Справа № 311/126/15-ц
Провадження№ 2/311/199/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року м.Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Кочевої І.В., при секретарі Кириченко О.В., за участю представника відповідача - адвоката ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи - Кам'янської сільської ради Василівського району Запорізької області про припинення права власності та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, уточнивши свої позовні вимоги (а.с.54-58), просить припинити право власності ОСОБА_3 на нежитлове приміщення та споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - магазин будівельних матеріалів (ганок ) А-1, загальною площею 97,5 кв.м. та Б-1 - котельню, в-1 - сарай, г-1 - убиральню, Д- навіс, №1,2 - огорожу, №3 - водогін, 1,11 - замощення та визнати право власності на вказане нерухоме майно за ним. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 06 червня 2011 року відповідачка, яка є його матір'ю та ОСОБА_4 уклали договір купівлі-продажу будинку побуту за вказаною адресою. Договір був нотаріально посвідчений. Ціна договору була - 8000 грн., ця сума була надана продавцю за рахунок коштів позивача та його дружини, отриманих у зв'язку з народженням їх дітей. Окрім вказаної суми позивачу не вистачало 1000 грн. для сплати витрат пов'язаних з оформленням договору, яку надала відповідачка, таким чином прийнявши участь у купівлі вказаного майна. Позивач не міг прийняти участі в укладенні договору відповідачкою, якій були передані для продавця гроші позивача та його дружини, оскільки продавець хотів найскоріше продати вказане майно. Відповідачка помилково вказала покупцем тільки себе, не дивлячись на домовленість, яка була досягнута раніше, що нерухомість буде придбана на ім'я і позивача. За домовленістю між позивачем та відповідачкою вони домовилися, що частка відповідачки у придбання спірного майна становила 1/10 частку, а інша частина - 9/10 - позивача. 27 листопада 2011 року позивач передав матері 1000 грн., які вона витратила на оформлення договору. Отримавши ці гроші відповідачка пообіцяла переоформили спірне майно на позивача. Відразу після укладення договору купівлі-продажу вказана будівля перейшла у фактичне користування позивача. Протягом 2013 року він самостійно та за власні кошти проводив ремонт, переобладнання придбаного за договором будинку-побуту під магазин будівельних матеріалів, було замінено дах, вікна та двері, підлога, встановлений паркан, здійснені інші роботи. Переобладнання будинку побуту на магазин оформлено в інспекції ДАБК на відповідачку, бо за нею було зареєстровано право власності на вказану будівлю. 14 травня 2013 року для обслуговування земельної ділянки з Кам'янською сільською радою було укладено договір оренди земельної ділянки. З часу придбання будинку побуту та передачі його в експлуатацію, згідно декларації від 26 листопада 2013 року про готовність об'єкта до експлуатації і до теперішнього часу, у зв'язку з тим, що право власності на позивача не оформлено - спірна будівля ніким не експлуатується, в будівлі не має електрики, опалення, води.

Укласти договори про надання комунальних послуг позивач не може, бо не є власником будівлі. Відповідачка у зв'язку з поганим станом здоров'я та відсутністю грошей відмовляється оформити відчуження спірного майна на його користь.

У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, вказаних в уточненій позовній заяві.

Відповідачка позовні вимоги визнала. Суду пояснила, що дійсно будинок побуту був придбаний за гроші її сина - позивача у цій справі, які він та дружина отримали при народженні дітей. Гроші, які вона витрачала на оформлення договору купівлі-продажу - 1000 грн. син їй повернув. Після оформлення договору вона вказаним нерухомим майном не користувалася. Ремонт та переобладнання проводив за свій кошт та своїми силами її син - позивач у справі, вона в цьому участі не приймала. Будинок побуту купували з метою забезпечення дітей позивача спадком. Оформити в нотаріальній конторі відчуження спірного майна вона не може, бо на будівлю накладено арешт інспекцією ДАБК, з приводу чого в Запорізькому окружному адміністративному суді розглядається справа. Крім того, вона хворіє та не має грошей.

Представник третьої особи - Кам'янської сільської ради у судове засідання не з'явився, суду надано клопотання про розгляд справи без участі представника третьої особи та про визнання позовних вимог (а.с.68).

