27.11.2015 227/6123/15-ц
У Х В А Л А

27 листопада 2015 року м.Добропілля

Суддя Добропільського міськрайонного суду Донецької області Здоровиця О.В.,

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Добропільського МВ ГУ МВС Україні в Донецькій області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

Позивач звернувся до Міністерства внутрішніх справ України, Добропільського МВ ГУ МВС України в Донецькій області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, в якій просить про наступне:

- стягнути з Міністерства внутрішніх справ України та Добропільського МВ ГУ МВС України в Донецькій області на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 10182,40 грн.

- стягнути з Міністерства внутрішніх справ України та Добропільського МВ ГУ МВС України в Донецькій області на його користь моральну шкоду у розмірі 10 тисяч гривень.

Розглянувши подану позовну заяву та додані до неї матеріали, вважаю необхідним відмовити у відкритті провадження виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, наказом начальника ГУ МВС України в Донецькій області № 179 о/с від 11.06.2015 року був звільнений з лав органів внутрішніх справ України за власним бажанням. На день звільнення позивач мав вислугу років у календарному обчисленні, яка становила 21 рік та йому було нараховано для виплати 11907,00 грн. одноразової грошової допомоги при звільненні. Але при його звільненні відповідач не провів з ним повного розрахунку у зв'язку з чим він має право на отримання не тільки суми заборгованості по грошовій допомозі при звільненні, але і середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім цього позивач вважає, що так як відповідачі не провели своєчасно з ним розрахунок при звільненні, чим порушили гарантовані Конституцією України його право на оплату праці, то такими діями вони спричинили йому моральну шкоду, яку він оцінює в 10 тисяч гривень і просить стягнути з відповідачів.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим ОСОБА_2, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦПК України визначено, що суди в порядку цивільного судочинства розглядають справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Статтею 3 КАС України визначено, що суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 17 ОСОБА_2 адміністративного судочинства України (далі КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно із п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

З поданого позову вбачається, що позивач працював в структурі органів Головного управління МВС України у Донецькій області на посаді міліціонера-водія обслуговуючого персоналу і охорони Добропільського міського відділу (з обслуговування м.Добропілля та Добропільського району) та просить стягнути з Міністерства внутрішніх справ України та Добропільського МВ ГУ МВС Україні в Донецькій області на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та моральну шкоду.

Згідно із абзацом 2 п. 21 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 8 від 20.05.2013 року, відповідно до частини першої статті 20 Закону N 565-XII працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади, а тому його служба є публічною.

Як вбачається із роз'яснень, які містяться в п.27. Постанови Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних справ» суди повинні мати на увазі, що позовна вимога публічних службовців про стягнення заробітної плати (грошового утримання) за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи у зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, у тому числі в разі, коли її заявлено окремо від вимоги про поновлення на роботі, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки стосується проходження особою публічної служби.

Зі змісту заявлених вимог та правових підстав їх обґрунтування вбачається, що позивач, як особа, яка перебувала на публічній службі, фактично оскаржує дії відповідача, як суб'єкта владних повноважень, щодо невиплати заборгованості по грошовій допомозі при звільненні та середнього заробітку за час затримки за період з 15.06.2015 року по 19.11.2015 року.

Справа адміністративної юрисдикції, відповідно до ст..3 КАС України - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За таких обставин, вважаю, що між сторонами виник публічно-правовий спір з приводу проходження позивачем публічної служби в органах внутрішніх справ, а не трудовий спір.

Відносини, що виникають у сфері публічної служби, є предметом регулювання конституційного і адміністративного права та законодавства.

ОСОБА_2 законів про працю України можуть застосовуватися до них лише субсидіарно, але від цього вони не перестають бути відносинами публічної служби і не стають трудовими.

Тому, вважаю, що з урахуванням суб'єктного складу сторін даного спору та правових підстав його пред'явлення, а також з огляду на вимоги ст. 15 ЦПК України та ст.ст. 3, 17 КАС України, даний спір не підлягає розгляду в суді в порядку цивільного судочинства, оскільки відноситься до адміністративної юрисдикції, у зв»язку з чим розгляд даної заяви належить до юрисдикції адміністративного суду.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.15, п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі за його позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Добропільського МВ ГУ МВС Україні в Донецькій області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, у зв»язку з тим, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Дану ухвалу невідкладно надіслати позивачеві разом із заявою та всіма доданими до неї документами.

Роз»яснити позивачу, що розгляд поданого ним позову належить до юрисдикції адміністративного суду, а також роз»яснити позивачу, що відмова у відкритті провадження у справі перешкоджає повторному зверненню до суду з таким самим позовом в порядку цивільного судочинства..

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 5 днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п»яти днів з дня отримання копії ухвали.

Надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя О.В.Здоровиця

27.11.2015