АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

03 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Качана В.Я.

при секретарі Архіповій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Відділ виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у місті Києві про зменшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року,

встановила:

15 липня 2015 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив зменшити розмір аліментів, встановлений рішенням Деснянського районного суду м. Києва по справі №754/6559/14-ц, на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 з ј частини до 1/10 частини всіх видів заробітку щомісячно та розмір аліментів на користь ОСОБА_2 на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку з 1/6 частини до 1/15 частини всіх видів його заробітку щомісячно.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 11 листопада 2014 року Деснянський районний суд м. Києва ухвалив рішення про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі ј частини всіх видів заробітку, а також 1/6 частини всіх видів заробітку до досягнення дитиною трирічного віку на користь ОСОБА_2 При цьому відрахування з його заробітної плати склали приблизно 45 % його доходів.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02 липня 2015 року з нього стягнуто аліменти на користь ОСОБА_5 в розмірі 2/6 частин усіх видів заробітку на утримання двох неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Оскільки на підставі вказаних судових рішень відрахування з його заробітної плати будуть перевищувати 50%, що є порушенням законодавчо встановленого максимального розміру відрахувань з заробітної плати, а також враховуючи ту обставину, що всі троє дітей мають рівне право на утримання з його боку, просив позов задовольнити.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Зменшено розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на її утримання до 1/15 частини з усіх видів заробітку щомісячно. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову щодо зменшення розміру аліментів та стягнення судового збору. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Свої доводи мотивує тим, що позивачем не надано жодних доказів стосовно зміни матеріального або сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я. Задовольняючи позовні вимоги судом не враховано положення ч.4 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», якими визначено, що у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Крім цього, судом першої інстанції не встановлено факт наявності заборгованості по виплаті аліментів на користь позивача.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1, його представник ОСОБА_7 та представник третьої особи ОСОБА_8 просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь по справі, пояснення осіб, що беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з вимог ч.1-3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», а також тієї обставини, що матеріальне становище платника аліментів після ухвалення рішення про стягнення аліментів погіршилось.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції правильними.

Відповідно до ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» обмеження розміру відрахувань із заробітної плати встановлюється законодавством про працю.

Відповідно до частин 1, 2 статті 128 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п'ятидесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п'ятдесят процентів заробітку.

В той же час частиною 3 ст. 128 КЗпП передбачено, що обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Така ж норма міститься у ч. 4 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження».

Судом встановлено та підтверджується доказами у справі, що на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 листопада 2014 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, стягнуто аліменти в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.04.2014 року і до досягнення дитиною повноліття, а на утримання ОСОБА_2 - аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 28.04.2014 р. і до досягнення дитиною трирічного віку (а.с. 6-8).

13.05.2015 р. Головним державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вказаного судового рішення в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_2 (а.с.13).

18.05.2015 р. Головним державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вказаного судового рішення в частині стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.16).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02 липня 2015 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 2/6 частин усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 05.06.2015 року (а.с.18-19).

15.09.2015 р. державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вказаного судового рішення (а.с.37).

Таким чином, загальний розмір відрахувань із заробітної плати позивача не відповідає положенням Кодексу Законів про працю України, оскільки становить ѕ частини заробітку позивача, або 75% .

За таких підстав, зменшення розміру аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 з ј частини до 1/6 частини та на утримання ОСОБА_2 з 1/6 до 1/15 частини є законним та обґрунтованим.

Судом першої інстанції відповідно до ст. 212 ЦПК Україниповно і всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

Ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/15540/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Галась І.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.