АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Вовк Є.І.
справа № 2-1617/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Невідомої Т.О.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 грудня 2012 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про визнання довіреності, договору купівлі-продажу недійсними та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2011 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати недійсними довіреність від 17.12.2007 року за реєстраційним номером № 2936 посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Биковим О.О. та договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, укладений 18.12.2007 року між ОСОБА_1, який діяв від її імені, та ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2537; визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25.12.2012 року позов задоволено.

Визнано довіреність від 17.12.2007 року за реєстровим номером №2936 посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Биковим О.О. недійсною.

Визнано договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1, який діяв від імені продавця, та ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т.В., зареєстрованого в реєстрі за №2537 недійсним.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто на користь ОСОБА_3 солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1700 грн. та витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25.08.2015 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25.12.2012 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що судом не була надана оцінка тому факту, що в матеріалах цивільної справи (a.c.12-13), як додаток до позову міститься висновок експерта від 28.07. 2010 за № 342/ тдд щодо проведення почеркознавчої експертизи в рамках кримінальної справи №02-18602, яка перебувала в провадженні слідчого СВ Оболонського РУ ГУ МВС України в місті Києві Хом'якP.M. В той же час в матеріали цивільної справи (а.с.11) містять відповідь начальника Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві, полковника міліції А.М.Шевченка від 27.05.2010 про те, що 25.06.2010 порушена кримінальна справа № 02-18602 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Крім того, зазначає, що позивач ОСОБА_3 особисто принесла довіреність ОСОБА_1, проте матеріали цивільної справи не містять пояснень позивача з цього приводу. He був допитаний нотаріус Київського міського нотаріального округу Биков О.О. щодо питання «виникнення» самої довіреності.

Вважає, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості задати питання позивачу, свідкам щодо предмету позову, вирішити питання про суттєві обставини справи, що потребують доцільного дослідження. Відповідача було позбавлено можливості звернутися до суду з клопотанням про виклик до суду свідків, які можуть підтвердити факти, дослідження яких, може прямо вплинути на рішення суду.

В судове засіданні апеляційного суду позивач, відповідачі та третя особа не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала клопотання, в якому просила розглянути справу у її відсутності. Колегія судів вважає можливим розглядати справу у відсутності осіб, які не з'явились.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню частково.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.3 ст.303 ЦПК апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов22язковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 вибув з володіння ОСОБА_3 поза її волею, оскільки довіреність, яка була видана на ім'я ОСОБА_1 від 17.12.2007 року позивач не підписувала, а тому довіреність та договір купівлі-продажу від 18.12.2007 року є недійсними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 05.11.2003 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 11.12.2003 року у реєстрову книгу № 192-226 за реєстровим № 35717, укладеного з ОСОБА_5., позивач ОСОБА_3 є власником будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ( Бортничі) (а.с. 8-9).

Як вбачається з матеріалів справа відповідно до Державного Акту про право власності на земельну ділянку від 23.09.2004 року ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0849 га, яка розташована на АДРЕСА_1 (а.с. 9).

18.12.2007 року між ОСОБА_1, який діяв від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності, посвідченої Биковим О.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 17.12.2007 року за р. №2936 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку під АДРЕСА_1 з відповідними надвірними будівлями та спорудами за 32000 грн. (а.с.10- зв).

Відповідно до висновку експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в м. Києві від 28.07. 2010 року №342/тдд, який був проведений на підставі постанови від 09.07.2010 про призначення почеркознавчої експертизи у кримінальній справі № 02-18602, підпис в графі «Підпис» в довіреності серії ВКС №203112 від 17.12.2007 року від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою (а.с.84-87зв).

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_3 просила суд визнати недійсними нотаріально - посвідчену довіреність від 17.12.2007 року за реєстраційним номером № 2936 та договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, укладений 18.12.2007 року між ОСОБА_1, який діяв від її імені, та ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2537, оскільки вона не видавала довіреності на ім'я ОСОБА_1 на відчуження належного їй будинку. Наміру відчужувати своє майно вона не мала.

Вирішуючи спір між сторонами, суд виходив з того, що вказані правочини щодо відчуження об'єкту нерухомого майна є недійсними з підстав відсутності у відчужувача волі на їх вчинення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст.15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання.

У випадку, якщо майно вибуло з володіння власника на підставі вчиненого правочину, перевірці судом при вирішенні справи підлягає чинність правочину.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначено в ст.203 ЦК України. Зокрема, згідно з ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Недотримання цієї вимоги згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України є підставою недійсності правочину.

Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, за яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У разі вчинення правочину представником, суду слід з'ясувати, чи був наділений представник його довірителем повноваженнями на вчинення правочину, чи діяв він в межах наданих йому повноважень, а якщо ні, то чи схвалив в подальшому довіритель укладений представником в його інтересах правочин.

Вірно встановивши порушене право позивача, суд першої інстанції правомірно послався на те, що, що ОСОБА_3 не мала намір відчужувати належний їй спірний будинок, оскільки це відчуження не відповідає її волі.

Разом з тим, судова колегія не погоджується з висновком суду про визнання за ОСОБА_3 права власності на будинокз надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 з огляду на наступне.

Відповідно до положень статей 16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Стаття 216 ЦК України визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Таким чином, оскільки позивач є власником майна - житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 05.11.2003 рокуто додатково визнавати право власності на це майно не потрібно. Сама по собі обставина визнання довіреності від 17.12.2007 року та договору купівлі-продажу від 18.12.2007 року недійсними є підставою для повернення ОСОБА_4 спірного нерухомого майна, яке він отримав на виконання недійсного договору купівлі-продажу.

Отже, апеляційна інстанція приходить до висновку про скасування рішення в цій частині.

Твердження апелянта про те, що у висновку експерта від 28.07.2010 за № 342/тдд вказано, що справа перебуває в провадженні слідчого СВ Оболонського РУ ГУ МВС України в місті Києві Хом'якP.M. в той час як матеріали цивільної справи (а.с.11) містять відповідь начальника Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві, полковника міліції А.М.Шевченка, від 27.05.2010 року про те, що по заяві ОСОБА_3 від 17.05.2010 року щодо протиправного заволодіння земельною ділянкою та будинком АДРЕСА_1 працівниками Дарницького РУГУ МВС України в м. Києві було проведено перевірку, в результаті якої її заява зареєстрована в ЖРЗПЗ № 9154 від 18.05.2010 року та 25.06.2010 порушена кримінальна справа № 02-18602, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України колегія суддів не приймає до уваги, оскільки кримінальна справа №02 -18602 розслідувалася Дарницьким РУГУ МВС України в м. Києві та Хом'як Р.М. був слідчим СВ Дарницького РУ ГУ МВС України в місті Києві (а.с.84) та вважає, що у вступній частині висновку експерта допущена описка - помилково вказано Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві.

Не заслуговують на увагу колегії суддів посилання апелянта на те, що позивач ОСОБА_3 особисто принесла довіреність ОСОБА_1, оскільки доказів на підтвердження цих обставин апелянтом суду надано не було.

Доводам апеляційної скарги в частині неналежного повідомлення відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи була надана оцінка в ухвалі Дарницького районного суду м. Києва від 25.08.2015 року про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення, з якою колегія суддів погоджується, оскільки матеріалами справи підтверджується належне повідомлення судом першої інстанції відповідача ОСОБА_1 про день, час та місце розгляду справи.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення цього спору.

Згідно з п.35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Умовами ч.1 ст.88 ЦПК України визначено, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Частиною 5 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, рішення в частині вирішення питання судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням в цій частини нового рішення про стягнення на користь ОСОБА_3 з кожного з відповідачів судового збору в розмірі 8,50 грн. за позовні вимоги немайнового характеру та по 60 грн. витрат на інформаційне технічне забезпечення.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та стягнення судових витрат з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині позовних вимог та стягнення з кожного з відповідачів судового збору та витрат на інформаційно - технічне забезпечення.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 грудня 2012 року в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та стягнення на користь ОСОБА_3 солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 судових витрат по справі у вигляді судового збору в сумі 1700 грн. та витрат на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про визнання за ОСОБА_3 права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 по 8 грн.50 коп. судового збору та по 60 грн. витрат на інформаційне технічне з забезпечення з кожного.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набираєзаконної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді