АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Кабанченко О.А.

при секретарі Гарматюк О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист особистого немайнового права, спростування недостовірної інформації та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2015 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист особистого немайнового права, спростування недостовірної інформації залишено без задоволення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 10 000 тис. грн., а також витрати пов'язані з розглядом справи(судовий збір сплачений у суді 1 інстанції 343 грн. 60 коп. та в суді апеляційної інстанції 377 грн. 96 коп.), а всього 10 721 грн. 56 коп., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу.

Відповідач ОСОБА_2 проти апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечив, свою апеляційну скаргу підтримав.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист особистого немайнового права, спростування недостовірної інформації.

В обґрунтування вимог зазначила , що під час слухання справи за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Містечківської сільської ради Брусилівського району Житомирської області про встановлення факту прийняття спадщини з моменту її відкриття, визнання права власності в порядку спадкування, визнання рішень органу місцевого самоврядування незаконними та зобов'язання вчинити дії в Брусилівському районному суді стався неприпустимий факт перешкоджання їй у здійсненні прав на справедливий суд, оскільки ОСОБА_6 у своєму виступі у грубій формі виклав неправдиву, недостовірну, перекручену інформацію, яка принижує її честь та гідність як громадянина. Вказував на те, що вона вводить суд в оману, використовує підроблене посвідчення інваліда II групи, ніколи не була онкохворою, а всі подані документи від МСЕК є сфальсифікованими.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила визнати інформацію, розповсюджену/озвучену ОСОБА_2 такою, що принижує її честь і гідність, завдає їй моральних страждань та моральної шкоди, а саме: інформацію про те, що вона протиправно/незаконно використовує посвідчення інваліда ІІ групи, онкологічне захворювання - це її симуляція, оскільки не була / не є онкохворою особою, всі подані нею документи від онкологічної МСЕК сфальсифіковані; зобов'язати ОСОБА_7 спростувати розповсюджену ним інформацію в судовому засіданні шляхом надання пояснень, викладених у письмовій формі, надіславши листи на її домашню адресу, в якому зазначити про вибачення та про визнання розповсюджених ним відомостей такими, що не відповідають дійсності, є безпідставними та носять негативний характер, на адресу Брусилівського районного суду для приєднання до матеріалів справи, в якому зазначити про вибачення перед ОСОБА_1 та про визнання розповсюджених ним відомостей такими, що не відповідають дійсності, є безпідставними та носять негативний характер; стягнути з ОСОБА_7 у відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн., а також вирішити питання судових витрат у справі.

Не погоджуючись з позовом, ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просив суд визнати інформацію та дані, розповсюджені ОСОБА_1, недостовірними, такими, що не відповідають дійсності та порушують права, свободи і ганьблять його честь, гідність, ділову репутацію як адвоката та представника ОСОБА_4; визнати вказані висловлювання наклепом і зобов'язати ОСОБА_1 спростувати їх таким же чином, яким вони були розповсюджені, та принести йому вибачення; стягнути на його користь у відшкодування моральної школи 10 000,00 грн.

Свої вимоги ОСОБА_2 мотивував тим, що з боку ОСОБА_1 мають місце постійні наклепи, тиск та залякування його як представника, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та в зустрічному позові ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з наступного.

Положеннями ч. 1 ст. 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі.

Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду із позовом про захист її гідності та честі.

Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві.

Як роз'яснено у п. п. 15,18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право.

У справах зазначеної категорії, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Пунктом 15 Постанови роз'яснено, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті, тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Стаття 34 Конституції України та ст. 10 Європейської конвенції «Про захист прав людини і основних свобод» гарантують право особи висловлювати судження, оцінки та думки.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Під поширенням інформації слід розуміти, в тому числі, доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення інших дій (порушення принципів моралі, загальних правил співжиття тощо), яка, на думку позивача порушує його право на повагу до гідності, честі та ділової репутації (п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Разом з тим, якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Відповідно до п. 17 Постанови - інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах, може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі.

Згідно положення абзацу 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист честі, гідності, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_3 звернулись з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Містечківської сільської ради Брусилівського району Житомирської області про встановлення факту прийняття спадщини з моменту її відкриття, визнання права власності в порядку спадкування, визнання рішень органу місцевого самоврядування незаконними та зобов'язання вчинити дії.

Звернувшись до судуз даним позовом, ОСОБА_1 вказала на те, що в ході розгляду цивільної справи відповідачем ОСОБА_2 було вказано на те, що вона використовує підроблене посвідчення інваліда II групи, ніколи не була онкохворою, а всі подані нею документи від МСЕК є сфальсифікованими. На думку ОСОБА_1, вказані вислови є образливими, не відповідають дійсності (є недостовірними) та принижують її честь та гідність.

Залишаючи позов ОСОБА_1 без задоволення суд першої інстанції вірно виходив з того, що ОСОБА_1 не довела перед судом в установленому законом порядку того, що вказана інформація, не стосувалася предмету спору.

Крім того, при зверненні до суду, ОСОБА_1 вказала на наявність моральної шкоди, завданої їй ОСОБА_2 при висловлюванні образливих, на її думку, тверджень.

Виходячи з роз'яснень викладених в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження, критичні рецензії творів не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Право на компенсацію моральної шкоди - це можливість людини, якій заподіяно таку шкоду внаслідок порушення її загальносоціальних (природних) прав чи свобод, вимагати від порушника його обов'язку вчинити певні дії, спрямовані на усунення або ж послаблення в неї негативних психічних станів та процесів, викликаних (внаслідок цього порушення) приниженням оцінки її гідності, а також її можливості звернутися, в разі потреби, до компетентних національних чи міжнародних органів по примусове забезпечення виконання зазначеного обов'язку.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року роз'яснено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Позивач ОСОБА_1 ні в позовній заяві, ні в суді першої та апеляційної інстанцій не підтвердила в чому полягає шкода, підстави, розмір шкоди та не надала доказів відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК України, якими шкоду підтверджує.

Крім цього, в апеляційному суді було задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 про допит в якості свідка ОСОБА_8 для підтвердження позиції позивача ОСОБА_1

Допитаний в якості свідка в апеляційному суді ОСОБА_8 пояснив, що привіз в судове засідання ОСОБА_1 до Брусилівського районного суду Житомирської області, був присутнім в залі судового засідання де також був присутнім відповідач ОСОБА_2, як представник ОСОБА_5. Він чув, що ОСОБА_2 говорив слово «підробка», але це було пов'язано щось із спадщиною. Більше нічого образливого на адресу ОСОБА_1 від ОСОБА_2 не чув.

На думку колегії суддів вищевикладені пояснення свідка ОСОБА_8 жодним чином не підтверджують позовні вимоги позивача ОСОБА_1 та не являються належним та допустимим доказом заявлених нею позовних вимог.

Стосовно зустрічного позову ОСОБА_9 колегія суддів вважає, що враховуючи роз'яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 «Про судову практику у справах про захист честі, гідності, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судом вірно відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, оскільки зустрічний позов не підлягає задоволенню з тих же підстав, що і первісний позов ОСОБА_1

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308, 313-315, ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді