ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1462/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Трусової Т.О.,

при секретарі Косолап Л.П., з участю: представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2014 р. ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат в сумі 125894,72 грн. та трьох процентів річних в сумі 57914,39 грн., нарахованих за період з 5 грудня 2011 р. по 5 грудня 2014 р.

Позов обґрунтований наступним. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2009 р. з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто борг в сумі 642320 грн. 7 серпня 2010 р. було відкрите виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного рішення суду, проте постановою державного виконавця від 24 червня 2013 р. виконавчий лист повернуто стягувачеві у зв'язку з відсутністю у боржника майна. Таким чином судове рішення до цього часу не виконане. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав пославшись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав пославшись на те, що зобов'язання не виконано не з його вини. Пояснив, що після ухвалення судового рішення про стягнення з нього боргу за усною домовленістю з ОСОБА_4 він надав останньому довіреність на продаж належної йому квартири, за рахунок якої збирався погасити борг. Проте продати квартиру не вдалося, і у вересні 2014 р. він скасував довіреність. При цьому вони з ОСОБА_4 дійшли згоди про повернення ним боргу в 2015 р. До січня 2015 р. він зібрав половину необхідної суми, однак через тяжку хворобу дружини та травмування тещі змушений був витратити гроші на їх лікування.

Заслухавши представника позивача, відповідача та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 грудня 2009 р. встановлено, що 27 вересня 2006 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_4 позичив ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 80000 доларів США на три роки.

Оскільки ОСОБА_3 своїх грошових зобов'язань у встановлений строк не виконав, суд стягнув з нього на користь ОСОБА_4 борг за договором позики в сумі 640500 грн., що є еквівалентом суми позики в національній валюті України на час розгляду справи, та судові витрати в сумі 1820 грн., а всього 642320 грн. (а.с. 4).

Судом встановлено, що 7 серпня 2010 р. було відкрите виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного рішення суду, проте постановою державного виконавця від 24 червня 2013 р. виконавчий лист повернуто стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв'язку з відсутністю у боржника майна), що підтверджується інформаційною довідкою з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (а.с. 7).

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов'язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 цього Кодексу.

Та обставина, що після ухвалення судового рішення між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виникли відносини представництва зокрема щодо розпорядження належною останньому квартирою, правового значення для вирішення даного спору не має, оскільки існування між стягувачем та боржником інших цивільних правовідносин не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Згідно з наданим позивачем розрахунком за період з 5 грудня 2011 р. по 5 грудня 2014 р. ОСОБА_3 прострочив виконання грошового зобов'язання на 1097 днів. Отже з урахуванням офіційних даних про середній рівень інфляції за вказаний період - 1,196, втрати позивача від інфляції становлять 125894,72 грн. Три проценти річних від простроченої суми за 1097 днів прострочення становлять 57914,39 грн. (642320х1097х3:365).

Враховуючи встановлені обставини вимоги ОСОБА_4 суд вважає обґрунтованими і доведеними та задовольняє їх.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача понесені позивачем судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 1837,66 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 27, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2) інфляційні втрати в сумі 125894 гривні 72 копійки, три проценти річних в сумі 57914 гривень 39 копійок та судові витрати в сумі 1837 гривень 66 копійок, а всього 185646 гривень 66 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: