування всіма судами загальної юрисдикції.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що 05 травня 2011 року було складено акт про відключення квартири відповідача від внутрішньо будинкових мереж ЦО і ГВП (а.с.25), однак цей акт не був затверджений відповідно до вимог закону.

Так, згідно акта від 06.05.2011 року комісією КП «Контакт» була обстежена квартира АДРЕСА_1. В результаті обстеження було встановлено, що опалювальні прилади в кількості 5 шт. несанкціоновано відключені від центрального теплопостачання Резан Токмак без дозвільних документів. Стояки відєднанні металевими трубами за допомогою зварки, не порушуючи діаметри труб, без гідравлічних випробувань (а.с.43).

Згідно із поясненнями відповідачки, вона зверталась до Токмацької міської ради запорізької області (а.с.39-41) та їй було відмовлено у наданні дозволу на відключення від мережі централізованої системи опалення. Вона не обладнала квартиру системою автономного теплопостачання (а.с.36-37).

При вищевикладених обставинах, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи і зібрані у справі докази, суд першої інстанції правильно встановив, те, що квартира відповідача була відключена від централізованої системи теплопостачання без дотримання процедури, встановленої вищевказаним Порядком, а тому є самовільним і таким, що не звільняє її від обов'язку зі сплати за послуги з теплопостачання, що централізовано надавалися позивачем у багатоквартирний житловий будинок, в якому розташована ця квартира відповідача.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вважав обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги.

Єдиним підтвердженням порушення умов надання послуг є акт-претензія споживача. Однак жодного звернення відповідача щодо складання акту-претензії від відповідача не надходило.

Відповідно ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій.

Разом з тим, відповідно до частин 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

За матеріалами справи позивач мав дізнатися про невнесення відповідачем послуг з теплопостачання наступного місяця після невнесення такої плати.

Але, зважаючи на той факт, що позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг за період, що перевищує встановлений строк позовної давності, суд першої інстанції правильно вважав за необхідне взяти до уваги заяву відповідача ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності (а.с.30) та стягнути заборгованість за останні три роки.

При цьому, за положеннями ст.ст. 253, 256, 257 ЦК України загальна позовна давність, у межах якої особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідач припинила вносити плату з 01 січня 2009 року, з відповідним позовом до суду позивач звернувся 19 серпня 2015 року (а.с.2).

Однак, до пред'явлення вимог про стягнення заборгованості в порядку позовного провадження позивач у березні 2014 року звертався до суду із заявою про видачу судового наказу (а.с.7), що є підставою для переривання перебігу позовної давності, відповідно до ч.2 ст. 264 ЦК України.

Таким чином, заборгованість не може бути стягнута після закінчення строку позовної давності, тому суд першої інстанції правильно вважав, що період, за який слід стягнути заборгованість, повинен обраховуватись з часу звернення до суду із заявою про видачу судового наказу, тобто з 01.04.2011 року, відповідно, заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у цій справі станом на 31.07.2015 року становить 8559,60 грн. (розрахунок: за 2011 рік 1153,55 грн. + за 2012 рік 2019,72 грн. + за 2013 рік 1979,35 грн. + за 2014 рік 1876,45 грн. + за 2015 рік 1530,53 грн., а.с.4).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Відповідно до правової позиції, що викладена судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 20.06.2012 року по справі № 6-68цс12, яка в силу ст.360-7 ЦПУ України є обов'язковою для застосування судами України, закріплена в п.10 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч.2 ст.625 ЦК України.

Застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п.3 ч.1 ст.96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Тому, суд першої інстанції правильно вважав також необхідним стягнути з відповідача на користь позивача індекс інфляції за час прострочення в розмірі 2951,59 грн., а також три проценти річних від простроченої суми в розмірі 275,63 грн., які позивач просить стягнути у своїй позовній заяві.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача, висловлену нею у запереченнях проти позову позивача у цій справі та яку вона вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч. 1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав належну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення відповідача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_2 не надала суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень на позов позивача в частині його задоволення.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

При вищевикладених обставинах, доводи апелянта не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Також суд першої інстанції з додержанням вимог ст. 88 ЦПК України вирішив питання про розподіл судових витрат між сторонами у цій справі.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови апелянту відповідачу ОСОБА_2 у задоволенні її апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок позивача КП «Токмак теплоенергія» судових витрат у вигляді судового збору (а.с.64), понесеного нею при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 08 вересня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1ОСОБА_3ОСОБА_4