Справа № 1324/2012/12
провадження №2/457/49/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2015 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі головуючої -судді Василюк Т.В.

з участю секретаря Луцької І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_8 до Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Львівської обласної ради, виконавчого комітету Трускавецької міської ради Львівської області, ОСОБА_9, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору: реєстраційна служба Трускавецького міського управління юстиції, КП ЛОР «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», служба у справах дітей Трускавецької міської ради, ОСОБА_10 про визнання незаконним та скасування рішення комісії з питань поновлення прав реабілітованих Трускавецької міської ради від 10.06.1993 року № 21 та рішення комісії з питань поновлення прав реабілітованих Львівської обласної ради від 31.05.2002 року № 44, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_8 звернулися в Трускавецький міський суд Львівської області з позовом до Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Львівської обласної ради, виконавчого комітету Трускавецької міської ради Львівської області, ОСОБА_9, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору: реєстраційна служба Трускавецького міського управління юстиції, КП ЛОР «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», служба у справах дітей Трускавецької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення комісії з питань поновлення прав реабілітованих Трускавецької міської ради від 10.06.1993 року № 21 та рішення комісії з питань поновлення прав реабілітованих Львівської обласної ради від 31.05.2002 року № 44.

Свої позовні вимоги позивачі мотивують тим, що будинок АДРЕСА_1 рішенням комісії з питань поновлення прав реабілітованих Трускавецької міської ради Львівської області від 10.06.1993 р. за № 21 було повернуто колишньому власнику ОСОБА_11. 29.06.1998 р. прокурор м. Трускавця вніс протест на рішення комісії від 10.06.1993 р. № 21, в якому зазначив, що в матеріалах справи про повернення будинків АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 не зібрано жодних доказів, чи ці будинки були націоналізовані чи конфісковані. 20.04.1999 р. рішенням комісії з питань поновлення прав реабілітованих Трускавецької міської ради № 14 протест прокурора було задоволено, а рішення від 10.06.1993 р. № 21 про повернення будинків колишньому власнику ОСОБА_11- скасовано. Влітку 2008 року мешканці будинку АДРЕСА_1 отримали повідомлення від КП «Наше місто» про те, що відповідно до рішення виконкому Трускавецької міської ради від 22 квітня 2008р. № 111 їхній будинок буде відключено від централізованого опалення, а їм пропонувалось самостійно встановити індивідуальне опалення. Під час вирішення цього питання у виконкомі Трускавецької міської ради їм стало відомо про те, що їхній будинок все ж таки повернули колишньому власнику, оскільки дію рішення комісії з питань поновлення прав реабілітованих Трускавецької міської ради від 10.06.1993 р. № 21 було відновлено рішенням комісії з питань поновлення прав реабілітованих Львівської обласної ради від 31.05.2002 р. № 44, а тому вважають, що і рішення комісії з питань поновлення прав реабілітованих Трускавецької міської ради від 10.06.1993 р. № 21, і рішення комісії з питань поновлення прав реабілітованих Львівської обласної ради від 31.05.2002 р. № 44, - ухвалені з грубим порушенням чинного законодавства.

Від відповідача - Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Львівської обласної ради надійшло заперечення в якому просить в задоволенні позову відмовити, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 до Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Львівської обласної ради про скасування рішення комісії з прав поновлення прав реабілітованих Львівської обласної ради від 31.05.2002 року № 44 є необґрунтованими та такими, що суперечать Конституції України, законам та підзаконним нормативно-правовим актам. До комісії з питань поновлення прав реабілітованих Львівської обласної ради 02.10.2001 року надійшла заява ОСОБА_14 з проханням переглянути рішення комісії Трускавецької міської ради з питань поновлення прав реабілітованих від 20.04.1999 року № 14. Комісією встановлено, що ОСОБА_14 в 1945 році було засуджено на 10 років з конфіскацією майна та згодом реабілітовано, що підтверджується довідкою про реабілітацію №13/6066-91, виданою 05.03.1992 року прокуратурою Львівської області. Рішенням Трускавецької міської комісії з питань поновлення прав реабілітованих від 10.06.1993 року № 21 ОСОБА_11 (батька заявниці) визнано власником будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2. Житловому відділу Трускавецького міськвиконкому доручено поставити ці будинки разом з мешканцями на чергу для відселення. Після повного відселення громадян, що проживають у цих будинках, зобов'язати Трускавецький ЖЕК-2 зняти їх зі свого балансу та передати в особисту власність спадкоємця ОСОБА_11. Трускавецькою нотаріальною конторою 06.12.1993 року ОСОБА_14 видано свідоцтво про право на спадщину № 2942 та свідоцтво про право особистої власності № 929 від 09.12.1993 року. Після того, як Комісія з питань поновлення прав реабілітованих Трускавецької міської ради листом від 18.11.1998 року залишила протест прокурора м. Трускавця від 29.06.1998 року на рішення комісії без задоволення, він 31.12.1998 року звернувся до Трускавецького міського суду із заявою про визнання рішення Трускавецької міської комісії від 10.06.1993 року №21 незаконним, однак суд ухвалою від 15.01.1999 року відмови у прийнятті заяви прокурора. Згодом комісія з питань поновлення прав реабілітованих Трускавецької міської ради рішенням №14 від 20.04.1999 року задовольнила згаданий вище протест прокурора м. Трускавця від 29.06.1998 року, а своє попереднє рішення № 21 від 10.06.1993 року скасувала. Відтак комісія з питань поновлення прав реабілітованих Львівської обласної ради встановила, що, скасувавши своє рішення від 10.06.1993 року № 21, комісія з питань поновлення прав реабілітованих Трускавецької міської ради, а також виконавчий комітет Трускавецької міської ради не усунули підстав, які підтверджували право власності на будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 громадянки ОСОБА_14 відповідно до статті 12 Закону України «Про власність», чинного на той час. Враховуючи долучене до заяви ОСОБА_14 свідоцтво про право на спадщину за законом, а також ухвали Трускавецького міського суду від 15.01.1999 року та 25.03.2001 року, Комісія з питань поновлення прав реабілітованих Львівської обласної ради прийняла рішення від 31.05.2002 року № 44, яким скасувала рішення комісії з питань поновлення прав реабілітованих Трускавецької міської ради від 20.04.1999 року № 14, а рішення від 10.06.1993 року № 21 підтвердила. Згідно із пунктом 5 Положення про комісії Ради народних депутатів з питань поновлення прав реабілітованих, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1993 року № 112, комісія Верховної Ради Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські комісії розглядають скарги на рішення районних, міських, районних у місті комісій та приймають за ними рішення. Відповідно до пункту 11 цього Положення, рішення комісій з питань виплати грошової компенсації, повернення будівель та іншого майна або відшкодування їх вартості можуть бути оскаржені реабілітованим (або його спадкоємцями) та іншими заінтересованими громадянами, відповідно до Комісії Верховної Ради Республіки Крим, обласної, Київської та Севастопольської міських комісій. Таким чином, вищенаведене підтверджує повноваження обласних комісій з питань поновлення прав реабілітованих скасовувати рішення комісій сільських, селищних, міських, районних, районних у місті рад.

Від представника відповідача ОСОБА_9 також надійшло заперечення, в якому він просить в задоволенні позову відмовити, оскільки не усі позивачі на законних підставах були вселені та проживають у спірному будинку, так наприклад ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були зареєстровані в квартирі № 3 по АДРЕСА_1 відповідно 22.08.2004 року та 30.04.2004 року без дозволу виконкому Трускавецької міської ради. Також комісією з питань поновлення прав реабілітованих Трускавецької міської ради було зібрано достатньо доказів про те, що спірне майно підлягає однозначному поверненню колишньому власнику, позаяк будинки АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 вибули із власності ОСОБА_11 примусово, а саме були націоналізовані чи конфісковані, або ж передані ще якимось чином під тиском та внаслідок репресій (в 1946 році дочка ОСОБА_11 - ОСОБА_14 засуджена військовим трибуналом) з боку радянської влади, про що і вказувала ОСОБА_14 у своїх зверненнях на адресу Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Трускавецької міської ради та Львівської обласної ради. Після смерті ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 його єдиним спадкоємцем за законом стала дочка ОСОБА_14, що встановлено рішенням Трускавецького міського суду від 22.11.1993 року у справі № 2-202, яке набрало законної сили, та свідоцтвом про право на спадщину від 06.12.1993 року (реєстраційний № 2942). Таким чином до моменту реабілітації ОСОБА_14 належало спадкове майно її батька - ОСОБА_11, а саме: будинки АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, і вона звернулася у встановленому законом порядку з заявою до компетентного органу - Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Трускавецької міської ради. А тому, рішення Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Трускавецької міської ради № 21 від 10.06.1993 року повністю відповідає вимогам закону та є справедливим по своїй суті. Отже, Комісія з питань поновлення прав реабілітованих Львівської обласної ради приймаючи рішення №44 від 31.05.2002 року, фактично підтвердила законність рішення Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Трускавецької міської ради № 21 від 10.06.1993 року. Тобто діяла в межах своїх повноважень. Таким чином, саме рішення Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Трускавецької міської ради № 21 від 10.06.1993 року стало правовою підставою до видачі правовстановлюючих документів на ім'я ОСОБА_14 та ОСОБА_9. Вважав, зазначену позовну заяву необґрунтованою, безпідставною, поданою з пропуском без поважних причин встановленого законом 3-х річного строку позовної давності, оскільки позивачам достовірно було відомо про рішення комісії, а відтак такою, що підлягає безумовному відхиленню.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник ОСОБА_1, ОСОБА_2- ОСОБА_16 в судовому засіданні позов підтримала, суду пояснила, що рішення комісії з питань поновлення прав реабілітованих Трускавецької міської ради від 10.06.1993 року № 21 та рішення комісії з питань поновлення прав реабілітованих Львівської обласної ради від 31.05.2002 року №44 були прийняті незаконно. Її довірителі дізнались про них в 2008 році, оскільки Трускавецька міська рада повідомила їх про те, що будинок буде від'єднано від опалення. Вважала позов підставним та просила його задовольнити.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 подали заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник ОСОБА_7 в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_8 - ОСОБА_17 в судовому засіданні позов підтримала, суду пояснила, що позивачка ОСОБА_7 в своїй квартирі проживає на законних підставах та квартплату та інші комунальні платежі сплачує у повному обсязі

Представник Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Львівської обласної ради в судове засідання не з'явився, однак надіслав суду письмове заперечення, вважав позов необґрунтованим та просив відмовити у його задоволенні.

Представник виконавчого комітету Трускавецької міської ради Львівської області Саченко О.Г. в судовому засіданні пояснила, що вимоги до виконавчого комітету Трускавецької міської ради вважає безпідставними, cтосовно інших позовних вимог то підтримує позовні вимоги позивачів.

Представник відповідача ОСОБА_9 - ОСОБА_19 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Вважає, що в задоволенні позову слід відмовити у зв'язку з пропущенням терміну позовної давності, а пояснення представників позивачів, про те що позивачі не знали, що будинок повернуто власнику не відповідають дійсності.

Представник реєстраційної служби Трускавецького міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, однак від нього надійшла заява, в якій просить справу слухати за його відсутності.

Представник служби у справах дітей Трускавецької міської ради Дятлова Л.Ю. в судовому засіданні просила при вирішенні спору врахувати інтереси неповнолітніх дітей, стосовно задоволення чи відмови в задоволенні позову поклалася на думку суду.

Третя особа ОСОБА_10 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_21 показала, що проживає по АДРЕСА_3 і ОСОБА_14 була її бабусею, а ОСОБА_11 був її прадідом. Бабуся постійно говорила їй, що будинки АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 належали її батькові ОСОБА_11 З слів бабусі їй відомо, що ОСОБА_11 ще до 1939 року сплатив заборгованість і викупив всі частки АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 будинків. Бабуся ОСОБА_14 розповідала, що в 1993 році повернули їй ці будинки, як спадкоємиці. Тоді багато повернули будинків у м.Трускавець. Вона особисто бачила, що бабуся розповідала при нагоді сусідам, зокрема і ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про те, що будинки АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 їй повернули. Ці події мали місце приблизно в 1993 році. Ніхто з сусідів не заперечував, оскільки розраховували, що їх міська рада забезпечить житлом. Пояснила також, що коли у будинку АДРЕСА_2 помер мешканець її не заселяли, а передали власнику, тому вважає, що і про ці обставини також було відомо мешканцям будинку АДРЕСА_1. Бабуся завжди хотіла, щоб у цих будинках проживали її внуки.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_22 показала, що проживає по АДРЕСА_4. ОСОБА_14 була її бабусею, а ОСОБА_11 - відповідно був її прадідом. Зі слів бабусі їй було відомо, що будинки АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 в довоєнний час належали ОСОБА_11 Згодом вказані будинки були повернуті її бабусі ОСОБА_14 Інформацію про те, що будинки їй повернуті, ОСОБА_14 перед сусідами не приховувала, а з слів бабусі відомо, що вона їм повідомила про цей факт, оскільки дуже раділа. Вона вважає, що сусіди вищевказану інформацію знали з 1993 року. Також їй відомо, що бабуся часто спілкувалась з ОСОБА_1

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_23 показала, що вона проживає в будинку АДРЕСА_5. Вона знає всіх мешканців будинку АДРЕСА_1. Вона дуже добре знала ОСОБА_14 ЇЇ чоловік виріс разом з ОСОБА_14 і теж з сім'єю був репресований, як і ОСОБА_14 Після повернення з Сибіру вони часто спілкувалися, ходили в гості одна до одної. Приблизно в 1993-1994 рр. ОСОБА_14 було повернуто будинки АДРЕСА_1, АДРЕСА_2. Їхній будинок було повернуто пізніше. Місто Трускавець є невеликим містом і мешканці будинків знали про повернення будинків ОСОБА_14, так як ця подія не приховувалась. З слів ОСОБА_14 їй відомо, що вона особисто повідомляла про повернення будинків мешканцям.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 показав, що проживає по АДРЕСА_6 з 1960 року. Він знає усіх мешканців будинку, будинок є не великим, всі один одного знають та спілкуються. Йому відомо, що в 1993 році ОСОБА_14 було повернуто будинок АДРЕСА_1. В 1993 році була комісія з Дрогобицького МБТІ та ЕО, яка проводила обмір будинку. В його присутності в 1993 році ОСОБА_14 повідомляла мешканців будинку про повернення їй будинку у власність. Окрім того, з часу повернення будинку власнику працівники ЖЕКу відмовлялись надавати послуги по обслуговуванню будинку, мотивуючи відмову тим, що будинок повернуто власнику. Також зазначив, ОСОБА_2 товаришувала та спілкувалась часто з ОСОБА_15 та ОСОБА_24

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_25 показала, що вона в дитинстві ( до 1947р.) проживала в будинку АДРЕСА_7. Прізвище її батька було ОСОБА_23. В 1947 році сім'ю ОСОБА_23 було репресовано і вивезено в Сибір. Повернулись вони тільки у 1957 році. У радянські часи усі вілли у м.Трускавці були націоналізовані. Від батьків їй було відомо, що будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 (на даний час) побудував батько ОСОБА_14 - ОСОБА_11. Вона дуже добре знала ОСОБА_14, оскільки та товаришувала з її старшою сестрою. Після повернення з Сибіру вони спілкувалися. Приблизно в 1993-1994 рр. ОСОБА_14 було повернуто будинки АДРЕСА_1, АДРЕСА_2. Ці обставини вона добре пригадує, оскільки саме в цей час їхня сім'я (ОСОБА_23) теж добивались повернення своєї хати. Вона близько не знайома з мешканцями будинків АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, в молодості знала ОСОБА_1. Вважає, що мешканці будинків знали про повернення будинків ОСОБА_14, про це їй відомо з слів ОСОБА_14, вона раділа, що повернули будинок і надіялась, що скоро відселять усіх мешканців будинків. Окрім того, зазначила, що про повернення будинку ОСОБА_14 знали всі мешканці м.Трускавець, оскільки її батько був дяком у церкві, був відомою людиною та і сама ОСОБА_14 також була відомою людиною у м. Трускавець.

Заслухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до пункту 1 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року.