Суд вважає можливим розглянути справу без участі представника третьої особи.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що йому у 2011 році позивач купив будинок побуту у АДРЕСА_1, де вирубував хащі, прибирав сміття, робив ремонт. Позивач тоді казав йому, що ОСОБА_4 терміново продавав будівлю, а у нього окрім 8000 грн. грошей, отриманих при народженні дітей - не було коштів, та за них він купив будівлю. Відповідачку за вказаною адресою він не бачив, всіма роботами по благоустрою та ремонту будівлі займалися позивач та його дружина.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона проживає біля будівлі колишнього будинку побуту в с.Кам`янське. Їй відомо, що позивач при народженні дітей отримав гроші та у 2011 році купив вказану будівлю, прибирав там сміття та робив ремонт за власний кошт: встановив паркан, поміняв дах, вікна та двері, відмостку. Позивач казав їй, що оформили будівлю на його матір, яку вона біля будівля не бачила.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що він знайомий з позивачем та відповідачкою. Йому відомо, що у 2011 році позивач купив будинок побуту у с.Кам`янське, прибирав там сміття, вирубував хащі. З 2013 року робив там ремонт. Позивач розповідав йому, що купили будинок побуту за гроші, отримані при народжені дітей, щоб їм будівля лишилася у спадок, а гроші не були марно витрачені. Відповідачки він там не бачив, хоча сам там працював з іншими найманими людьми.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона є дружиною позивача. У 2011 році вони вирішили за гроші, отримані при народженні їх дітей кпити будинок побуту у с.Кам`янське. При цьому договір купівлі0-продажу був оформлений на її свекруху - відповідачку у цій справі, бо чоловік не міг бути присутнім при нотаріальному посвідченні договору, тому відповідачка оформила на себе будівлю. Свідок підтвердила, що отримані нею кошти, зазначені у довідці, яка є у справі (а.с. 17) були витрачені на купівлю будинку побуту у 2011 році за договором, покупцем за яким є відповідачка.

Вислухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач та відповідачка є рідними сином та матір'ю, що підтверджено свідоцтвом про народження позивача (зв.с. а.с.63).

Позивач має чотирьох дітей: дві доньки 2006 року народження, донька 2009 року народження та 2010 року народження, що підтверджено свідоцтвами про народження дітей (а.с.14-15), де матір'ю дітей вказана ОСОБА_8 - допитана у справі в якості свідка. Позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 з 24 вересня 2005 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с.63).

Відповідно до повідомлення про надання державної допомоги сім'ям з дітьми дружина позивача - ОСОБА_8 отримувала призначену допомогу по вагітності та пологах з 01 липня 2010 року по 31 липня 2010 року - 922 грн. 97 коп., допомогу при народженні дитини з 01.09.2010 року по 30. 09.2010 року - 5000 грн.; допомогу по догляду за дитиною до трьох років з 16.11.2010 року по 22.11.2010 року - 130 грн.; з 23.11.2013 по 04.04.2012 року - 260 грн.; допомогу при народженні дитини з 01.09.2010 по 30.09.2010 року - 1250 грн., з 01.10.2010 по 30.04.2012 - 2500 грн. (а.с.17)

06 червня 2011 року між продавцем ОСОБА_4 та покупцем ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу будинку побуту по АДРЕСА_1 на земельній ділянці 0, 0667 га Кам'янської сільської ради Василівського району Запорізької області. Продаж вчинено за 8000 грн. Договір за формою та змістом відповідає вимогам законодавства України, є нотаріально посвідченим. Його копія є у справі (а.с.5).

Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 14 травня 2013 року ОСОБА_3 орендувала у Кам'янської сільської ради земельну ділянку під обслуговування будинку побуду під магазин «Будівельних матеріалів» (а.с.41-43) строком на 10 років.

Державна реєстрація правочину та права власності на будинок побуту за ОСОБА_3 на підставі вказаного договору купівлі-продажу здійснена відповідно 06 та 21 червня 2011 року, що підтверджено витягами з Держреєстрів правочинів та про державну реєстрацію прав (а.с.6).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності (а.с.16) за відповідачем було зареєстровано право власності на будинок побуту, за вказаною вище адресою, позначений у плані літерою «А», загальною площею 91,9 кв.м. та слідуючі будівлі та споруди: котельня загальною площею 5,6 кв.м. літ. «Б-1», сарай загальною площею 50,4 кв.м. літ. «В-1», убиральня «Г-1», замощення «1».

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1-3 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст. 368 ч.1, 2, 4 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Вказане також передбачено ст.175 СК України, відповідно до якої майно набуте батьками і дітьми за рахунок їх спільних коштів, належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області 26.11.2013 року була проведена реконструкція будинку побуту під магазин будівельних матеріалів за адресою АДРЕСА_1 (літ А-1, Б-1, замовником якої була ОСОБА_3- відповідачка у цій справі (а.с.64).

11 грудня 2014 року ОСОБА_3 звернулася з адміністративною позовною заявою до Інспекції АБК у Запорізькій області про визнання дій неправомірними та скасування рішень, поновлення строку оскарження (а.с.71-74). За вказаним позовом ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 12 січня 2015 року відкрито провадження, справа станом на теперішній час не розглянута (а.с.75).

Відповідно до технічного паспорта на спірні будівлі, складеного станом на 22 січня 2015 року по АДРЕСА_1 знаходиться магазин будівельних матеріалів, позначений літерою А-1, котельня Б-1, сарай В-1, убиральня Г-1, навіс Д, огорожа №1,2, водогін №3, замощення 1,11, належний ОСОБА_3 (а.с.34-39).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Реєстраційною службою Василівського районного управління юстиції Запорізької області індексний номер 34073696 від 24 лютого 2015 року власником магазину будівельних матеріалів за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 (а.с.45), що також підтверджено витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.44).

Відповідно до звіту про незалежну оцінку магазина будівельних матеріалів за вказаною адресою (а.с.76-101) ринкова вартість на 10 березня 2015 року вказаного об'єкта нерухомості становить 37 280 грн.

Як було встановлено з пояснень сторін та свідків, та підтверджено наявними у справі письмовими матеріалами, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є рідними матір'ю та сином, відповідачка за договором купівлі-продажу від 06 червня 2011 року купила спірний об'єкт нерухомості на кошти спільні - її та сина: 9/10 частин яких були належні позивачеві та його дружині (отримані у зв'язку з народженням дітей позивача), а 1/10 частина - відповідачці. Таким чином, придбаний ОСОБА_3 будинок побуту, в подальшому реконструйований під магазин будівельних матеріалів вважається спільною сумісною власністю її та сина - ОСОБА_2

Сторони погодилися, що частка коштів на придбання спірного об'єкту нерухомості та відповідно і частки у праві власності на спільне майно позивача становила 9/10, а частка відповідачки - 1/10 частину, що окрім пояснень сторін підтверджено дослідженими в суді доказами у цій справі: показами свідків, матеріалами справи щодо джерела коштів, витрачених позивачем на купівлю нерухомого майна. Крім того, у судовому засіданні встановлено, що фактично реконструкція придбаного будинку побуту під магазин була здійснена позивачем, відповідач участі фінансової та фактичної у цьому не приймала, що визнано нею у судовому засіданні, підтверджено поясненнями позивача, свідків.

Відповідно до ч.2 ст.346 ЦК України право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом, ніж передбачені ч.1 цієї ж статті. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Ч.2 ст.370 ЦК України передбачена рівність у праві спільній сумісній власності часток співвласників, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Ч.3 цієї ж статті передбачає, що виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників передбачено ст.365 ЦК України, зокрема, відповідно до ч.1 цієї статті право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.Саме остання обставина є визначальною під час вирішення спору про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, про що зазначено у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02 червня 2014 року у справі № 6-68цс14.

Доводи позивача про повернення ним відповідачці витрачених нею на придбання будинку побуту грошей в сумі 1000 грн., про що пояснювала відповідачка у судовому засіданні також підтверджено розпискою (а.с.18), яку, як пояснила відповідачка писала вона та гроші від позивача отримала.

Оскільки спірне нерухоме майно у вигляді магазину є неподільною річчю, бо його неможливо поділити без втрати його цільового призначення, співвласниця ОСОБА_3 погодилася та вже фактично отримала грошову компенсацію від позивача за витрачені нею кошти на придбання спірного нерухомого майна, за вимогою співвласника - ОСОБА_2, її право на частку у праві спільної власності є припиняється, що не завдасть істотної шкоди інтересам ОСОБА_3, яка є людиною похилого віку, та має ряд хронічних захворювань, що підтверджено довідкою Степногірської амбулаторії (а.с.19-20) та не бажає мати спірний магазин у власності. Таким чином, право власності за все пірне майно належить визнати за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.318, 318, 328, 346, 355, 364, 368, 370 ЦК України, ст.175 СК України, ст. ст.10, 11, 60, 88, 130, 174, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву задовольнити. Припинити право власності ОСОБА_3 на нежитлове приміщення та споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - магазин будівельних матеріалів (ганок ) А-1, загальною площею 97,5 кв.м. та Б-1 - котельню, в-1 - сарай, г-1 - убиральню, Д- навіс, №1,2 - огорожу, №3 - водогін, 1,11 - замощення.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення та споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - магазин будівельних матеріалів (ганок ) А-1, загальною площею 97,5 кв.м. та Б-1 - котельню, в-1 - сарай, г-1 - убиральню, Д- навіс, №1,2 - огорожу, №3 - водогін, 1,11 - замощення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Василівський районний суд запорізької області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні, протягом того ж часу з дня отримання його копії.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області Кочева І.В.