Придніпровський районний суд м.Черкаси
Р І Ш Е Н Н Я

3 березня 2015 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчика Р.В.

при секретарі Мелещенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки.

Свій позов обґрунтовує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який був розірваний 15 січня 1997 року. В шлюбі народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який постійно знаходився на її утриманні. Усі обов'язки щодо його виховання вона несла самостійно.

На підставі виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси №153 від 22 липня 1996 року відповідач зобов'язаний виплачувати аліменти на її користь на утримання сина в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 8 липня 1996 року до досягнення дитиною повноліття.

Відповідача матеріальної допомоги на сина не надає, злісно ухиляється від сплати аліментів, в результаті чого, станом на 18 вересня 2014 року утворилася заборгованість в сумі 43079 грн. 08 коп.

Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по сплаті аліментів в сумі 43079 грн. 08 коп. та неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 11284 грн. 80 коп.

Позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримала, просила задовольнити їх повністю.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що заборгованість по аліментах виникла не з вини відповідача. Крім того просили зменшити розмір неустойки оскільки позивач утримує непрацездатну матір та має скрутне матеріальне становище.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 15 січня 1997 року. В шлюбі народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

22 липня 1996 року Придніпровським районним судом м. Черкаси був виданий виконавчий лист №153 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 8 липня 1996 року до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 22 постанови від 15 травня 2006 р. N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

При цьому, пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду.

23 червня 2010 року ОСОБА_1 звернулася до начальника ДВС у Придніпровському районі м. Черкаси з заявою про відкриття виконавчого провадження, в якій просила відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси № 153 від 22 липня 1996 року.

25 червня 2010 року постановою головного державного виконавця Придніпровського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції ОСОБА_4 відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси № 153 від 22 липня 1996 року.

В постанові зазначено, що в разі невиконання рішення в наданий для добровільного виконання строк, виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій.

Аналізуючи встановлені обставини та зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів з часу невиконання рішення суду, а саме з 1 липня 2010 року (дата спливу строку, наданого державним виконавцем для добровільного виконання рішення суду) та відповідно невиконання рішення суду, тобто з 1 березня 2012 року по 27 лютого 2014 року (досягнення дитиною повноліття).

Згідно положень СК України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

Це пов'язано з тим, що відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а за положеннями ч. 2 ст. 550 ЦК України відсотки на неустойку (як повторна пеня) не нараховується. У зв'язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певну суму заборгованості.

Як вбачається з розрахунку суми пені, наданого позивачем, сума пені за період з 1 липня 2010 року по 31 грудня 2010 року становить 940 грн. 66 коп., сума пені за період з 1 лютого 2011 року по 27 лютого 2014 року становить 7282 грн. 47 коп.

Загальна сума пені за вказаний період становить 8223 грн. 13 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що заборгованість по аліментам виникла не з його вини, оскільки знав про те, що рішенням суду з нього стягуються аліменти, оскільки з довідки-розрахунку Придніпровського відділу ДВС відповідач аліменти не сплачував, що свідчить про його ухилення від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

При цьому суд враховує те, що відповідач, працює керівником ОСББ «Транспортний 23», є працездатним, не має на утриманні неповнолітніх дітей.

Суд не приймає до уваги довідку, яка надана відповідачем та підписана ним, як керівником ОСББ «Транспортний 23» про те , що на утриманні відповідача є пристаріла мати ОСОБА_5, у зв'язку з чим він не мав можливості сплачувати аліменти на утримання дитини, оскільки у вказаній довідці відсутня дата її складання. Крім того, як вбачається з листа КЗ «ЧОПНД» від 22 травня 2014 року питання необхідності стороннього догляду за ОСОБА_5 може бути вирішене після огляду її ЛКК або МСЕК.

Зважаючи на те, що відповідачем не було надано жодних доказів, які б свідчили про погіршення його матеріального та сімейного стану, доказів про те, що заборгованість по аліментах утворилася з незалежних від нього причин, то підстав для зменшення розміру неустойки (пені) не вбачається.

Не може бути задоволена вимога позивача про стягнення на її користь заборгованості по аліментам в сумі 43079 грн. 08 коп., з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину.

Згідно із ч. 1 ст. 187 цього Кодексу один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві.

За положеннями ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Указана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України.

В даному випадку борг утворився не на підставах ч. ст. 194 СК України - внаслідок неподання виконавчого листа до виконання і не на підставах ст. 187 СК України - добровільна сплата аліментів. Борг утворився по причині невиконання боржником рішення суду при примусовому виконанні.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" і відповідно до ч. 7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.

Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

Зважаючи на дані положення норм матеріального права, у суду відсутні підстави для стягнення заборгованості по сплаті аліментів, оскільки аліменти стягнуті за рішенням суду, здійснюється їх стягнення у порядку виконавчого провадження і не існує спору щодо їх розміру у сторін.

Крім того, після набрання рішенням суду про стягнення аліментів (яке є актом правосуддя, що остаточно вирішує спір з заявлених підстав) законної сили, правовідносини сторін зі сфери вирішення спору переносяться у виконавчу сферу. Якщо відповідач добровільно не виконує судове рішення, ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження» передбачено заходи примусового його виконання.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позовної заяви, його у відповідності до ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави в сумі 243 грн. 60 коп.

На підставі наведеного, ст.196 СК України та керуючись ст.ст. 10, 14, 88, 212, 214, 367 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам та неустойкизадовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 1 липня 2010 року по 28 лютого 2014 року в сумі 8223 грн. 13 коп.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий:

Повний текст рішення суду виготовлено 10 березня 2015 року.

Головуючий: Р. В. Демчик