Пунктом 6 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України передбачено, що правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Як правилами статті 76 ЦК УРСР, так і приписами статті 261 ЦК України визначено, що перебіг строку позовної давності виникає від дня, коли особа довідалась про порушення свого права.

Статтею 71 ЦК УРСР встановлюється загальний строк позовної давності у три роки для захисту порушеного права.

Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові (стаття 80 ЦК УРСР).

Встановлено, що позивачі по справі звернулися до суду з позовом 25.01.2010 року.

Представником відповідача надано суду незаперечні докази пропуску позивачами без поважних причин встановленого ст.ст. 71, 76 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) трьохрічного строку позовної давності, а саме:

-Комісійний акт від 21.07.1995 року щодо передачі квартири №3 по АДРЕСА_2 власнику ОСОБА_14 в особисте користування, який складено інженером ЖЕК №2 ОСОБА_26 та затверджено начальником ЖЕК №2 Монастирською А.П.

Зазначений акт є письмовим доказом того, що як мешканці будинку АДРЕСА_2, так і мешканці будинку АДРЕСА_1, який розміщений поряд, в тому числі і позивачі, достовірно знали про рішення Трускавецької міської ради за № 21 від 10.06.1993 року «Про визнання права власності на будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2», покликання на яке міститься у тексті акту.

- Заява ОСОБА_15 (сусідка позивачів, одна з кількох співпозивачів раніше) від 01.07.1994 року на ім'я Трускавецької міської адміністрації про надання дозволу на прописку в квартиру АДРЕСА_8 її чоловіка, у якій ОСОБА_15 власноручно покликається, як на підставу прописки, на той факт, що «дім в якому вона проживає віддано власнику», а «паспортний стіл може вирішити питання прописки згідно розпорядження міської адміністрації».

Зазначена заява є письмовим доказом того, що ОСОБА_15 уже станом на 01.07.1994 року достовірно знала про рішення Трускавецької міської ради за № 21 від 10.06.1993 року «Про визнання права власності на будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2», згідно п.5 якого паспортний стіл Трускавецького МВВС зобов'язано до повного відселення сторонніх осіб із будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 прописку громадян у ці будинки проводити лише з дозволу Трускавецького міськвиконкому.

- Розпорядження Трускавецького міськвиконкому № 15-р від 01.09.1994 року «Про прописку ОСОБА_15 в АДРЕСА_8», яке видано саме на виконання п.5 рішення Трускавецької міської ради за №21 від 10.06.1993 року «Про визнання права власності на будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2» щодо зобов'язання паспортного столу Трускавецького МВВС до повного відселення сторонніх осіб із будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 прописку громадян у ці будинки проводити лише з дозволу Трускавецького міськвиконкому.

При цьому, при дачі пояснень позивачка ОСОБА_2 заявляла, що вона та ОСОБА_15 вона часто спілкувалась. А тому не викликає будь-яких сумнівів те, що ОСОБА_15 розповідала ОСОБА_2 про рішення Трускавецької міської ради за № 21 від 10.06.1993 року «Про визнання права власності на будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2», про яке сама знала достовірно і яке безпосередньо стосується ОСОБА_2

- Скарга позивачки ОСОБА_1 на ім'я Трускавецького міського голови від 03.08.2008 року (т. 3 а.с. 135-138) та відповідь на неї КП «Наше місто» №447 від 02.09.2008 року, у якій ОСОБА_1 зазначає: «А також згідно рішення міської ради №21 від 10.06.1993 року цей будинок повернутий в приватну власність власнику. Уже 15 років (тобто з 1993 року) ми живемо без Конституційних прав, без права на людське життя. І невідомо коли нас будуть відселяти з цього будинку. І також прошу дати відповідь на питання: коли нас будуть відселяти з цього будинку». Дане звернення ОСОБА_1 на ім'я міського голови м. Трускавця від 03.08.2008 року стосовно надання комунальних послуг, яке було підписано ОСОБА_1, а фактично написано ОСОБА_2,(що і ствердила остання в судовому засіданні), є незаперечним доказом того, що позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 достовірно знали про рішення Трускавецької міської ради за №21 від 10.06.1993 року «Про визнання права власності на будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2» з часу прийняття цього рішення, а також відповідно знали і про рішення №44 комісії з питань поновлення прав реабілітованих Львівської обласної ради від 31.05.2002 року та в надії на покращення житлових умов жила в спірному будинку.

В той самий час у своїй первісній позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що про дані рішення дізналась лише влітку 2009 року.

При цьому, після долучення до матеріалів справи зазначеної скарги ОСОБА_1 в уточненій позовній заяві позивачі уже стверджують, що про рішення Трускавецької міської ради за №21 від 10.06.1993 року «Про визнання права власності на будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2» вони дізнались влітку 2008 року, а не влітку 2009 року.

- Лист прокуратури Львівської області №08-1054-2000 від 10.04.2000 року на ім'я ОСОБА_14, у якому зазначається, що в травні 1998 року в Трускавецьку міську прокуратуру звернулась мешканка квартири №1 по АДРЕСА_1 ОСОБА_24, яка оспорила законність передачі вказаного будинку у власність ОСОБА_14

Зазначений документ є письмовим доказом того, що мешканцям будинку АДРЕСА_1, в тому числі і позивачам, станом на 1998 рік було достовірно відомо про рішення Трускавецької міської ради за №21 від 10.06.1993 року «Про визнання права власності на будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2», оскільки будинок АДРЕСА_1 є малоквартирним і такі важливі рішення, пов'язані із долею усіх мешканців, широко обговорювались мешканцями будинку.

-Відповідь Трускавецької міської ради № 03/К-106у від 09.06.2004 року на звернення жительки квартири №1 по АДРЕСА_1 ОСОБА_24, у якій міститься покликання на рішення №44 комісії з питань поновлення прав реабілітованих Львівської обласної ради від 31.05.2002 року та вказується на неможливість забезпечення житлом мешканців квартир, що проживають в будинках, повернутих колишнім власникам.

Зазначений документ є письмовим доказом того, що мешканцям будинку АДРЕСА_1, в тому числі і позивачам, станом на червень 2004 року було достовірно відомо про рішення Трускавецької міської ради за № 21 від 10.06.1993 року «Про визнання права власності на будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2» та рішення №44 комісії з питань поновлення прав реабілітованих Львівської обласної ради від 31.05.2002 року, оскільки будинок АДРЕСА_1 є малоквартирним і такі важливі рішення, пов'язані із долею усіх мешканців, безперечно широко обговорювались мешканцями будинку.

При цьому, при дачі пояснень позивачка ОСОБА_2 заявила, що з ОСОБА_24 вона часто спілкувалась по телефону. А тому, не викликає будь-яких сумнівів те, що ОСОБА_24 розповіла ОСОБА_2 про рішення Трускавецької міської ради за №21 від 10.06.1993 року «Про визнання права власності на будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2», про яке сама знала достовірно і яке безпосередньо стосується ОСОБА_2

- Відповідь Трускавецької міської ради №03/9-941 від 15.07.2005 року на звернення жителя квартири АДРЕСА_6 ОСОБА_10, у якій міститься покликання на рішення Трускавецької міської ради за №21 від 10.06.1993 року «Про визнання права власності на будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2».

Зазначений документ є письмовим доказом того, що мешканцям будинку АДРЕСА_1, в тому числі і позивачам, станом на липень 2007 року було достовірно відомо про рішення Трускавецької міської ради за № 21 від 10.06.1993 року «Про визнання права власності на будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2» та відповідно рішення № 44 Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Львівської обласної ради від 31.05.2002 року, оскільки будинок АДРЕСА_1 є малоквартирним і такі важливі рішення, пов'язані із долею усіх мешканців, безперечно широко обговорювались мешканцями будинку.

- В матеріалах справи (т. 3 а.с. 175) наявна заява ОСОБА_7 від 12.07.2005 року на ім'я міського голови м. Трускавця щодо переоформлення договору найму квартири АДРЕСА_3 на її ім'я в зв'язку із смертю її колишнього чоловіка ОСОБА_30, який був основним квартиронаймачем. До вказаної заяви ОСОБА_7 додає довідку з філії КП «Наше місто» (т. 3 а.с. 180), в якій вказано, що «Будинок повернуто власнику».

Зазначена заява позивачкою ОСОБА_7 12.07.2005 році подана на виконання саме п.5 рішення Трускавецької міської ради за №21 від 10.06.1993 року «Про визнання права власності на будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2», яким вимагалось прописку громадян у будинку АДРЕСА_1 проводити лише з дозволу Трускавецького міськвиконкому, а отже позивачці було відомо станом на 12.07.2005 року про те, що будинок повернуто власнику.

А отже, уже специфічний порядок переоформлення договору найму незаперечно вказував на той факт, що будинок вибув із комунальної власності. Тим більше, що попередньо при прописці та вирішенні інших квартирних питань члени сім'ї ОСОБА_7 не звертались в орган місцевого самоврядування за наданням дозволу.

В поквартирних картках на будинок АДРЕСА_1 містяться записи про рішення Трускавецької міської ради за № 21 від 10.06.1993 року «Про визнання права власності на будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2».

Та й сам факт не звернення позивачів тривалий час із заявами про приватизацію житла незаперечно свідчить про те, що вони достовірно знали про оскаржувані ними на даний час рішення комісії з питань поновлення прав реабілітованих Трускавецької міської ради і розраховували на одержання нового житла.

Отже, зазначені належні, допустимі та достовірні докази в своїй сукупності окрім іншого незаперечно вказують на те, що Трускавецька міська рада своєчасно та належно проінформувала про прийняття рішення Трускавецької міської ради за № 21 від 10.06.1993 року як житлово-експлуатаційну організацію, так і мешканців будинку АДРЕСА_1, а доводи позивачів про зворотне нічим не підтверджені.

Такими ж необґрунтованими являються доводи позивачів про те, що відповідачами не подано доказів щодо ознайомлення позивачів із рішеннями Комісії з питань поновлення прав реабілітованих, оскільки позивачами це не спростовано.

Так, представником Трускавецького міськвиконкому було долучено до матеріалів справи Опис матеріалів, що підлягають знищенню в 2010 р., із якого вбачається, що Журнали вихідної кореспонденції за 2000-2004 роки знищені.

Що стосується позивачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4, як і вбачається з довідки №3078 від 23.12.2009 року (т.1 а.с.9) та листа Трускавецької міської ради №03/А-1445 від 06.12.2012 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були зареєстровані в квартирі №3 по АДРЕСА_1 відповідно 22.08.2004 року та 30.04.2004 року без дозволу виконкому Трускавецької міської ради, що прямо суперечить п.5 рішення Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Трускавецької міської ради №21 від 10.06.1993 року та рішенню Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Львівської обласної ради №44 від 31.05.2002 року, які були чинні станом на 2004 рік. Отже, встановлено, що позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були вселені безпідставно у спірний будинок.

Однак, незважаючи на вищевказані факти, позивачі по справі достовірно знаючи про прийняте рішення щодо повернення ОСОБА_14 майна, а саме будинку АДРЕСА_1 звернулися до суду з позовом тільки 25.01.2010 році.

Доказів поважності причин пропуску позовної давності позивачами не представлено, клопотань про поновлення строку позовної давності не заявлено.

Таким чином, не пред'явлення позовних вимог у встановлений законодавством строк у взаємозв'язку із матеріалами справи та поясненнями сторін і свідків не дають підстав для задоволення вимог позивачів в межах заявлених вимог.

За таких обставин, відповідно позивачам по справі слід відмовити у позові у зв'язку з пропуском строку позовної давності звернення до суду за захистом порушеного права.

На підставі наведеного та керуючись ст. 10, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, с у д,-

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_8 до Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Львівської обласної ради, виконавчого комітету Трускавецької міської ради Львівської області, ОСОБА_9, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору: реєстраційна служба Трускавецького міського управління юстиції, КП ЛОР «Дрогобицьке міжміське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», служба у справах дітей Трускавецької міської ради, ОСОБА_10 про визнання незаконним та скасування рішення комісії з питань поновлення прав реабілітованих Трускавецької міської ради від 10.06.1993 року № 21 та рішення комісії з питань поновлення прав реабілітованих Львівської обласної ради від 31.05.2002 року № 44 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Трускавецький міський суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Т. В. Василюк