АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №214/5878/14-ц Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/571/К/15 Суддя Ковтун Н.Г.
Категорія 48 (І) Доповідач - Бондар Я.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Соколан Н.О.,

при секретарі: Булах К.А.,

за участі: представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, представників третіх осіб - Служби у справах дітей Виконавчого комітету Криворізької міської ради Єланцевої Юлії Валеріївни, Виконавчого комітету Саксаганської районної в місті ради Маслової Наталії Михайлівни, Виконавчого комітету Миколаївської селищної ради Широківського району Дніпропетровської області Олійникова Степана Степановича,

розглянувши у відкритому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини з ним та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання та встановлення її місця проживання з матір'ю,-

ВСТАНОВИЛА:

29 січня 2015 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу відмовлено в задоволенні заяви позивача за зустрічним позовом ОСОБА_7 та постановлено оскаржувану ухвалу про відмову в забезпеченні зустрічного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання та встановлення її місця проживання з матір'ю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7? посилаючись на порушення норм процесуального права, поставила питання про скасування ухвали суду з постановленням нової про задоволення заявлених вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_7 зазначила, що суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу, неповно з'ясував обставини справи, не врахував інтересів дитини. Також, на думку ОСОБА_7, суд першої інстанції не обґрунтував оскаржувану ухвалу.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах, в результаті яких мають спільну дитину ОСОБА_8 2010 року народження. З червня 2014 року ОСОБА_2 забрав дитину для проживання за його місцем мешкання. ОСОБА_7, не погоджуючись з такими діями ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про відібрання дитини. Разом з тим, подала заяву про забезпечення позову, в якій просила зобов'язати ОСОБА_2чи ОСОБА_9 повернути їй малолітню дитину ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 та заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії направленні на відібрання в неї дитини або вчинення перешкод у спілкуванні з дитиною до вирішення справи по суті.

Відмовляючи в задоволенні заявлених вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 не доведено підстав необхідності вжиття заходів забезпечення позову в такий спосіб. До того ж забезпечення позову в зазначений спосіб, фактично підмінює позовні вимоги.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч.5 статті 153 ЦПК України, про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначається вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 за №9, ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст.209 ЦПК, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 за №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо необхідності відмови в задоволенні заявлених вимог, у зв'язку з тим, що вимоги про вжиття заходів забезпечення позову не можуть бути тотожними з позовними вимогами, оскільки таким чином фактично ухвалюватиметься рішення без розгляду справи по суті.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони фактично є незгодою з висновками суду по оцінці доказів та зводяться до їх переоцінки.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав вірної оцінки обставинам справи та дійшов вірного висновку щодо неможливості забезпечення заявлених вимог в зазначений спосіб.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, як недоведена, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: