Справа № 372/3324/14-ц Головуючий у І інстанції Тиханський О.Б.
Провадження № 22-ц/780/808/15 Доповідач у 2 інстанції Олійник
Категорія 38 03.03.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

03 березня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Сліпченка О.І., Іванової І.В.,

при секретарі Петленко І.О.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 04 грудня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3, про встановлення постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання особи такою, що прийняла спадщину, про визнання права власності на спадкове майно та визнання недійсним свідоцтвa про право на спадщину за законом, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 про встановлення постійного її проживання (спадкоємця) зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання її такою, що прийняла спадщину, про визнання права власності на спадкове майно та визнання недійсним свідоцтвa про право на спадщину за законом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4, яка була зареєстрована в селі Долина Обухівського району Київської області, проте у зв'язку з похилим віком та станом здоров'я від 2000 року проживала з позивачкою в АДРЕСА_1. У 2003 році мати склала заповіт, за яким будинок та дві земельні ділянки заповіла дітям (позивачці та відповідачці по справі).

Вказувала, що за життя матір подарувала їй даний будинок та земельні ділянки, проте після її смерті рішенням суду після закінчення строку на прийняття спадщини вказані договори визнані недійсними.

Відповідач вчасно звернувся із заявою про прийняття спадщини, а вона (позивачка) у зв'язку з тим, що іншого майна крім вказаного не було, і яке вона вважала належало на підставі договору дарування їй, вказану заяву не подала. В подальшому вона звернулася до нотаріальної контори, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй було відмовлено у зв'язку з пропущенням строку подання.

Відповідач на час розгляду справи вже отримав свідоцтва про право на спадщину на дане майно по заповіту та закону, оскільки інші спадкоємці заяви вчасно не подали. Проте, враховуючи, що мати на час смерті проживала разом з нею (позивачкою), вона її доглядала, то вважала, що має право на 1/2 частину спадщини за заповітом і тому просила встановити факт проживання, визнати її такою, що прийняла спадщину, визнати право власності на 1/2 частину даного майна та визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину даного майна.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_5, подану заяву з уточненнями підтримали з підстав викладених в позовній заяві, і вказали, що мати проживала разом з нею (позивачкою) постійно від 2000 року до дня смерті, крім 2007 року, коли вона проживала в селі Долина, проте позивачка її забрала до себе у зв'язку з похилим віком та тим, що відповідач та третя особа за матір'ю не доглядали. Заповіт мати складала в її (позивачки) квартирі і там же померла.

Враховуючи вищенаведене, після уточнення позовних вимог просила встановити факт постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнати її такою, що прийняла спадщину, визнати за нею право власності на спадкове майно та визнати недійсними свідоцтвa про право на спадщину за законом.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 04 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено частково.

Встановлено, що ОСОБА_2 постійно проживала із спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартирі АДРЕСА_1.

Визнано ОСОБА_2 такою, що прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері ОСОБА_4 на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2, на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,1990 га, що розташована в АДРЕСА_2, та на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,1275 га, що розташована в АДРЕСА_2.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 11 липня 2014 року державним нотаріусом Обухівської районної державної нотаріальної контори Клименко О.П., на ім'я ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4 на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 11 липня 2014 року державним нотаріусом Обухівської районної державної нотаріальної контори Клименко О.П., на ім'я ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4 на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,1990 га, що розташована в АДРЕСА_2

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 11 липня 2014 року державним нотаріусом Обухівської районної державної нотаріальної контори Клименко О.П. на ім'я ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4 на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,1275 га, що розташована в АДРЕСА_2.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення і ухвалення нового, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №046046 ОСОБА_4 на праві приватної власності на землю на підставі рішення Долинського сільської ради №6 від 11 квітня 1996 року належали дві ділянки площею 0,128 га та 0,199 га. що розташовані в селіДолина Обухівського району Київської області.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 17 листопада 1990 року, виданого Долинською сільською радою, ОСОБА_4 на праві власності належав будинок в АДРЕСА_2.

07 березня 2003 року ОСОБА_4, яка проживала за адресою: АДРЕСА_2 склала заповіт, за яким житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та присадибну земельну ділянку заповіла ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах, що підтверджується дублікатом заповіту від 06 лютого 2013 року.

Відповідно до копії паспорту серії НОМЕР_1, виданого 15 вересня 2003 року, ОСОБА_4 була зареєстрована в селі Долина Обухівського району Київської області.

21 січня 2009 року ОСОБА_4, яка тимчасово проживала за адресою: АДРЕСА_1 склала заповіт, за яким земельну ділянку площею 3,8711 га, розташовану на території Долинянської сільської ради, заповіла ОСОБА_8, ОСОБА_9, та ОСОБА_10 Заповіт складений на дому у зв'язку з похилим віком ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 09 липня 2010 року.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №10 від 25 січня 2010 року смерть ОСОБА_4 настала вдома в АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що позивачка на час відкриття спадщини постійно проживала разом із матір'ю по АДРЕСА_1, що встановлено з показів свідків та акту обстеження житлово-побутових умов проживання жительки сели Долина ОСОБА_4 від 07 лютого 2007 року, складеного депутатами сільської ради. Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції також встановив, що ОСОБА_2 прийняла спадщину згідно заповіту від 07 березня 2003 року на 1/2 частину спадкового майна і як наслідок визнав недійсними видані свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я відповідача ОСОБА_1

Проте, з такими висновками колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року №7 якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 ст.60 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

На підтвердження позовних вимог позивачка посилалася на акт обстеження житлово-побутових умов проживання проживання жительки села Долина ОСОБА_4 від 07 лютого 2007 року, та на покази свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 які стверджували, що ОСОБА_2 дійсно проживала в квартирі АДРЕСА_1.

Колегія суддів не приймає даний акт, як належний доказ по справі, оскільки в ньому не зазначено в період якого часу позивачка проживала з матір'ю. Сам факт догляду за спадкодавцем з боку позивачки не є підтвердженням постійного проживання.

Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги рішення Обухівського районного суду Київської області від 8 квітня 2014 року, яким відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Сам факт звернення з такими позовними вимогами спростовує доводи позивачки про визнання її такою, що постійно проживала зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, оскільки як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 23 постанови від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Доводи позивачки про те, що вона доглядала за матір'ю в період її хвороби та те, що вона допомагала доглядати оселю не підтверджують факту постійного проживання позивача разом з матір'ю.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, оскільки позивачкою не надано належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст.57, 58 ЦПК України, які б свідчили про те, що вона постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, і як наслідок того, що відповідач не мав права на спадкування 1/2 частини спірного мана за законом.

Відповідно до ст.309 ЦПК України, так як висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, то колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Згідно зі ст.88 ЦПК України слід стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 325 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316 України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 04 грудня 2014 рокускасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні її позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 325 грн. сплачених судових витрат.

Рішення апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Олійник В.І.

Судді: Сліпченко О.І.

Іванова І.В.