Провадження № 2/760/7577/15
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 листопада 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - Букіної О.М.
при секретарі - Січкар Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
28.05.2015 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просив стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № 77.1/АА-402.07.2 від 04.07.2007 року в розмірі 45 841,48 дол. США та 738 546,73 грн. штрафних санкцій, а також судовий збір в розмірі 3654,00 грн.
Позивач зазначає, що він свої зобов'язання за вказаним вище кредитним договором виконав в повному обсязі.
Посилаючись на викладене вище, позивач просив позов задовольнити в повному обсязі.
В судове засідання представник позивача не з'явився, подавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив суд їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату та час слухання справи, про причини неявки суд до відома не поставив. В своїй заяві про перегляд заочного рішення заявив клопотання про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин.
Суд за згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
За правилами ст.ст.1050,1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 509 ЦК України в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Судом встановлено, що 04.07.2007 року між ВАТ «Родовід Банк» (назва якого була змінена на ПАТ «Родовід Банк») та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 77.1/АА-402.07.2 (а.с.8-13).
Встановлено, що ПАТ «Родовід Банк» виконало свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, що підтверджується заявою на видачу готівки № 283_762 від 04.07.2007 року (а.с.47).
10.10.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено Додаткову угоду до Кредитного договору № 77.1/АА-402.07.2 від 04.07.2007 року, відповідно до умов якої п.1.5. Кредитного договору було викладено у новій редакції та збільшено відсоткову ставку за користування кредитом з 12,5% на 16% (а.с.18-19).
Відповідно до п.3.9. Кредитного договору, позичальник зобов'язується за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, сплачувати банку за кожен день пеню у розмірі подвійної процентної ставки, встановленої у пункті 1.5. цього Договору, від суми простроченого платежу.
Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Вказана заборгованість підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с.20-22).
Доказів на спростування вказаної вище заборгованості, відповідачем не надано.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають наслідки, встановлені законом або договором.
Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Враховуючи те, що відповідач не виконав умов Кредитного договору № 77.1/АА-402.07.2 від 04.07.2007 року, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача вказаної вище заборгованості.
Разом з тим, відповідачем було подано до суду клопотання про застосування строку позовної давності.
Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Так, з розрахунку кредитної заборгованості та виписки по особовому рахунку за період з 04.07.2007-07.05.2015 р.р. вбачається, що останній платіж на погашення заборгованості по вказаному вище Кредитному договору відповідачем було здійснено 18.04.2014 року в сумі 500,00 дол. США.
Разом тим, позов позивачем було пред'явлено до суду 28.05.2015 року, а здано до відділення поштового зв'язку 25.05.2015 року.
Таким чином враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені, які заявлено позивачем до 25.05.2014 року, що охоплюється річним строк позовної давності, тобто за період з 25.05.2014-07.05.2015 року.
В свою чергу, частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.
Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір є значним.
На думку суду, такі дії позивача щодо нарахування значного розміру неустойки можуть тлумачитися як виявлення ознак недобросовісності. Тому у світлі вищезазначених міркувань та з огляду на усі наявні матеріали, суд вважає за потрібне ухвалити рішення на засадах справедливості, зменшивши розмір пені до 15 000,00 грн.
Така правова позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 03.09.2014 № 6-100цс14.
Що стосується посилань відповідача про застосування строку позовної давності до інших вимог позивача, суд вважає їх необґрунтованими, оскільки, як було встановлено вище, останній платіж на погашення заборгованості відповідачем було здійснено 18.04.2014 року, а позов було пред'явлено до суду 28.05.2015 року, а здано до відділення поштового зв'язку 25.05.2015 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.
З огляду на викладене та проаналізувавши заявлені вимоги, суд вважає, що позивачем не пропущено строк позовної на звернення до суду щодо вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсоткам, коштів передбачених ст. 625 ЦК України.
В зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 77.1/АА-402.07.2 від 04.07.2007 року в розмірі 45 841,48 дол. США, 3% річних у розмірі 63 370,38 грн., пеню у розмірі 15 000,00 грн.
Таким чином, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3654,00 грн.
Керуючись ст.ст. 253, 256-258, 261, 509, 525, 526, 530, 551, 599, 611, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.3,4, 10-11, 57-60, 88, 212-215,224-226 ЦПК України, суд, -
Позов Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором № 77.1/АА-402.07.2 від 04.07.2007 року в розмірі 45 841,48 дол. США.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» пеню за кредитним договором № 77.1/АА-402.07.2 від 04.07.2007 року у розмірі 15 000,00 грн.
В іншій частині позову, відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» судовий збір у розмірі 3654,00 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: