Номер провадження: 22-ц/785/9778/15
Головуючий у першій інстанції:
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2015 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Процик М.В., Мартинової К.П.,

при секретарі - Решетник М.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 29 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про тлумачення змісту правочину,

в с т а н о в и л а:

03.09.2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, та просила розтлумачити розписку від 15.01.2015 року, як правочин укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, щодо організації укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Гамалія,7.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 29.09.2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Розтлумачено розписку від 15.01.2015 року, написану ОСОБА_3 та зазначено, що із змісту розписки вбачається про існування між сторонами цивільно-правових відносин, стосовно яких одна сторона ОСОБА_2 15.01.2015 року передав кошти у розмірі 4500 доларів США, а інша сторона ОСОБА_3 зобовязалась до 15.02.2015 року оформити угоду по земельній ділянці, яка розташована по вул. Гамалія,7, а у іншому випадку, повернути кошти у розмірі 4500 доларів США, які взяті у борг.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

З розписки від 15.01.2015 року вбачається, що ОСОБА_3 отримала в борг від ОСОБА_2 4500 доларів США для оформлення земельно-правових документів на земельну ділянку за адресою: вул.Гамалія,7, і у разі якщо до 15.02.2015 року не відбудеться угода з купівлі продажу земельної ділянки через агентство нерухомості «Атланта» із ОСОБА_2, сума угоди складає 30000 доларів США за ділянку розміром 9 соток землі, кошти, отримані у борг в розмірі 4500 доларів США, підлягають поверненню в строк до 15.02.2015 року (а.с.4).

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що розписка є правочином, укладеним у письмовій формі, підписаним однією стороною, зміст якої дозволяє її розтлумачити.

Проте погодитися із таким висновком не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст.1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, розписка є одним із можливих доказів виникнення між сторонами позикових відносин, але сама по собі правочином не є, відтак суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, вважаючи розписку правочином.

З матеріалів справи видно, що сторони по різному тлумачать зміст виниклих між ними правовідносин, оскільки позивачка вважає відносини правочином про надання послуг, а ОСОБА_2, посилаючись на передачу коштів у якості завдатку для укладання договору купівлі продажу земельної ділянки за адресою м.Одеса, вул.Гамалії,7, вбачає в діях позивачки ознаки кримінально караних діянь (а.с.28-30,47), проте на час звернення до суду, кошти ОСОБА_2 ОСОБА_3 повернуті.

Суд першої інстанції не перевірив наявність підстав для задоволення позову з огляду на приписи ст.3 ЦПК, ст.15 ЦК про обовязковість встановлення факту порушення прав позивачки відповідачем, і можливість захисту лише порушеного права, відсутність якого може бути самостійною підставою відмови у позові.

Крім того, рішення суду не відповідає вимогам ст.215 ЦПК, оскільки мотивувальна частина не містить обґрунтування відмови у встановленні фактів, якими обґрунтовувались доводи відповідача, резолютивна частина рішення суду в певній частині не відповідає остаточним позовним вимогам .

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, неповно зясував обставини справи, допустив порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового по суті справи про відмову у задоволенні позову з огляду на викладені обставини.

Водночас не всі доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, виходячи з наступного.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції підстав для закриття провадження у справі через відмову у розгляді клопотання про її закриття з підстав п.1ч.1ст.205 ЦПК.

Як свідчить технічний запис фіксації судового засідання, фактично судом у задоволенні клопотання відмовлено не було, після подання заяви представником відповідача суд розяснював зміст процесуальних дій та вимог, після чого представник відповідача повідомив про відсутність клопотань.

Отже, суд першої інстанції чітко не зясував остаточну процесуальну позицію сторони, клопотання про залучення особи та щодо закриття провадження у справі не вирішив у передбачений законом спосіб шляхом постановлення ухвали, проте таке не призвело до неправильних процесуальних висновків в частині визначення порядку судочинства.

Так, помилковість висновків щодо кваліфікації спірних правовідносин, тлумачення розписки як правочину, не виключає можливість існування між сторонами інших цивільних прав та обовязків, які виникають не лише із правочинів, а із інших юридичних фактів, що підлягають встановленню у разі відповідного звернення, а тому судом правомірно вирішено справу в порядку цивільного судочинства.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про незалучення судом до участі у справі у якості третьої особи ОСОБА_4, оскільки зі змісту розписки, яка є предметом спору, не вбачається, що вона була учасником спірних правовідносин, і зміст позовних вимог - про тлумачення розписки, не дає підстав вважати встановленим, що незалучення такої вплинуло на обсяг прав та інтересів відповідача.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду - скасуванню із ухваленням нового по суті справи про відмову у задоволенні позову про тлумачення правочину.

Керуючись ст.ст.304,п.2ч.1ст.307,309,313,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 29 вересня 2015 року скасувати, ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про тлумачення правочину відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 562,46 гривень.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: