АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Желепа О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А., Рубан С.М.

при секретарі Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Госнаб» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Товариства з обмеженою відповідальністю «Госнаб» про скасування наказу та визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідачів ГУЖЗ ВО КМР (КМДА), ТзОВ «Госнаб» про скасування наказу та визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру.

Крім того, подала заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на спірну квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1

Заяву обґрунтовувала тим, що оскільки наразі оскаржується дійсність договору купівлі-продажу цієї квартири, є всі підстави вважати, що така квартира може бути відчужена відповідачем іншій особі, у зв'язку з чим виконати позитивне рішення суду та відновити порушені права позивача стане неможливим.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.09.2015 року задоволено клопотання позивача про забезпечення позову в даній справі.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Копію ухвали суду направлено до ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві для виконання.

Не погодившись з такою ухвалою суду, представник ТзОВ «Госнаб» подав апеляційну скаргу в якій просив її скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволені заяви про забезпечення позову відмовити.

В скарзі посилалися на те, що ухвала є незаконною і такою, що постановлена з порушенням норм процесуального законодавства. Квартира № 75 не належить відповідачам на праві власності. TзOB «Госнаб» лише мало намір зареєструвати право власності на спірну квартиру, яка не належить і відповідачу-1 - Головному управлінню житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), оскільки не є державною або комунальною власністю. Отже, такий вид забезпечення позову як накладення арешту на майно - квартиру № 75, що не є власністю відповідачів по справі, порушує норми процесуального права.

В судовому засіданні представники ТОВ «ГОСНАБ» доводи скарги підтримали.

Позивачка до апеляційного суду не з'явилась, про розгляд справи повідомлена 26 жовтня 2015 року, що підтверджується зворотним повідомленням.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., осіб, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав .

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Згідно ч. 3 ст. 152 види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що характер майна на яке позивач просить накласти арешт, характер заявлених позовних вимог, заява позивача є обґрунтованою.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як обставини справи які суд вважав встановленими спростовуються наявними в справі доказами, задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд не виконав вимоги передбачені ЦПК України.

Так, п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

З матеріалів справи вбачається, що квартира, на яку суд наклав арешт за мировою угодою, затвердженою Дніпровським районним судом м. Києва від 27.09.2011 року, була передана позивачу.

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення позову в порушення ст. 152 ЦПК України, не встановив у кого на праві власності перебуває спірне нерухоме майно, та не врахував, що арешт, може бути накладено лише на майно , яке належить відповідачам по справі.

Відповідачі по справі зазначають, що за ними квартира на праві власності не зареєстрована. Позивач на спростування вказаних доводів, апеляційному суду також жодних доказів не надала, а зі і змісту її заяви вбачається, що позивач вважає себе єдиним законним власником цієї квартири.

Тобто, суд в порушення вимог ст. 152 ЦПК України наклав арешт на майно, яке не належить відповідачам на праві власності.

Крім того, враховуючи зміст заявлених вимог: скасування наказу та визнання недійсним свідоцтва про право власності, колегія суддів також вважає, що обраний позивачем вид забезпечення позову є неспівмірним з заявленими вимогами, оскільки виконання рішення за заявленими позивачем вимогами є цілком можливим без вжиття заходів забезпечення у вигляді арешту.

При цьому, колегія суддів роз'яснює, що позивач не позбавлений права подати заяву про забезпечення позо в інший спосіб ніж визначений п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України.

Таким чином, суд першої інстанції не встановив обставини, які підлягали встановленню при вирішенні питання про забезпечення позову, постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам ст. 210 ЦПК України.

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду, і відповідно апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно п. 2, ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє нову ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенню було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Госнаб» задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: