АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач у суді апеляційної інстанції- Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Троц В.О.,

за участю:

представника відповідача МазуркевичаМ.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Укргіпроцукор» про відшкодування майнової шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ПрАТ «Укргіпроцукор», в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути з відповідача на свою користь 87 487,61 грн. у відшкодування майнової шкоди, 1 471,20 грн. у відшкодування збитків, заподіяних у зв'язку із необхідністю захисту прав та проведенням експертизи та 10 000 грн. витрат на правову допомогу в розмірі

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 27.12.2012 вона уклала з відповідачем публічний договір щодо зберігання автомобіля НОМЕР_1, на автостоянці та залишила автомобіль на паркувальному місці № 34 на території ПрАТ «Укргіпроцукор», що підтверджується відповідним чеком. При цьому, на в'їзді на територію стоянки та на самій території наявні великі оголошення «ОХОРОНА». Отже, позивач вважала, що ПрАТ «Укргіпроцукор» надає послуги автостоянки у відповідності з Правилами зберігання транспортних засобів на автостоянках. Коли наступного разу позивач з'явилась на автостоянці - 04.01.2013, вона виявила, що автомобіль одержав пошкодження внаслідок падіння затверділого снігу (льоду) з розташованої поруч будівлі. З метою встановлення розміру завданої матеріальної шкоди ОСОБА_4 звернулась до спеціалістів КНІДСЕ та за результатами дослідження було складено висновок від 08.02.2013, згідно якого матеріальний збиток, заподіяний пошкодженням автомобіля НОМЕР_1, складає 87 487,61 грн. Крім того, за проведення дослідження ОСОБА_4 було сплачено 1 471,20 грн. З метою здійснення добровільного відшкодування ПрАТ «Укргіпроцукор» завданих позивачу збитків 21.03.2013 ОСОБА_4 направила на адресу відповідача претензію з пропозицією сплатити кошти протягом десяти днів з дня одержання претензії, проте, претензія залишена без виконання.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29.09.2015 у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене без повного та всебічного з'ясування обставин справи. Зокрема, посилається на те, що судом першої інстанції не надано оцінки тому факту, що відповідачем було допущено утримання своєї території в неналежному стані, тобто не було здійснено всіх дій, необхідних для прибирання будівлі і території та забезпечення безпеки майна та людей.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Позивач та її представник в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не подавали. Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності позивача та її представника, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів причинного зв'язку між діями відповідача та завданою шкодою.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що ПрАТ «Укргіпроцукор» є співвласником будівлі за адресою: м. Київ, вул. Щорса, 31 та 18/100 частин будівлі знаходиться на його балансі.

Відповідно до публічного договору від 01.04.11 ПрАТ «Укргіпроцукор» надає послуги за плату по наданню місць для розміщення транспортних засобів в дворі будівлі № 31 по вул. Щорса в м. Києві.

Крім того, відповідач користується земельною ділянкою за вказаною адресою разом з іншими орендарями на підставі договору оренди від 03.06.2003.

27.12.2012 в дворі будівлі №31 по вул. Щорса в м. Києві було пошкоджено автомобіль «Мазда 3», державний номерний знак НОМЕР_2, який, згідно свідоцтва НОМЕР_3 на праві власності належить позивачу.

Відповідно висновку Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 05.01.2013 за заявою ОСОБА_4, місце пригоди не оглядалось і не встановлено, звідки саме впав обледенілий сніг (т.1, а. с. 32).

За наявною інформацією, будинок має шість поверхів. Як видно із фото, наданого позивачем (т.1, а.с.25), поряд із пошкодженою машиною по висоті будинку знаходилась водостічна труба, машина стояла під вікнами будинку, в зв'язку з чим падіння було можливе з підвіконників та кондиціонерів. Також, із цього ж фото видно, що між 2 і 3 поверхами має місце суцільний виступ (підвіконник), покритий залізом, звідки також було можливе падіння.

Згідно показів свідка ОСОБА_6 27.12.12 він залишив машину позивача на вказаному місці, передав гроші охороннику, але фіскальний чек у нього не брав і питання про це не ставив.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Пунктом 2 ст. 208 ЦК України закріплено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою.

Відповідно до ст. 937 ЦК України, проста письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Статтею 977 ЦК України передбачено, що якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним. За договором зберігання транспортного засобу в боксах та гаражах, на спеціальних стоянках зберігач зобов'язується не допускати проникнення в них сторонніх осіб і видати транспортний засіб за першою вимогою поклажодавця. Прийняття автотранспортного засобу на зберігання посвідчується квитанцією (номером, жетоном).

В матеріалах справи міститься наданий позивачем фіскальний чек, який датується 28.12.12, тобто наступним днем після пошкодження автомобіля.

З викладеного вбачається, що між ОСОБА_4 та ПрАТ «Укргіпроцукор» публічного договору укладено не було, а також суду не надано відомостей пронадходження коштів в касу підприємства саме 27.12.2012.

Крім того, позивачем не доведено, що очищення даху будівлі по вулиці Щорса, 31 у місті Києві від снігу та бурульок є обов'язоком відповідача, виходячи з наступного.

Згідно п.п.4.1.3. Правил благоустрою міста Києва, прийнятих Рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 № 1051/1051, відповідальність за утримання будівель, споруд інженерного захисту територій несуть власники, орендарі, керівники підприємств, установ, організацій та фізичні особи (далі - балансоутримувачі) згідно із законодавством України.

Відповідно до п. п. 7.5.2. Правил благоустрою міста Києва, очищення дахів та козирків від снігу та бурульок проводиться негайно з дотриманням застережних заходів щодо безпеки руху пішоходів, не допускаючи пошкодження покрівель будинків і споруд, зелених насаджень, електромереж, рекламних конструкцій тощо. Необхідно огороджувати небезпечні місця на тротуарах, переходах, виставляти вартових. Сніг та бурульки, що зняті з дахів та козирків, необхідно окупувати і протягом доби вивозити.

Підпунктом 3.2.7. Правил благоустрою міста Києва,визначений обов'язок відповідальних осіб підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, юридичних та фізичних осіб, що використовують будинки і споруди та приміщення в них на законних підставах, по відшкодовуванню збитків та іншої шкоди, завданої внаслідок порушення законодавства у сфері благоустрою та охорони навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, установлених законодавством України.

Із листа генерального директора ПрАТ «Укргіпроцукор» від 25.02.2015 вбачається, що у десяти власників частин вказаного будинку відсутній документ (наприклад, державний акт на право власності), який би передбачав, що всі вони мають право спільної сумісної або спільної часткової власності на цей будинок. Про це також відсутній цивільно-правовий договір між власниками.

Таким чином, питаннями благоустрою повинні займатись всі власники частин цього будинку, тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про необґрунтованість твердження позивача, що з питань благоустрою всього будинку несе відповідальність тільки «Укргіпроцукор».

Частинами 1, 2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода задана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завданої не з її вини.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Заявляючи вимоги про відшкодування майнової шкоди за пошкодження автомобіля, позивачем не доведено, що така шкода заподіяна саме з вини відповідача і між діями відповідача і заподіяною шкодою майну наявний причинно-наслідковий зв'язок (неправомірне діяння).

Встановивши вищевказані обставини справи та проаналізувавши норми права, які регулюють виниклі спірні правовідносини, суд першої інстанції цілком законно та обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано в порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України належних та допустимих доказів, які б підтверджували винні дії чи бездіяльність відповідача та доводили причинно-наслідковий зв'язок, внаслідок яких могло бути завдано майнову шкоду позивачу.

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими доводи апеляційної скарги. Також слід зазначити, що доводи апеляційної скарги були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують та на законність рішення не впливають.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, оскільки при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення, в справі не виявлено, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І.Оніщук

Судді Л.Д.Українець

В.А.Шебуєва