Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді: Позігуна М.І.

суддів: Губар В.С., Мамонової О.Є.

при секретарі: Козлачковій Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „Надра" на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 02 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „Надра" про стягнення збитків,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ПАТ „КБ „Надра" просить скасувати рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 02 лютого 2015 року, яким стягнуто з нього на користь ОСОБА_1 збитки в розмірі 22070 грн. 88 коп., та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Незаконність рішення суду апелянт обгрунтовує невідповідністю висновків суду про наявність підстав для задоволення позову фактичним обставинам справи. ПАТ „КБ „Надра" посилається, що не є стороною у правовідносинах, які виникли на підставі договорів, укладених між ОСОБА_1 та ПАТ „Альфа-Банк", АТ „УкрСиббанк", і відповідно не може нести жодних зобов'язань, що пов'язані з їх виконанням/невиконанням, а тим більше щодо відшкодування сплаченої комісії за зарахування коштів на поточні рахунки позивача в цих банківських установах. Апелянт вказує, що всі збитки, на які посилається позивач, понесені нею не через дії відповідача, а виключно з власної ініціативи, через її власні дії, за відсутності вини банку, зокрема, вона добровільно уклала договори з ПАТ „Альфа-Банк", АТ „УкрСиббанк", заздалегідь знаючи про можливість списання комісії за зарахування коштів на її рахунки. Відсутність причинного зв'язку як складової цивільного правопорушення робить неможливою відповідальність відповідача. ПАТ „КБ „Надра" зазначає, що будь-які витрати позивача за договорами рахунків, навіть за умови їх дійсної наявності, не являються витратами на відновлення порушеного права за договорами вкладу. Крім того, апелянт посилається, що судом порушено вимоги ст.213 ЦПК України та п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судове рішення у цивільній справі" щодо законності та обгрунтованості судового рішення.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного висновку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з примусовим виконанням судових рішень позивачу були завдані збитки, а саме: кошти за зарахування Державною виконавчою службою на його рахунок із стягуваної суми банківського вкладу, процентів та інших сум було списано комісію у загальному розмірі 22070 грн. 88 коп.

Такий висновок суду ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону.

По справі встановлено, що 07 жовтня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ „КБ „Надра" було укладено договір №649109 строкового банківського вкладу (депозиту) „Мій вибір" оформлений в рамках Пакету послуг ПП „Базовий +" №1353058, за умовами якого ОСОБА_1 передає, а банк приймає грошову суму вкладу в розмірі 1 365 500 грн. і зобов'язується виплатити вкладникові суму вкладу та проценти на умовах та в порядку, визначеному цим договором. Строк дії вкладу - 12 місяців від дати внесення вкладу на вкладний рахунок, процентна ставка по вкладу встановлюється в розмірі 21,0% річних. Пунктом 3.4.5 зазначеного договору встановлено обов'язок банку повернути вкладнику вклад за його вимогою в кінці терміну дії вкладу чи у випадках дострокового розірвання договору шляхом перерахування коштів на рахунок.

В зв'язку з неналежним виконанням банком своїх зобов'язань за депозитним договором позивач змушена була неодноразово звертатись до суду за захистом порушеного права.

За результатами розгляду позовів ОСОБА_1 Деснянським районним судом м.Чернігова 21 травня 2009 року, 11 червня 2010 року, 06 квітня 2011 року, 20 травня 2011 року, 23 серпня 2012 року, 19 вересня 2012 року, 29 грудня 2012 року ухвалювались рішення про задоволення позовних вимог та стягнення на користь ОСОБА_1 з ПАТ „КБ „Надра" коштів за договором №649109 строкового банківського вкладу (депозиту) „Мій вибір", оформленого в рамках Пакету послуг ПП „Базовий +" №1353058. Вказані рішення були предметом перегляду апеляційним судом Чернігівської області, яким за результатами розгляду апеляційних скарг 04 серпня 2009 року, 06 вересня 2010 року, 30 травня 2011 року, 22 червня 2011 року, 24 жовтня 2012 року, 23 листопада 2012 року, 06 березня 2013 року постановлювались судові рішення про часткове задоволення апеляційних скарг, в зв'язку з чим змінювались рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.

Кошти за договором строкового банківського вкладу (депозиту) було стягнуто в примусовому порядку ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві частинами шляхом їх зарахування на поточний рахунок ОСОБА_1, що підтверджується платіжними дорученнями: №U1250519 від 27 вересня 2011 року на суму 1 135 065 грн. 58 коп.; №U27406 від 19 січня 2012 року на суму 124 900 грн.; №U70777 від 27 січня 2012 року на суму 562094 грн. 03 коп.; №U70778 від 27 січня 2012 року на суму 1540 грн.; №U70776 від 27 січня 2012 року на суму 118 698 грн. 34 коп.; №U791737 від 08 липня 2013 року на суму 224685 грн. 33 коп.; №U791738 від 08 липня 2013 року на суму 9016 грн. 30 коп.; №U896355 від 31 липня 2013 року на суму 7114 грн. 77 коп.; №U1080100 від 12 вересня 2013 року на суму 22433 грн. 98 коп.; №U1080101 від 12 вересня 2013 року на суму 1540 грн. (а.с. 6-15).

При цьому ПАТ „Альфа-Банк" та АТ „УкрСиббанк" за зарахування коштів на поточний рахунок позивача було стягнуто комісію. Так, було стягнуто комісію згідно меморіальних ордерів: №19989 від 05 жовтня 2011 року - 11350,66 грн., №25362 від 20 січня 2012 року - 1249 грн., №214491 від 30 січня 2012 року - 5620,94 грн., №214496 від 30 січня 2012 року - 15,40 грн., №214474 від 30 січня 2012 року - 1186,98 грн., № від 08 липня 2013 року - 2246,85 грн., № від 08 липня 2013 року - 90,16 грн., № від 31 липня 2013 року - 71,15 грн., № від 12 вересня 2013 року - 15,40 грн., № - 224,34 грн., всього на загальну суму 22070,88 грн. (а.с.6-12, 73-75).

Згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Рішеннями судів як першої інстанції, так і апеляційної встановлено порушення зобов'язань банком щодо повернення позивачу вкладу в кінці терміну його дії.

Стаття 611 ЦК України визначає можливі наслідки порушення зобов'язання, метою яких є захист інтересів постраждалої сторони. До них, зокрема, належить і відшкодування збитків.

У розумінні ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Положеннями статті 623 ЦК України визначено, що розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. На кредитора покладений обов'язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов'язання. При цьому кредитор повинен не тільки точно підрахувати розмір збитків, але і підтвердити їх документально.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Матеріалами справи підтверджено порушення банком умов договору, в зв'язку з чим позивачу доводилось звертатись до суду для захисту свого порушеного права. Оскільки банк добровільно свої зобов'язання не виконував, рішення судів виконувались державною виконавчою службою в примусовому порядку.

Відповідно до п.п. 12.1., 12.2. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02 квітня 2012 року, органи ДВС мають відповідні рахунки в органах Державної казначейської служби України для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам у національній валюті, а також відповідні рахунки для обліку аналогічних операцій в іноземній валюті в банках. Розрахунки з таких рахунків здійснюються тільки в безготівковій формі. Не допускаються видача та переказ стягнутих державними виконавцями сум стягувачам без зарахування на депозитний рахунок органу ДВС.

Таким чином, оскільки при примусовому виконанні рішень судів встановлено певний порядок зарахування стягнутих з боржників коштів, то дії ОСОБА_1 по відкриттю поточних рахунків для перерахування коштів, стягнутих державною виконавчою службою з боржника на виконання рішень судів, носили вимушений характер, що було пов'язано з неналежним виконанням банківською установою договірних відносин, а відповідно позивач була позбавлена можливості уникнути нарахування комісії банку.

В зв'язку з викладеним, комісія банку в сумі 22070,88 грн. по суті є збитками позивача, понесеними нею в процесі вирішення питання повернення належних їй коштів за договором банківського вкладу, а тому такі витрати підлягають відшкодуванню ПАТ „КБ „Надра", як особою, що порушила установлені вимоги щодо виконання зобов'язання.

Враховуючи, що позивачем надано докази наявності понесених нею збитків, а також їх розмір, наявність причинного зв'язку між збитками та протиправною поведінкою відповідача, а також його вини в заподіянні збитків, доводи апелянта щодо відсутності підстав для покладення на нього відповідальності є необгрунтованими.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем заявлялось клопотання про застосування позовної давності, оскільки, за доводами банку, позивач в якості збитків визначила витрати у вигляді комісії в сумі 11350,66 грн., які списано на підставі меморіального ордеру від 05 жовтня 2011 року. Таким чином, ПАТ „КБ „Надра" вважало, що про порушення свого права позивач дізналась 05 жовтня 2011 року, однак з вимогою про стягнення збитків у вигляді комісії ОСОБА_1 звернулась лише 06 жовтня 2014 року. Також в запереченнях на позовну заяву ПАТ „КБ „Надра" посилалось на те, що банк не був стороною у судовій справі №2-3375/09 за позовом ОСОБА_1 до ВАТ „Банк „Фінанси та кредит" про стягнення коштів і посилання позивача на судові рішення в даній справі є необгрунтованими.

Проте, такі доводи відповідача є безпідставними, з огляду на наступне.

Статтею 258 ЦК України встановлено трирічний строк позовної давності. Враховуючи, що комісію в сумі 11350,66 грн. списано 05 жовтня 2011 року, трирічний строк позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення вказаної суми закінчувався 05 жовтня 2014 року, який є вихідним днем.

Згідно ч.3 ст.70 ЦПК України якщо закінчення строку припадає на вихідний, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

ОСОБА_1 позовну заяву подано 06 жовтня 2014 року, тобто на наступний робочий день, в зв'язку з чим строк позовної давності позивачем не пропущено.

Крім того, дійсно в переліку додатків до позовної заяви мається посилання на рішення судів у спорі між ОСОБА_1 та ВАТ „Банк „Фінанси та кредит" про стягнення коштів. Проте, виходячи з аналізу матеріалів справи у спорі між ОСОБА_1 та ПАТ „КБ „Надра", суми, стягнуті з ВАТ „Банк „Фінанси та кредит" за рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 26 листопада 2009 року, не входили до складу коштів, які були перераховані ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві.

З врахуванням вищенаведеного, доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції, ухваленого з дотриманням норм матеріального і процесуального права на основі повно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства „Комерційний банк „Надра" відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 02 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: