Провадження №2/761/1605/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 березня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Піхур О.В.

при секретарі Маліченко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Шевченківського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства "Бейкер Тіллі Такс Сервісес" про визнання звільнення незаконним, зміну формулювання причин звільнення і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

встановив:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Дочірнього підприємства "Бейкер Тіллі Такс Сервісес" (далі - відповідач) про визнання звільнення незаконним, зміну формулювання причин звільнення і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги, які були уточнені в ході розгляду справи, обґрунтовані тим, що звільнення позивача з посади директора відбулося з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки, формулювання причини звільнення згідно п. 6.5.1 трудового контракту, за п. 8 ст. 36 КЗпП України, а саме у зв'язку із систематичним невиконанням без поважних причин трудових обов'язків, не відповідає дійсності.

Тому, позивач просив суд визнати звільнення позивача за п. 8 ст. 36 КЗпП України незаконним, змінити формулювання причини звільнення позивача на звільнення згідно п. 5 ст. 41 КЗпП України та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, що на 02.03.2015 р. складає 105846,88 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що звільнення позивача було законним та проведеним із дотриманням встановленого законом порядку, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

У судовому засіданні були допитані свідки: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які підтвердили, що підписували акти про відсутність позивача на робочому місці та факт отримання ним трудової книжки на копії наказу про звільнення.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_6 суду пояснили, що позивач систематично був відсутній на робочому місці, на роботі були постійні проблеми у зв'язку з його відсутністю, виплатою заробітної платні працівників, оскільки, право підпису на фінансових документів мав тільки позивач і його обов'язки ніхто не виконував.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін та свідків, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (ч.1 ст.43 Конституції України).

Судом встановлено, що відповідно до трудового контракту від 15.01.2014 р. позивача було прийнято на посаду директора Дочірнього підприємства "Бейкер Тіллі Такс Сервісес", строком до 15.11.2014 р.

Як вбачається із доповідних записок головного бухгалтера ОСОБА_6 від 29.08.2014 р., через відсутність розпорядження позивача, здійснити виплату заробітної плати працівникам та сплатити всі необхідні податки з виплати заробітної плати було неможливо, крім того, перед відповідачем виникла дебіторська заборгованість по договорам, у зв'язку із чим виникли податкові зобов'язання перед бюджетом, а будь - які дії позивача пов'язані з вирішенням даного питання відсутні (а.с.84-85).

Згідно Протоколу № 58 Загальних зборів учасників ТОВ «Бейкер Тіллі Україна» від 29.08.2014 р., було одностайно вирішено звільнити 02.09.2014 р. позивача у зв'язку із порушенням ним умов трудового контракту від 15.01.2014 р. (а.с.86-87).

В матеріалах справи містяться доповідні записки та акти, складені працівниками відповідача, що підтверджують факти систематичної відсутності позивача на робочому місці (а.с.90-99).

У письмових додаткових пояснення до позовної заяви, позивач зазначив що, у дні відсутності його на робочому місці, він перебував у відрядженнях, яке не оформлювалось документально, оскільки, відсутнє нормативно - правове регулювання даного питання, а отже не є обов'язковим.

Проте, представником відповідача було надано належним чином засвідчену копію Інструкції про службові відрядження, затвердженої Наказом в.о. Директора ДП «БТ ТС» Р.П. Жарко № 1-п/14-ТS від 06.01.2014 р., якою регулюється порядок направлення та перебування у службових відрядженнях співробітників та визначено, що відрядження оформлюється відповідним наказом.

Підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом (п. 8 ст. 36 КЗпП України).

Відповідно до п. 6.5.1 трудового контракту, керівник може бути звільнений з посади, а контракт розірвано з ініціативи Загальних Зборів Учасників ТОВ «Бейкер Тіллі Україна» до закінчення строку дії у випадку систематичного невиконання керівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього цим контрактом.

Наказом № 22-к від 02.09.2014 р., позивача було звільнено із займаної посади, згідно п. 6.5.1 передбачених трудовим контрактом від 15.01.2014 р., за п. 8 ст. 36 КЗпП України та наказано виплатити йому компенсацію за 1 календарний день невикористаної щорічної відпустки, на підставі протоколу загальних учасників ТОВ «Бейкер Тіллі Україна» № 58 від 29.08.2014 р., з яким позивач ознайомився 27.10.2014 р. та отримав трудову книжку (а.с.14, 89).

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене та те, що в обґрунтування своїх позовних вимог позивач не надав суду належні та допустимі докази, не довів суду їх переконливість, а також обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 43 Конституції України, ст.99 ЦК України, ст. ст. 28, 36 КЗпП України, ст. ст. 10 60, 208, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд,

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства "Бейкер Тіллі Такс Сервісес" про визнання звільнення незаконним, зміну формулювання причин звільнення і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя