Справа № 451/1768/14 Головуючий у 1 інстанції: Семенишин О.З.
Провадження № 22-ц/783/1871/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І., Штефаніци Ю.Г.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю: представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 24 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дружини,-

встановила:

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 24.12.2014 року в задоволенні позову ОСОБА_3 про стягнення аліментів у розмірі 1200 гривень на її утримання до досягнення дитиною - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьохрічного віку відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_3, просить його скасувати з підстав неповного з»ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що на її утриманні знаходиться троє неповнолітніх дітей, двоє з яких, є дітьми відповідача, і коштів, які вона отримує на них за рахунок аліментів, які відповідач сплачує на дітей, та соціальної допомоги, не вистачає для того, щоб забезпечити їм прожитковий мінімум, встановлений законом, оскільки вона перебуває у декретній відпустці по догляду за наймолодшою дитиною, а тому позбавлена можливості отримувати заробітну плату, а отже, забезпечити належне утримання не тільки дітям, а й собі теж. На думку апелянта, суд безпідставно взяв до уваги заперечення відповідача про неможливість сплачувати аліменти на її утримання, оскільки його твердження не підтверджені жодним доказом. Апелянт зазначає, що відповідач має постійні неофіційні доходи, які він отримує, в тому числі й від заробітків за межами України, ці доходи є надмірними, підтвердженням чого, на її думку, є погашення заборгованості по аліментах.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.84 Сімейного кодексу (далі-СК) України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

У відповідності до ч.4 ст.ст.84 СК України, право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та не залежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Судом встановлено, що сторони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, які проживають разом з позивачем і на які з відповідача за рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 25.12.2013 року щомісячно стягуються аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) (а.с.4, 14-15).

Позивач працевлаштована, однак, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку (а.с.16).

Відповідач не працює, однак, має дохід від тимчасових робіт, розмір якого позивач назвати не може.

Згідно з розрахунком заборгованості, який позивач долучила до апеляційної скарги, станом на 01.11.2014 року з відповідача стягувались аліменти на двох дітей у розмірі 794 гривень, що відповідало мінімальному розміру аліментів, визначеному ч.2 ст.182 СК України.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що цим розрахунком підтверджений факт отримання відповідачем регулярних надмірних доходів, є безпідставними, оскільки сплата відповідачем одноразово аліментів за два місяці у розмірі 1595 гривень, або внесення ним у березні 2014 року коштів у сумі 2926 гривень в рахунок погашення заборгованості по сплаті аліментів за період з листопада 2013 року по березень 2014 року не може свідчити про встановлення цього факту, так як джерело отримання доходу відповідача невідоме, а здійснення ним погашення заборгованості для того, щоб не допускати прострочення виконання грошового зобов»язання, можливе й за рахунок позичених коштів тощо.

Таким чином, позивачем не доведено, а судом не встановлено тієї обставини, що позивач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання позивача до досягнення наймолодшою дитиною трьохрічного віку, оскільки в силу вимог ст.180 СК України, утримання дітей є обов»язком батька, а утримання дружини, згідно з ст.84 цього Кодексу, - не є обов»язком чоловіка і визначальним для вирішення цього питання є саме те, чи може чоловік надавати таке утримання.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну оцінку доказам, які були досліджені в судовому засіданні, під час розгляду справи не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 24 грудня 2014 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Береза В.І.

Штефаніца Ю.Г.