АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/1591/15 Головуючий ІІ інстанції - Бездітко В.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Бездітка В.М.,

суддів - Сащенка І.С., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Сашко Я.С.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 25 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про поновлення права користування житлом та про визначення порядку користування квартирою, -

встановила:

У березні 2013 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що разом з донькою та відповідачем проживала і зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2, яка належить на праві власності. Восени 2011 року вона з донькою покинула спірну квартиру, оскільки сім'я їх розпалася і відповідач створював неприйнятні умови для проживання. Рішенням Київського райсуду м. Харкова від 12.03.2012 р. шлюб між ними було розірвано. Знімаючи квартиру АДРЕСА_1 вона намагалася домовитися з відповідачем щодо вирішення проблем з житлом, проте відповідач не вирішив питання забезпечення їх житлом і в подальшому звернувся з позовом про визнання їх такими, що втратили право на користування житлом. Відповідно до вимог ст.156 ЖК України, просила поновити їх право користування житлом та визначити порядок користування, відповідно до того, що склався на час, коли вони проживали разом.

Просила поновити її право та їх неповнолітньої доньки ОСОБА_3 на користування приміщенням АДРЕСА_2 та визначити порядок користування вказаною квартирою, за яким виділити їм з донькою в користування кімнату площею 9,4 кв.м.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25 червня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Поновлено право ОСОБА_2 та неповнолітньої ОСОБА_3 користування житлом у квартирі АДРЕСА_2. В інший частині позову - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 судові витрати за подачу позову у розмірі 119 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. В обґрунтування скарги зазначено, що позивач виїхала за межі України та уклала шлюб з громадянином Російської Федерації. Вважає вказані дії позивача свідчать про небажання останньої повертатися до України і користуватися спірною квартирою. Аліменти на дитину надсилаються в Росію на прізвище - ОСОБА_2, що безпосередньо свідчить про зміну прізвища ОСОБА_2 на прізвище ОСОБА_2.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що згідно договору дарування квартири від 26.06.1997р. ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 /а.с.3/.

Згідно довідки КП «Жилкомсервіс» від 20.04.2012р. у квартирі АДРЕСА_2 проживають і зареєстровані ОСОБА_1 - власник квартири, ОСОБА_2 - дружина, ОСОБА_3 - дочка /а.с.5/.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12.03.2012 р. шлюб, який був зареєстрований 27.11.1999 р., між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано /а.с.6/.

Восени 2011 року ОСОБА_2 з неповнолітньою донькою залишила спірну житлову площу з причин конфліктів з відповідачем і тимчасово оселилися в помешканні на АДРЕСА_1.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач та її донька вимушено покинули квартиру і для їх повернення на житлову площу відповідачем були створені перешкоди.

Виходячи з положень ст.405 ЦК України, суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність вимог позивача про визначення порядку користування квартирою.

Колегія суддів з такими висновками рішення суду не погоджується в частині задоволених позовних вимог, оскільки вони суперечать матеріалам справи.

Відповідно до ст.156 ЖК України члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користуватися займаними приміщеннями.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла мають право займати житлові приміщення, які визначаються їх власником.

Як вбачається з матеріалів справи, на даний час позивач виїхала за межі України та уклала шлюб з громадянином Росії.

Судова колегія вважає, що вказані дії позивача свідчать про небажання останньої повертатися до України і користуватися спірною квартирою.

А тому є підстави вважати, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 добровільно звільнили житлову площу квартири АДРЕСА_2 та на даний час потреби у спірній житловій площі не мають.

Також судова колегія враховує, що ОСОБА_2 не надала доказів про порушення її прав ОСОБА_1 Так, у справі відсутні її звернення до житлових органів, суду, правоохоронних органів з заявами про порушення житлових прав, перешкоджання у користуванні житлом. У позовній заяві ОСОБА_2 не зазначила, яким чином необхідно поновити її порушене право (вселення, зобов'язання усунути перешкоди, тощо), що також свідчить про залишення спірної житлової площі не в наслідок протиправних дій ОСОБА_1

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню в частині поновлення права ОСОБА_2 та неповнолітньої ОСОБА_3 у користуванні житлом у АДРЕСА_2 та у задоволенні позову частково з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення районного суду підлягає залишенню без змін, оскільки не оскаржено та ухвалено у відповідності з матеріалами справи та наданими доказами. Відповідно, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 25 червня 2014 року скасувати в частині поновлення права ОСОБА_2 та неповнолітньої ОСОБА_3 у користуванні житлом у АДРЕСА_2 та у задоволенні позову частково і в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Харкова від 25 червня 2014 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення. Рішення може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді -