РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2015 року м. Кременчук

Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

Головуючого судді Андрієць Д.Д.

за участю секретаря Бєлєнького О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Позивач свої вимоги обгрунтувала тим, що 28.12.2013 року надала ОСОБА_2 у борг грошові кошти в розмірі 5500 доларів США, зі сплатою відсотків в розмірі 2% від вказаної суми щомісячно, з терміном повернення до 28.09.2014 року.

28.05.2014 року позивач надала у борг ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 6100 доларів США, зі сплатою відсотків в розмірі 2% від вказаної суми щомісячно, з терміном повернення до 28.09.2014 року.

13.03.2015 року позивач також надала у борг ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 15810 доларів США з терміном повернення до 03.04.2015 року.

Укладення договорів позики підтверджується розписками від 28.12.2013 року, 28.05.2014 року, 13.03.2015 року, які ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 в момент отримання грошових коштів. У визначений договорами позики строк відповідач кошти не повернула.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість в розмірі 31992,08 доларів США, яка за офіційним курсом НБУ станом на 21.05.2015 року складає 665755,18 грн. та судові витрати в сумі 3654,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, від її представника ОСОБА_4 надійшло заперечення на позовну заяву ОСОБА_1, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 боргу за розпискою від 13.03.2015 року на загальну суму 15810 доларів США та розгляд справи проводити без його участі.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засідання пояснили, що зі слів позивача їм відомо, що ОСОБА_1 надала у борг ОСОБА_2 грошові кошти. По закінченню строку дії договору відповідач кошти не повернула.

Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, приходить до наступних висновків.

Судом достовірно встановлено, що 28.12.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики. Відповідно до умов даного договору позивач передала, а відповідач отримала у власність грошові кошти у розмірі 5500 доларів США, зі сплатою відсотків в розмірі 2% від вказаної суми щомісячно, з терміном повернення до 28.09.2014 року.

28.05.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики. Відповідно до умов даного договору позивач передала, а відповідач отримала у власність грошові кошти у розмірі 6100 доларів США, зі сплатою відсотків в розмірі 2% від вказаної суми щомісячно, з терміном повернення до 28.09.2014 року.

13.03.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики. Відповідно до умов даного договору позивач передала, а відповідач отримала у власність грошові кошти у розмірі 15810 доларів США, з терміном повернення до 03.04.2015 року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 в день укладення договорів позики на підтвердження отримання коштів надала ОСОБА_1 відповідні розписки.

Таким чином, факт укладення договорів позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та передача коштів за договорами від 28.12.2013 року, 28.05.2014 року, 13.03.2015 року підтверджений розписками ОСОБА_2, які є належними і допустимими доказами позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику - грошові кошти у такій самій сумі, у строк та в порядку, що встановлені договором.

Ч.1 ст. 1050 ЦК України, передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ч.1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявний у матеріалах справи розрахунок, в якому позивачем визначено розмір 2 % щомісячно від суми позики за договорами позики від 28.12.2013 року та 28.05.2014 року суд вважає таким, що проведений не належним чином. Так, строк договорів позики від 28.12.2013 року та 28.05.2014 року закінчився 28.09.2014 року, відтак з цього часу між сторонами існують лише зобовязальні правовідносини.

Незважаючи на це позивач необгрунтовано нараховано відсотки за вказаними договорами до моменту звернення її до суду з даним позовом.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню відсотки, нараховані в межах дії договорів позики від 28.12.2013 року та 28.05.2014 року:

-за договором позики від 28.12.2013 року підлягають стягненню 2 % щомісячно 990 доларів США (5500х2%х9(строк надання позики));

-за договором позики від 28.05.2014 року підлягають стягненню 2 % щомісячно 488 доларів США (6100х2%х4(строк надання позики)).

Отже, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути:

- заборгованість за договором позики від 28.12.2013 року, яка складається із суми позики 5500 доларів США та відсотків по договору в розмірі 990 доларів США на загальну суму 6490 доларів США;

- заборгованість за договором позики від 28.05.2014 року, яка складається із суми позики 6100 доларів США та відсотків по договору в розмірі 488 доларів США на загальну суму 6588 доларів США;

- заборгованість за договором позики від 13.03.2015 року в розмірі 15810 доларів США.

Станом на день розгляду справи ОСОБА_2 борг за договорами позики ОСОБА_1 не повернула.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не надано суду доказів, які б спростовували факт отримання коштів за договором позиви від 13.03.2015 року, підтверджений письмовим доказам, яким є розписка ОСОБА_2 від 13.03.2015 року.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і підтверджуються наданими суду доказами. Таким чином позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, повязані зі сплатою судового збору в сумі 3654,00 грн.

Керуючись ст.ст. 526, 530, 610-612, 1046,1047,1049 ЦК України, ст.ст. 15, 88, 208, 212-218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 28.12.2013 року в розмірі 6490 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 28.05.2014 року в розмірі 6588 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 13.03.2015 року в розмірі 15810 доларів США.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, повязані з оплатою судового збору в сумі 3654,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд міста Кременчука шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: