АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Соколової В.В., Усика Г.І.

при секретарі: Лознян О.С.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Перший український експертний центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, інфляційних втрат та трьох процентів річних, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 1 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ТОВ "Перший український експертний центр" звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідачка є власником квартири АДРЕСА_1. Вказаний будинок з жовтня 2012 року по 14 лютого 2013 року перебував на обслуговуванні у товариства, яке виконувало функції з утримання будинку та прибудинкової території, надання житлово-комунальних послуг та проведення розрахунків з квартиронаймачами (власниками) житлових приміщень будинку за надані комунальні послуги. Відповідачка не сплачує за житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим утворилась заборгованість.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з жовтня 2012 року по 14 лютого 2013 року в розмірі 1719 грн. 85 коп., інфляційні втрати в розмірі 373 грн. 43 коп. та три проценти річних у розмірі 84 грн. 89 коп.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 1 липня 2015 року позов ТОВ "Перший український експертний центр" задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Перший український експертний центр" заборгованість за житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, нарахованих на суму заборгованості, в розмірі 2178 грн. 17 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржник зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що вона, як власник квартири, відповідно до вимог ст.ст. 156, 162 ЖК України своєчасно і в повному обсязі вносила плату за отримані житлово-комунальні послуги, згідно виставлених рахунків, що підтверджується квитанціями про оплату (за період з жовтня 2012 року по лютий 2013 року); суд не врахував те, що між сторонами відсутній договір про надання житлово-комунальних послуг, а тому між ними відсутні зобов'язальні відносини; крім того, суд не взяв до уваги те, що позивачем не було доведено, що відповідачка отримувала рахунки про сплату житлово-комунальних послуг, а також рахунок-попередження, хоча на ці документи позивач посилається у своїй позовній заяві.

ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Представник ТОВ "Перший український експертний центр" - Тарасенко Ю.Д. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1.

На підставі рішення Правління ПАТ "ХК "Київміськбуд", оформленого протоколом № 29 від 15 серпня 2012 року, житловий будинок АДРЕСА_1 передано на баланс експлуатуючій організації ТОВ "Перший український експертний центр" (а. с. 12).

Наказом ТОВ "Перший український експертний центр" № 2/1 від 1 жовтня 2012 року прийнято вказаний житловий будинок на подальшу експлуатацію, що підтверджується актом приймання-передачі від 1 жовтня 2012 року (а. с. 13; 14-15).

У подальшому, згідно акту приймання передачі від 14 лютого 2013 року житловий будинок АДРЕСА_1 передано ТОВ "Перший український експертний центр" на баланс ОСББ "Заріччя Урлівська 34-а" (а. с. 5-6).

Отже, позивач у справі у період часу, за який порушується питання про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, був належним балансоутримувачем, а тому він має права, передбачені частиною першою статті 24 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідач не сплачує за житлово-комунальні послуги, у зв'язку з чим утворилась заборгованість. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що сума заборгованості відповідача за спожиті житлово-комунальні послуги (послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; централізоване опалення та електропостачання) за період з жовтня 2012 року по 14 лютого 2013 року становить 1719 грн. 85 коп.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон).

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст. 1, ч. 2 ст. 3, ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому право прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 7, 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо-та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Статтями 20, 21 Закону визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Відповідно до ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Обов'язок по оплаті житлово-комунальних послуг, утримання будинку і прибудинкової території в будинках (квартирах) приватного житлового фонду покладено на власника і статтею 162 ЖК України.

Із матеріалів справи убачається, що між сторонами відсутній письмовий договір про надання житлово-комунальних послуг, проте такі послуги відповідачу надавалися, а відповідач їх приймала та не оплачувала.

Таким чином, відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не є підставою для відмови у стягненні заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що між сторонами відсутній договір про надання житлово-комунальних послуг, а тому між ними відсутні зобов'язальні відносини, є безпідставними, оскільки навіть при відсутності письмового договору між сторонами склалися фактичні договірні відносини щодо надання та отримання житлово-комунальних послуг.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позов ТОВ "Перший український експертний центр" про стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги (послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; централізоване опалення та електропостачання), з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, нарахованих на суму заборгованості, підлягає задоволенню.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи з урахуванням наведеного вище не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість ухвалення рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки доводи апеляційної скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, а отже відсутні передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 1 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: В.В. Соколова

Г.І.Усик