У х в а л а

іменем україни

25 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кузнєцова В.О.,

Наумчука М.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» про припинення правовідношення, за касаційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» - Кошарського Олега Володимировича на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20 вересня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк») про припинення правовідношення.

На обґрунтування позову ОСОБА_2 посилався на те, що між ним та ПАТ «Сведбанк» укладено іпотечний договір від 19 грудня 2007 року № 2706/1207/88-588-Z-і, на забезпечення виконання основного зобов'язання позичальника ОСОБА_4 за кредитним договором від 19 грудня 2007 року № 2706/1207/88-588.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 (позичальник за кредитним договором).

Листом від 20 квітня 2010 року за вхідним номером банк звернувся до ОСОБА_2 з вимогою про сплату заборгованості за кредитним договором в повному обсязі.

З урахуванням положень ст. 1282 ЦК України, спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчиненні позичальником за життя.

Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

На поручителів може бути покладено відповідальність за порушення боржником обов'язку щодо виконання зобов'язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності у позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за будь-якого нового боржника, визначена, у тому числі, у договорі поруки.

Посилаючись на зазначене, позивач просив суд припинити правовідношення за іпотечним договором від 19 грудня 2007 року № 2706/1207/88-588-Z-і.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 20 вересня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 23 квітня 2014 року, позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано припиненим іпотечний договір від 19 грудня 2007 року № 2706/1207/88-588-Z-і укладений між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу і зареєстрований за № 7095.

У касаційній скарзі представник ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», як правонаступник ПАТ «Сведбанк», - Кошарський О.В. порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 19 грудня 2007 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 2706/1207/88-588, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 50 000 доларів США (а. с. 8-11).

На забезпечення виконання основного зобов'язання позичальника ОСОБА_4 за кредитним договором від 19 грудня 2007 року № 2706/1207/88-588, між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір від 19 грудня 2007 року № 2706/1207/88-588-Z-і, відповідно до умов якого позивач передав в іпотеку банку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 5-7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Про факт смерті ОСОБА_4 повідомлено відповідача (а. с. 13).

Відповідно до копії спадкової справи (а. с. 30-56) спадщину після смерті ОСОБА_4 ніхто не прийняв, заповіту за життя ОСОБА_4 не залишала (а. с. 57), претензію до нотаріальної контори подано ПАТ «Сведбанк» 29 березня 2010 року (а. с. 34).

20 квітня 2010 року відповідач направив позивачу вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором у розмірі 14 476, 01 доларів США.

Згідно з договором факторингу від 28 листопада 2012 року ТОВ «Вектор Плюс» є правонаступником ПАТ «Сведбанк» права вимоги заборгованості за кредитними договорами, у тому числі укладеного договору між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4, а також згідно з договором про відступлення прав за іпотечними договорами від 28 листопада 2012 року ТОВ «Вектор Плюс» є правонаступником ПАТ «Сведбанк» за іпотечним договором, укладеним між банком та ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Згідно із ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщину входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві та момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов'язанням.

З урахуванням положення ст. 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Згідно з ч. 1 ст. 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником.

Суди попередніх інстанцій, встановивши, що кредитний договір припинив свою дію у зв'язку зі смертю боржника, спадкоємці після смерті боржника спадщину не прийняли, з урахуванням того, що договір іпотеки є похідним від кредитного договору, відповідно до наведених норм матеріального права дійшли обґрунтованого висновку, що у такому разі договір іпотеки припинив свою дію.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає положенням ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» - Кошарського Олега Володимировича відхилити.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20 вересня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: В.О. Кузнєцов

М.І. Наумчук