Справа № 184/3888/14-ц
Номер провадження 2/184/24/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.20118.03.2015м. Орджонікідзе

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Томаш В.І.,

при секретарі - Михайловій Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Орджонікідзе цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про стягнення боргу та стягнення моральної шкоди»,-

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги, висловлені в позовній заяві та просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в сумі 45300 грн. та моральну шкоду в розмірі 20000 грн., всього на загальну суму 65300 грн., а також судові витрати по справі в сумі 653 грн. 00 коп..

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог позивача та надав суду письмові заперечення, в яких просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 за необґрунтованістю його позовних вимог.

Представник відповідача - адвокат ОСОБА_3 заперечувала проти позовних вимог позивача в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги необґрунтовані, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що11 червня 2013 року позивач з відповідачем - ОСОБА_2 уклали попередній договір про продаж належного позивачу автомобіля RENAULT TRAFIC за 3000 доларів США не пізніше 01 вересня 2014 року. Після підписання вищезазначеного договору позивач передав відповідачу свій автомобіль та відповідні документи. Відповідач ОСОБА_2 попередній договір від 11.06.2013 року не виконав та попросив позивача надати йому додатковий час для сплати 3000 доларів США, так як він мав скрутне на той час матеріальне становище. Позивач прийняв до уваги його прохання та 23 вересня 2014 року вони уклали додатковий договір, яким відповідач ОСОБА_2 був зобов'язаний йому сплатити кошти за його автомобіль не пізніше 31 жовтня 2014 року.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповідні про прийняття цієї пропозиції.

Згідно ч. 5 ст. 653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору

Згідно ст. 631 ЦК України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір укладається в простій письмовій формі. За змістом ч.2 ст. 1047 ЦК України, якщо договір укладається в простій письмовій формі, його укладення може бути здійснено як у формі окремої угоди, так і шляхом обміну листами, телеграмами, тощо.

Попередній договір від 11.06.2013 року та додатковий договір від 23.09.2014 року підписані особисто відповідачем, і є документом, який згідно закону стверджує укладення договору.

На протязі 1 року та 5 місяців відповідач не сплатив кошти позивачу за його автомобіль. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути йому його кошти, але постійно отримував обіцянки та відмови.

Також позивачу стало відомо, що відповідач по справі не має наміру повертати його кошти в повному обсязі. Під будь-яким приводом відповідач ухиляється від повернення позивачу грошей згідно вищезазначених договорів, а його намагання зустрітись з ним часто виявляються марними. Позивач вважає, що відповідач заподіяв йому матеріальну шкоду у розмірі 3000 доларів США, що складає гривневий еквівалент 45300 грн..

Позивач вважає, що внаслідок порушення прав позивача, нервових напружень і конфліктів, що тривали у зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань по сплаті грошей та невиконання їхнього договору, а також і тим, що позивач при необхідності не міг скористатись ні своїм автомобілем, ані коштами, які повинен був відповідач йому сплатити за придбаний автомобіль. Позивач не міг скористатись своїми коштами для утримання своєї сім'ї, так як відповідач не повернув позивачу кошти в установлений строк. Крім цього, відповідач на протязі більше як 1 року 5 місяців користувався автомобілем позивача, з чого мав відповідний прибуток, але амортизаційні розтрати за це не сплачував. Відповідач на протязі тривалого часу навіть не намагався хоча б в частинах сплатити кошти за придбаний автомобіль, а фактично скористався добротою та довірою позивача. Позивач вважає, що йому також заподіяно і моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 20000 грн..

Так як відповідач не бажає виконати своє зобов'язання, передбачене ст. 1049 ЦК України, у зв'язку з чим позивач вимушений звертатись до суду, а тому вважає, що його витрати зі сплати судового збору повинні бути стягнені з нього..

З доводами позивача, викладеними в позовній заяві та в судовому засіданні суд погодитись не може, оскільки вони є голослівними, безпідставними, недоведеними, нічим не підтвердженими, не відповідають вимогам Цивільного законодавства України і спростовуються стабільними поясненнями відповідача та його представника, наданими ними письмовими доказами, матеріалами справи в їх сукупності.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення в справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи (ст. 59 ЦПК України).

Суд вважає, що ніяких належних та допустимих доказів по справі, передбачених ст.ст. 57, 59 ЦПК України, позивачем на обґрунтування його позовних вимог не було надано.

Відповідно до позовних вимог ОСОБА_1 він посилається на те, що 11.06.2013 року сторони уклали попередній договір про продаж належного ОСОБА_1 автомобілю марки «RENAULT TRAFIC» за 3000 доларів США не пізніше 01 вересня 2014 року, а 23.09.2014 року сторони уклали додатковий договір до попереднього договору від 11.06.2013 року, відповідно до якого ОСОБА_2 нібито був пов'язаний сплатити ОСОБА_1 кошти на підставі попереднього договору до 31.10.2014 року. Однак позивач приховує обставини, які мають суттєве значення, у тому числі і ту обставину, що автомобіль позивача знаходився у такому технічному стану, що його неможливо було використати за призначенням без попереднього здійснення ремонту ходової частини автомобілю та ремонту кузовних робіт. Такий ремонт ходової частини автомобілю та кузовних робіт ОСОБА_2 був здійсненій на суму 16 тис. грн., еквівалентну 2 тис. доларів США на час здійснення зазначеного ремонту. Але позивач не приймає до уваги вказану обставину, яка має суттєве значення. Маючи намір придбати зазначений автомобіль у позивача за суму еквівалентну 3 тис. доларів США, ОСОБА_2 виходив з того, що йому доведеться сплатити позивачу 24 тис. грн., виходячи з офіційного курсу долара США по відношенню до гривні: 7,993 грн. за 1 долар США. На час звернення позивача з позовом до суду офіційний курс долара США по відношенню до гривні складав: 15,77 грн. за 1 долар США, що в два рази більше тієї суми, яку сторони попередньо погодили між собою.

Національною валютою є гривня і усі розрахунки повинні здійснюватися у гривнях, тому під час укладення попереднього договору станом на 11.06.2013 року ОСОБА_2 виходив з того, що йому у разі укладення договору купівлі - продажу автомобілю доведеться сплатити позивачу 24 тис. грн..

Позивач помилково вважає, що попередній договір, який є договором про намір, надає йому право вважати, що він нібито уклав з ОСОБА_1 договір купівлі-продажу його автомобілю і він повинен йому сплатити 3 тис. доларів США та ще відшкодувати нібито заподіяну йому моральну шкоду у розмірі 20 тис. грн..

Суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 незаконними, виходячи з наступних обставин. Ніякого договору купівлі-продажу зазначеного автомобілю він з відповідачем не укладали і тому він не був ним наданий до його позову. Попередній договір є тільки договором про намір і він не породжує тих наслідків, які мають місце внаслідок укладення договору купівлі - продажу. Договір купівлі - продажу автомобілю має свої особливості, які пов'язані з його письмовою формою та державною реєстрацію. Для того, щоб укласти договір купівлі - продажу автомобілю його спочатку треба зняти з обліку відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, який затверджений Постановою КМ України від 07.09.1998р. № 1388. Але позивач не надав ніяких доказів на підтвердження того, що саме він був або є власником зазначеного автомобілю і що він знімав його з обліку для укладення його договору купівлі - продажу.

Згідно до повідомлення Нікопольсокого ЦНП вказаний автомобіль значиться зареєстрованим на ім'я ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Підстави набуття права власності на майно чітко визначені цивільним законодавством.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 5 ст. 656 ЦК України, особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

Так п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, який затверджений Постановою КМ України від 07.09.1998р. № 1388 визначено порядок набуття права власності на транспортний засіб з обов'язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Згідно до ч. 3 - зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно ч. 4 ст. 334, ч. 1 ст. 210 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Між відповідачем та позивачем не виникло ніяких прав та обов'язків, які витікають з основного договору купівлі - продажу автомобілю, у тому числі і по сплаті йому грошових коштів внаслідок того, що позивач до сих пір не знімав з обліку вказаний автомобіль для його продажу, як це передбаченого вказаними вище вимогами закону і до сих пір продовжує залишаться його власником; договір купівлі - продажу зазначеного автомобілю між сторонами не був укладеним; державна реєстрація зазначеного автомобілю на моє ім'я не була здійснена; на підставі вказаного попереднього договору ОСОБА_2 не став власником зазначеного автомобілю.

Позивач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження факту укладення з ним договору купівлі - продажу належного йому автомобілю марки «RENAULT TRAFIC», внаслідок якого у нього виникли б обов'язки покупця, передбачені договором купівлі - продажу, а саме зобов'язання здійснити оплату придбаного за договором купівлі - продажу майна. А наявність попереднього договору не свідчить про укладення договору купівлі-продажу автомобіля, а тільки про намір укласти його в майбутньому. Але позивач незаконно просить стягнути з нього вартість не тільки не проданого ОСОБА_1 йому автомобілю, а ще також незаконно та безпідставно стягнути з нього нібито заподіяну йому моральну шкоду.

Не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування нібито заподіяної йому моральної шкоди внаслідок того, що по - перше у даному випадку це взагалі не передбачено законом, а по - друге, позовні вимоги у цій частині є повністю надуманими, незаконними і не підтверджені ніякими доказами.

Таким чином суд вважає, по справі немає жодної підстави для задоволення цих позовних вимог. Відповідач вважає, що вказаний спір можливо вирішити шляхом укладення договору купівлі - продажу автомобілю, зазначивши вартість автомобіля у гривнях, як це передбачено законом, з розстрочкою платежу на строк за згодою сторін, однак це не влаштовує позивача у сторони по справі протягом всього судового розгляду не дійшли згоди щодо вирішення питання в добровільному порядку.

Виходячи з доводів позивача вбачається те, що він має намір захистити свої інтереси, дорівнюючі вартість автомобілю до курсу долара США, який постійне зростає і таким чином намагаючись збільшити узгоджену вартість свого автомобілю в гривневому еквіваленти на час укладення попереднього договору в декілька разів і без врахування витрат, які він вже поніс на ремонт автомобілю.

Виходячи зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 вартість не проданого автомобілю, який до сих пір належить позивачу на праві власності. Такі позовні вимоги позивача підпадають під дії, які вважаються придбанням чужого майна (грошових коштів) без достатніх правових підстав, які не підлягають захисту у межах діючого законодавства.

Таким чином, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про стягнення боргу та стягнення моральної шкоди» в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 334, 626, 631, 635, 638, 640, 653, 1049, 1166 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209 - 213 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог «ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про стягнення боргу та стягнення моральної шкоди».

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 - днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд.

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш