Справа № 442/3626/14 Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/783/2189/15 Доповідач в 2-й інстанції: Зверхановська Л. Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Ясиновської Я.М.

з участю: позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 січня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 січня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов'язання здійснити перебудову будинку та гаражу, згідно пункту 4.3.7 додатку 3 "Правил безпеки систем газопостачання", які передбачають прокладання газопроводів низького тиску на відстані не менше 2 метрів від фундаментів будівельних споруд.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним і просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосувати правову норму, яка регулює виниклі правовідносини.

Скориставшись своїм правом, позивач звернувся в суд з позовом, у якому просив зобов'язати ОСОБА_3 здійснити перебудову належних йому будинку та гаражу, згідно пункту 4.3.7 додатку 3 "Правил безпеки систем газопостачання".

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав і обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Кожен, чиї права і свободи, викладені у цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України, ст.3 ЦПК України, ст.6 Кодексу адміністративного судочинства.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно п.11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 р. №14 "Про судове рішення у цивільній справі" оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

В рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004 р. в справі №1-10/2004 Конституційний суд України визначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Житловий фонд України утворюють жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території України(ст.4 ЖК України).

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,372 ЦК).

Згідно з ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Районним судом встановлено та матеріалів справи вбачається, що позивач згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 31.10.2012 року є власником житлового буднику АДРЕСА_1.

ОСОБА_3 є співвласником будинковолодіння по АДРЕСА_2 і для обслуговування житлового будинку та господарських споруд ухвалою 19-ї сесії 4-го демократичного скликання Дрогобицької міської ради №392 від 15.10.2004 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 1000 кв.м.

На даній земельній ділянці відповідачем споруджено гараж. Його будівництво проведено з дотриманням вимог чинного законодавства, доказом чого є рішення виконкому Дрогобицької міської ради №186 від 21.07.2005 року, дозвіл на виконання будівельних робіт №107 від 24.09.2007 року, висновок відділу містобудування та архітектури виконкому Дрогобицької міської ради №679 від 18.09.2007 року про те, що робочий проект будівництва гаражу відповідає діючим нормам і правилам.

З листа філії Дрогобицького управління з експлуатації газового господарства(ФДУЕГГ) № 1824/02 від 09.12.2008 року вбачається, що комісія газового господарства при обстеженні виявила, що газопровід-ввід до прибудови позивача пролягає по земельній ділянці ОСОБА_3 на відстані 0,2 метра від фундаменту його гаражу, що є грубим порушенням Правил безпеки систем газопостачання в Україні.

Згідно листа ФДУЕГГ №1529/06 від 17.10.2008 року ОСОБА_2 було зобов'язано терміново поміняти існуючий газовий ввід, який знаходиться в прибудові, що є грубим порушенням Правил безпеки систем газопостачання в Україні. В листі також зазначено, що на цю заміну газового вводу позивачем отримано технічні умови №1877 від 23.09.2008 року.

Проект на заміну газового вводу №Д/1802-2008ГП виданий ОСОБА_2 у жовтні 2008 року, однак станом на 15.01.2015 року він заміни даного газового вводу не провів(а.с.109, 129).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що діями відповідача законні права та інтереси ОСОБА_2 не порушені, а відтак не підлягає задоволенню його позов.

Твердження апелянта про те, що оскаржуване рішення є незаконним, на думку судової колегії, необґрунтоване.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 26 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: