УХВАЛА

іменем україни

2 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., ЧерненкоВ.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора м. Суми до Сумської міської ради, ОСОБА_3, третя особа - Державна інспекція сільського господарства в Сумській області, про визнання протиправним і часткове скасування рішення Сумської міської ради та визнання договору оренди земельної ділянки недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 7 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 7 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року прокурор м. Суми звернувся до суду з указаним позовом у порядку т. 45 ЦПК України у якому зазначав, що Державна інспекція сільського господарства в Сумській області не має повноважень на звернення до суду з позовом, тому вказаний позов заявлений прокуратурою м. Суми. Зазначав, що за результатами проведеної прокуратурою перевірки було встановлено порушення земельного законодавства Сумською міською радою. При прийнятті рішення Сумської міської ради від 4 грудня 2013 року № 2880-МР в частині надання ОСОБА_3 в оренду земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, на якій розміщено магазин, останньому передано на 0,0479 га більше земельної ділянки, ніж було у користуванні у попереднього власника під розміщення цього магазину, який останній придбав у фізичної особи підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 15 березня 2013 року. На підставі цього рішення між Сумською міською радою та ОСОБА_3 11 лютого 2014 року було укладено договір оренди земельної ділянки у зазначеному розмірі, що знаходиться за указаною адресою без проведення земельних торгів.

Прокурор просив визнати зазначене рішення та укладений на підставі цього рішення договір оренди земельної ділянки недійсними.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. суми від 7 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 7 вересня 2015 року, позов прокурора задоволено. Визнано рішення Сумської міської ради від 4 грудня 2013 року № 2880-МР в частині надання ОСОБА_3 в оренду земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, на якій розміщено магазин, протиправним та скасовано в цій частині. Визнано недійсним договір оренди вказаної земельної ділянки, укладений 11 лютого 2014 року між Сумською міською радою та ОСОБА_3 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що Сумською міською радою прийнято рішення про передачу земельної ділянки розміром 0,0479 га в оренду ОСОБА_3 та про укладення з останнім договору оренди цієї земельної ділянки з порушенням вимог земельного законодавча без проведення земельних торгів.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом встановлено, шо рішенням Сумської міської ради від 4 грудня 2013 року № 2880-МР в частині надання ОСОБА_3 в оренду земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, на якій розміщено магазин, останньому передано на 0,0479 га більше земельної ділянки, ніж було у користуванні у попереднього власника під розміщення цього магазину, який останній придбав у ФОП ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 15 березня 2013 року. На підставі цього рішення між Сумською міською радою та ОСОБА_3 11 лютого 2014 року було укладено договір оренди земельної ділянки у зазначеному розмірі, що знаходиться за указаною адресою без проведення земельних торгів.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЗК України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч. 2. ст. 134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Відповідно до п. 2 ст. 121 Конституції України на прокуратуру покладається представництво інтересів громадян або держави в суді у випадках, визначених законом.

Такі випадки передбачені, зокрема, ст. ст. 20, 33, 36-1 Закону України «Про прокуратуру», ч. ч. 1, 2 ст. 45 ЦПК України, відповідно до яких прокурор може звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах; прокурор здійснює у суді представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії цивільного процесу.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року № 3-рп/99 під представництвом прокуратурою України інтересів держави треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України та законами України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави. Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави.

Таким органом, відповідно до ст. ст. 6, 7, 13 та ст. 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 46 ЦПК України відмова органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, від поданого прокурором в інтересах держави позову (заяви), подання ним заяви про залишення позову без розгляду не позбавляє прокурора права підтримувати позов (заяву) і вимагати розгляду справи по суті.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 4 ст. 10, пп. 1, 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти здійсненню їхніх прав, а також уточнити позовні вимоги та вирішити питання про склад осіб, які братимуть участь у справі згідно з процедурою, передбаченою ст. 33 ЦПК України.

Обґрунтовуючи заперечення проти позову ОСОБА_3 посилався на те, що прокурор не зазначив особу, тобто позивача у справі, в інтересах якої ним заявлено позов, не визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах та не обґрунтував наявність підстав для здійснення такого представництва. При цьому посилався на положення ст. 120 ЗК України, яка передбачає перехід права власності на земельну ділянку, у разі набуття права власності на об'єкт, який на ній знаходиться. Також звертав увагу на те, що зазначена земельна ділянка перебувала в оренді за договором оренди від 2 квітня 2008 року, укладеним між Сумською міською радою та попереднім власником указаного магазина ФОП ОСОБА_4, у якого він придбав цей магазин і розмір цієї земельної ділянки не змінився на час укладення спірного договору оренди земельної ділянки.

У порушення вимог ст. ст. 45, 130, 212-214, 315 ЦПК України суди на зазначені положення закону уваги не звернув; доводів сторін як на підтвердження, так і на заперечення позову належним чином не перевірив; не встановили фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення спору; зокрема доводи про склад осіб, які мають брати участь у справі, районний суд не зазначив особу, тобто позивача у справі, в інтересах якої прокурором заявлено позов, не визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах та наявність підстав для здійснення такого представництва, та доводів відповідача про те, до яких земель відноситься спірна земельна ділянка, чи підлягає ця ділянка передачі в оренду у порядку ст. 134 ЗК України шляхом проведення земельних торгів, у чиїй власності чи користуванні вона знаходилась на час укладення спірного договору оренду, не навів мотивів відхилення доводів відповідача, та не обґрунтував у рішення наявність порушення інтересів держави укладенням спірного договору оренди земельної ділянки.

При цьому, висновок районного суду про задоволення позову прокурора є передчасним, ґрунтується на припущеннях, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України є неприпустимим.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК Україниє підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 7 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 7 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: О.В. Закропивний

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко