АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів: Вербової І.М.,Поливач Л.Д.

при секретарі Бугай О.О.

розглянула в відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: КП«Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», Голова ЗАТ «Спіка», Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкоди у користування спільною сумісною власністю шляхом виселення та зобов‛язння вчинити дії за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року ,

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2007 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом , який обґрунтовувала тим, що вона є власником 1/4 частини квартири АДРЕСА_1. Квартира розташована на 10 поверсі десятиповерхового будинку. Відповідач ОСОБА_2 є власником квартири № 165, а відповідачі ОСОБА_3,ОСОБА_4 та ОСОБА_4 є співвласниками квартири № 166 зазначеного будинку та які самовільно та без її згоди частково заселили одинадцятий,технічний поверх будинку та облаштувавши їх під жилі приміщення.За повідомленням прокуратури Святошинського району та Святошинської РДА в м. Києві технічний поверх будинку АДРЕСА_1 знаходиться на балансі ЗАТ «Спілка»,яке жодних рішень щодо переобладнання будинку не приймало. Вселившись таким чином незаконно,відповідачами розбалансовано систему теплопостачання будинку передбачену проектом,що призвело до зниження температури в квартирах будинку, окрім цього відповідачем ОСОБА_6 влаштовано перекриття аварійного виходу,який знаходиться на балконі її квартирі,що повністю перекрило доступ до технічного поверху, але,в той же час, не виключає проникнення до її квартири з технічного поверху.

Позивачка свої позовні вимоги неодноразово уточнювала та просила суд зобов‛язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні її власністю, а саме виселитись із незаконно облаштованих на технічному поверсі квартир № 165,166 в будинку АДРЕСА_1 та відновити систему теплопостачання будинку та привести систему теплопостачання та приміщення технічного поверху в попередній стан (а.с.1-2, а.с.41-42,53-54, 176-178 т.1) Стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на її користь моральну шкоду у розмірі 40 000 грн. та судові витрати. Згідно заяви від 2 лютого 2015 позивача в порядку ст. 31 ЦПК України ( а.с.35-40,123-127 т.3) свої вимоги змінила та просила суд визнати незаконним заселення та переобладнання допоміжних приміщень, які знаходяться на 11-технічному поверсі, 10 поверхового будинку по АДРЕСА_1,зобов‛язати відповідачів звільнити ці приміщення та зняти їх з реєстрації в них та стягнути з відповідачів на її користь моральну шкоду в сумі 5 000 грн. та судові витрати в сумі 5 100 грн.

Згідно заяви від 22 травня 2015 року позивачка отстаточно просила зобов‛язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом виселення з незаконно займаних допоміжних приміщень розташованих на 11 технічному поверсі 10 поверхового будинку АДРЕСА_1,відновити систему теплопостачання та привести приміщення технічного поверху в попередній стан на момент їх заселення відповідно до технічного паспорту,зобов‛язати відповідачів звернутись до відповідних органів міграційної служби з заявами про зняття їх з реєстрації в займаних приміщеннях № 165,166,розташованих на 11 поверсі будинку АДРЕСА_1,відшкодувати її моральну шкоду в сумі 5000 грн. та понесені нею судові витрати в сумі 917 грн.90 коп. та на правову допомогу в сумі 4 183грн.,

Згідно ухвал суду від 18 вересня 2008 року, 6 грудня 2010, 18 жовтня 2012 року,4 лютого 2014 року провадження у справі зупинялось до розгляду інших справ та набрання чинності рішень,пов‛язаних з цією справою (а.с.244 т.1,32,42,64 т.2).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов‛язано відповідача ОСОБА_6повернути до попереднього стану на момент заселення аварійний вихід на балкон з квартири № 165 до квартири № АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмір 243,60 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу та посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення її позову в повному обсязі.

На обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема, що на порушення ст.11 ЦПК суд вийшов за межі заявлених нею позовних вимог,оскільки зобов‛язавши ОСОБА_6 повернути до попереднього стану аварійний вихід суд фактично дозволив відкрити доступ до її квартири,проте вимоги про надання доступу відповідачу до її квартири через евакуаційний вихід вона не заявляла. Суд безпідставно відмовив її в відшкодуванні моральної шкоди та не прийняв до уваги її доводи про те, що починаючи з грудня 2006 року вона постійно знаходиться в нервовому та психічному стані ,так як ОСОБА_6 має вільний доступ до її квартири і вона не може залишити квартиру без нагляду та боїться,що в її квартиру в будь-який час можуть проникнути. Судом надана невірна оцінка доказам,а саме поверховому плану будинку і підтвердженням факту самовільного облаштування відповідачами спірних приміщень є інвентаризаційна справа на будинок,а не поверхневий план,наданий ЖЕО-118,в той час як саме ЖЕО підтверджує факт самосійного заселення технічного поверху.Про витребування інвентаризаційної справи нею було подано письмове клопотання,в задоволені якого суд відмовив. Суд також безпідставно,на думку позивачки,відмовив її в приєднанні до матеріалів справи проектної документації,згідно якої вбачається, що спірні приміщення не є жилими. Вважає,що висновки суду є суперечливими та такими,що не відповідають встановленому судом, суд не дав належної оцінки обставинам, не вкачав в своєму рішенні мотивів з яких він відхилив докази, якими підтверджуються ці обставини.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивачка підтримала апеляційну скаргу з підстав в ній викладених та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечував,просив залишити рішення суду першої інстанції без змін,яке на його думку ухвалено з дотриманням вимог закону.

Інші відповідачі та особи,які беруть участь у справі в судове засідання не з‛явилися, про розгляд справи за законом повідомлені належно.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторін,або інших осіб,які беруть участь у справі,належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи в апеляційному суді.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.ч. 1,2, ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов‛язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім‛ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 386 ЦК держава забезпечує рівний захист прав усіх суб‛єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до рішення виконавчого комітету Ленінградської районної ради народних депутатів м. Києва №65 від 07.09.1994 року будинок АДРЕСА_1,який споруджено за власним замовленням фірми «Спіка», було передано на баланс Державного комунального підприємства житлового господарства Ленінградського району м. Києва (т.3 а.с.4).

Відповідно до рішення Київської міської ради № 208/1642 від 27 грудня 2001 року, у зв'язку з проведенням адміністративно-територіальної реформи в м. Києві, будинок АДРЕСА_1 передано у власність територіальної громади Святошинського району м. Києва (т.3 а.с.19).

Рішенням Святошинської районної у місті Києві ради V скликання дев'ятнадцятої сесії від 19 березня 2009 р. № 310 «Про визначення балансоутримувача житлового будинку по АДРЕСА_1» (Додаток №3), балансоутримувачем житлового будинку по АДРЕСА_1 було визначено Комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» (а.с.22 т.3).

Згідно свідоцтва про право власності від 29 грудня 2002 року,зареєстрованого 16 січня 2003 року під № 8347, ОСОБА_1 є власником 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.43 т.1).

Згідно свідоцтва про право власності від 26.05.2014 року, зареєстрованого 11.06.2014 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №6033797, відповідачі ОСОБА_3,ОСОБА_4 та ОСОБА_4 є співвласниками, у рівних частках квартира № 166 в зазначеному будинку ( а.с.213 т.3).

Рішенням Святошинської районної у місті Києві ради V скликання тридцятої сесії від 28 жовтня 2010р. № 469 «Про визнання приміщень житловими» приміщення №165, 166 було визнано житловими (додаток №4) і відповідно до технічних паспортів на квартири №165, 166, ці квартири відповідають своєму призначенню, як житлові квартири (т.3 а.с.23).

Відповідно до по поверхового плану 11 поверху житлового будинку АДРЕСА_1, на цьому поверсі розташовані житлові квартири, зокрема квартири №165 та №166 (т.3 а.с.25-31).

Судом встановлено, що в квартирі №165 зареєстровані та проживають ОСОБА_2 з сім'єю, а в квартирі №166 зареєстровані та проживають ОСОБА_3 з сім'єю. Заборгованості по сплаті комунальних послуг по цим квартирам не значиться.

09.02.2007 року між ОСОБА_2 та ЖЕО-811 було укладено Типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який по цей час не розірвано, та який виконується сторонами договору.

Згідно заяви про реєстрацію місця проживання, ОСОБА_2 звертався із заявою про реєстрацію місця проживання у квартирі №165,будинку АДРЕСА_1 у м. Києві у жовтні 2012 року та зареєстровано було 01.11.2012 року. Судом встановлено, що відсутні рішення судів, про зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку в квартирі №165 ( а.с. 185 т.3).

Згідно угоди Ленінградська районна рада та фірма «Спіка»домовилися,що фірма «Спіка» ліквідовує заборгованість по комунальних та іншим підприємствам, які обслуговують жилі будинки по АДРЕСА_1, передає відповідну технічну документацію, передбачену нормам і правилам технічної експлуатації житлового фонду, або у разі відсутності її виготовлення за рахунок фірми передає на баланс відповідним міським службам інженерні мережі (тепломережі,водопровід,газопровід, каналізацію та інші споруди) (бойлери, СЕТП, котельні, насосні), та інше.

Строки виконання таких зобов‛язань передбачено не було ( а.с.14 т.3).

Згідно рішення Виконавчого комітету Ленінградської районної Ради народних депутатів від 07.09.1994 року №65м прийнято рішення про передачу фірмі «Спіка», а Державному комунальному підприємству житлового господарства Ленінградського району про прийняття на свій баланс будинку по АДРЕСА_1.

Зобов‛язано,акт прийому передачі житлового будинку оформити при умові виконання угоди «Про порядок передачі до комунальної власності району державного житлового фонду, який перебуває у повному господарському віданні або оперативному управлінні підприємств та організацій» з перерахуванням коштів на утримання мешканців.

Згідно рішення Державного комунального підприємства житлового господарства від 23.09.1994 року №171 житловий будинок АДРЕСА_1 прийнято від фірми «Спіка» на баланс ЖЕО-119 (т.3 а.с.18).

Згідно рішення Святошинської районної у місті Києві ради п‛ятого скликання тридцятої сесії від 28.10.2010 року №469 ( а.с.23 т.3) визнано приміщення №№ 163,165,166 в будинку по АДРЕСА_1 житловими, та зобов‛язано Святошинську районну в м. Києві державну адміністрацію прийняти в експлуатацію закінчені переплануванням вказані житлові приміщення.

Згідно рішення Господарського суду м. Києва від 26.22.2014 року в справі №910/13 за позовом ЗАТ «Спіка» визнано незаконним і зазначене рішення скасовано ( а.с.137-152 т.2).

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що остання не надала належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів,а саме, що переобладнання технічного поверху проводилось саме відповідачами самовільно та з порушеннями,які призвели до втручання в систему центрального опалення, холодного та гарячого водопостачання.

Окрім того,судом встановлено, що балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 є КП «Дирекція з утримання та обслуговування Святошинського району м. Києва» ,яке обслуговує будинок, уклало договори про надання послуг з утримання будинків споруд та прибудинкових територій з власниками (наймачами) квартир у зазначеному будинку, з огляду на що, позивачка відповідно до ст.109 ЖК України не наділена правом вимоги про виселення відповідача ОСОБА_6, який проживає в спірному приміщені на відповідних правових підставах, з дозволу балансоутримуча, і питання про його виселення може ставити, лише балансоутримувач будинку або прокурор.

Суд вважав також,що позивачка не надала суду належних та допустимих доказів заподіяння її з вини відповідачів моральної шкоди, в чому полягає така шкода та не обгрунтувала підстави стягнення такої шкоди з відповідачів солідарно.

При вирішенні позовних вимог про зобов‛язання відповідача ОСОБА_6 привести аварійний вихід на балконі позивачки в первісний ( на час заселення будинку) стан, суд врахував факт визнання ОСОБА_6 зазначеної обставини та вважав,що відповідач ОСОБА_7 своїми діями по закриттю аварійного виходу чинить перешкоди позивачці у користування аварійним виходом.

Таких висновків суд першої інстанції дійшов після повного, всебічного з'ясування обставин справи, перевірки доводів і заперечень сторін, надання належної правої оцінки зібраним у справі доказів та застосування правових норми, які регулюють дані правовідносини, з огляду на що рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону, є законним та обгрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів погоджується з висновками суду щодо оцінки поданих доказів,а саме Акту приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об‛єкту,затвердженого в 1994 році та поверховими планами 11 поверху будинку АДРЕСА_1 (а.с.8-13 т.3,а.с.83-85 т.1), які суд визнав неналежними,з огляду на те, що в них містяться виправлення,вони не засвідчені і з них неможливо з‛ясувати цільове призначення одинадцятого поверху вказаного будинку. 11 поверх в різних документах має назву як технічний поверх, учбові класи. Згідно е поверхового плану будинку АДРЕСА_1 складеного 1995 року на 11 технічному поверсі квартири №№ 164,165,166,167,168 вже були наявні.

Окрім цього, суд виходив з того, що третя особа КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» не повідомили суд про відсутність доступу до (інженерних комунікацій та технічних пристроїв, які необхідні для забезпечення санітарно-гігіенічних умов і безпечної експлуатації квартир у будинку АДРЕСА_1 і що квартири №№ 165,166 будинку АДРЕСА_1 своїм розташуванням заважають обслуговуванню будинку без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою.

Судом досліджено відповідь Головного управління житлового забезпечення КМДА від 07.02.2012 року,яким було проведено обстеження 4-го під'їзду житлового будинку АДРЕСА_1 щодо опалення та гарячого водопостачання, та встановлено, що температура ЦО відповідає нормативним параметрам повітря в квартирах №№ 122,157,167 становить 18-22 гр.С, яка є нормативним параметром. Гаряче водопостачання квартир №№ 122,157 не відповідає нормативним параметрам, без зазначення причин ( а.с.155т.2).

З огляду на викладене,посилання позивачки,що суд безпідставно не прийняв як доказ, повідомлення АЕК «Київенерго» від 12.03.2005 року ( а.с.185т.2) про те, що будівництво будинку проведено самовільно без проекту та розрахунків і технічний поверх переобладнено на житловий із значним збільшенням теплового навантаження, що призвело до розбалансування всієї системи теплоспоживання,колегією суддів не приймається.

Крім цього,судом встановлено, що в листі АЕК «Київенерго» від 12.03.2005 року,йдеться що такі дії були вчинені ЗАТ «Спіка», який на даний час оспорює право власності на приміщення 11 поверху будинку АДРЕСА_1 ( а.с.185т.2).

Таким чином,висновки суду зроблено щодо всіх заявлених позивачем вимог та на підставі поданих сторонами доказів, яким дана правильна оцінка. У рішенні наведені мотиви, з яких суд надає перевагу одним доказам над іншими і його висновки в цій частині є обґрунтованими.

Питання розподілу судових витрат вирішено судом пропорційно до розміру задоволених вимог (ст.88 ЦПК України).

Таким чином ці та інші доводи апеляційної скарги про порушення судом процесуального та матеріального права не знайшли свого підтвердження, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують та є такими, що не тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308, 313,315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів, з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді