УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Леванчука А.О., Червинської М.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Надра» про стягнення ненарахованої та невиплаченої додаткової заробітної плати (оплати за роботу в вихідні дні), компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Надра», поданою уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Надра» Стрюковою Іриною Олександрівною, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, який уточнила в процесі розгляду справи, та остаточно просила стягнути з публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») 1 472 грн 72 коп. компенсації за роботу у вихідні дні 27, 28 грудня 2008 року та 17, 18, 24, 25 січня 2009 року; 1 172 грн 28 коп. втрати частини заробітної плати внаслідок порушення строків її виплати за період з березня 2009 року до травня 2015 року включно та 193 774 грн 88 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку з дня її звільнення 13 лютого 2009 року до дня відкликання у відповідача банківської ліцензії (04 червня 2015року).

На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона до 13 лютого 2009 року працювала в ПАТ «КБ «Надра» на посаді менеджера проекту Центру ефективності роботи ребрендованих площадок продажу Департаменту змін та інновацій роздрібної мережі Генерального Департаменту дистриб'юції, проте при звільненні відповідач не провів з нею розрахунок в повному обсязі, не виплатив компенсацію (оплату) за роботу у вихідні дні в грудні 2008 та січні 2009 року, до виконання якої позивач спеціально була залучена відповідно до письмових розпоряджень відповідача від 25 грудня 2008 року № 549 та від 06 січня 2009 року № 3.

З огляду на вказане просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «КБ «Надра» на користь ОСОБА_4 компенсацію (оплату праці) за роботу у неробочі дні 27 грудня 2008 року (субота), 28 грудня 2008 року (неділя) та 17 січня 2009 року (субота), 18 січня 2009 року (неділя), 24 січня 2009 року (субота), 25 січня 2009 року (неділя) в сумі 1 472 грн 72 коп.

Стягнуто з ПАТ «КБ «Надра» на користь ОСОБА_4 компенсацію втрати частини заробітної плати в зв'язку з несвоєчасною її виплатою за період з березня 2009 року по травень 2015 року включно від належної позивачеві оплати за роботу в неробочі дні 27 грудня 2008 року (субота), 28 грудня 2008 року (неділя) та 17 січня 2009 року (субота), 18 січня 2009 року (неділя), 24 січня 2009 року (субота), 25 січня 2009 року (неділя) - в сумі 1 172 грн 28 коп.

Стягнуто з ПАТ «КБ «Надра» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 13 лютого 2009 року по 04 червня 2015 року в сумі 193 774 грн 88 коп.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ «КБ «Надра» відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «КБ «Надра», поданій уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Надра» Стрюковою І.О., посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці», власник або уповноважений ним орган зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Згідно умов колективного договору ВАТ КБ «Надра» від 31 липня 2007 року, для працівників банку встановлено п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними. Пунктом 4.7. колективного договору передбачено, що адміністрація зобов'язується здійснювати оплату праці працівників за роботу у святкові та неробочі дні у подвійному розмірі, що зазначається у наказі, або за бажанням працівника, який працював у вихідний чи неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку у визначений ним день. В пункті 5.1.2. колективного договору визначено, що при відрядженні працівників: якщо датою відрядження є вихідний день, то після повернення з відрядження надається інший день відпочинку; якщо працівник спеціально відряджається для роботи у вихідні або святкові й неробочі дні, то йому виплачується компенсація за роботу в ці дні в розмірі, визначеному чинним законодавством України. При виконанні трудових обов'язків у вихідний день: таким працівникам за згодою сторін надається інший день відпочинку або грошова компенсація у подвійному розмірі, про що обов'язково зазначається в наказі (п.5.1.10 колективного договору) (а. с. 34-45, т. 1).

За приписами ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із роз'ясненнями, викладеними у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі - наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позов, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, врахували, що при звільненні позивачці не було виплачено оплату праці за роботу у вихідні дні в грудні 2008 року та січні 2009 року, до виконання якої її було залучено під час роботи, але виконання якої відповідачем не було обліковано та оплачено всупереч вимогам ст. 30 Закону України «Про оплату праці»; при цьому задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 13 лютого 2009 року по 04 червня 2015 року, суди дійшли обґрунтованого висновку, що даний спір виник з приводу порушення законодавства про оплату праці, що передбачено ст. 117 КЗпП України, а тому дія обмежень, встановлених ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не поширюється на вимоги про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Доводи касаційної скарги щодо залишення поза увагою судів попередніх інстанцій положень п. 171.1 ст. 171 Податкового кодексу України з приводу утримання з відповідача суми податку на доходи фізичних осіб, єдиний соціальний внесок та військовий збір при виплаті середньої заробітної плати за час затримки розрахунку, не можуть бути підставою скасування судових рішень першої та апеляційної інстанцій, оскільки суд першої інстанції обчислення спірних сум за час затримки розрахунку заробітної плати здійснював з використанням сум, з яких вже було утримано податки, і відповідачем розмір стягуваних сум та правильність їх розрахунків не оспорювався.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком судів першої та апеляційної інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Надра», подану уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Надра» Стрюковою Іриною Олександрівною, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

А.О. Леванчук

М.Є.Червинська