Справа № 752/9885/15-ц
Провадження №: 2/752/4356/15
02 грудня 2015 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Пасинок В.С.
за участю секретаря - Мушта І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом товариства обмеженою відповідальністю «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
у червні 2015 року позивач ТОВ «Довіра та гарантія» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості останньої за кредитним договором № 623/0081-0000015 від 30 липня 2008 року в сумі 6 966 996,04 грн., а саме: на предмет іпотеки за іпотечним договором від 30 липня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом KMНО Мироник О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 6288, шляхом визнання за ТОВ «Довіра та гарантія» права власності на нерухоме майно - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.
Позовні вимоги мотивувало тим, що 30 липня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір № 623/0081-0000015, за умовами якого останній було надано кредит в розмірі 490 000,00 доларів США зі сплатою 13,69% річних строком до 30 вересня 2038 року.
З метою забезпечення виконання взятих на себе зобов'язань того ж дня було укладено іпотечний договір.
ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого станом на 25 липня 2012 року утворилась заборгованість у розмірі 6 966 996,04 грн., яка ОСОБА_1 також не погашена.
Тому, з метою захисту своїх прав ТОВ «Довіра та гарантія» змушено вернутись до суду.
Позивач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. В останній також зазначив про те, що обґрунтування позову та позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення по справі заочного рішення.
Відповідач, яка повідомлялась в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила.
За таких обставин суд вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 30 липня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 укладено договір № 623/0081-0000015, за умовами якого останній було надано кредит в розмірі 490 000,00 доларів США зі сплатою 13,69% річних строком до 30 вересня 2038 року (а.с. 8-16).
З метою забезпечення виконання взятих на себе зобов'язань того ж дня було укладено іпотечний договір, а умовами якого відповідно останньою було передано в іпотеку однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 17-20).
З матеріалів справи вбачається, що 24 грудня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк», що є правонаступником ВАТ «ВТБ Банк», та ТОВ «Кредекс Фінанс» був укладений договір про відступлення пав вимоги № 241212ІВ, за яким банк відступив право вимги в тому числі й за кредитним договором № 623/0081-0000015 від 30 липня 2008 року, а також право вимоги за іпотечним договором, датованим вказаним числом (а.с. 21-39).
17 лютого 2014 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» було укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов'язань а фінансовими кредитами, зокрема, й за кредитним договором № 623/0081-0000015 від 30 липня 2008 року, а також за іпотечним договором від 30 липня 2008 року (а.с. 40-53).
Отже, суд знаходить обґрунтованим твердження позивача про те, що він є кредитором за договорами, укладеними з ОСОБА_1
Судом встановлено, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала умов укладеного кредитного договору, внаслідок чого станом на 25 липня 2012 року утворилась заборгованість у розмірі 6 966 996,04 грн., що встановлено рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08 жовтня 2014 року, та в силу ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню (а.с. 72-78).
Оскільки відповідач не виконала свого зобов'язання за кредитним договором, то стягувач набув права звернення на предмет іпотеки.
Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.
Згідно з п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2013 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.
У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.
Відповідно до частини першої статті 590, статті 578 ЦК звернення стягнення на предмет застави/іпотеки здійснюється лише за рішенням суду, якщо для укладення такого договору щодо майна фізичної особи вимагалось отримання згоди чи дозволу іншої особи чи органу.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Державна реєстрація прав на нерухоме майно проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Розділом 5 іпотечного договору від 30 липня 2008 року передбачено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, зокрема, на передачу права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».
Відповідно до п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2013 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).
При цьому суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення.
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про задоволення позову.
Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем при пред'явленні позову до суду йому відшкодовується відповідачем.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 33, 37-39 Закону України «Про іпотеку», ст. 182 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 57, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
позов товариства обмеженою відповідальністю «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Голосіївський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.С. Пасинок