Справа № 196/150/15-ц
№ провадження 2/196/152/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2015 року Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої - судді Гудим О.М.

при секретарі - Шевченко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом

прокурора Царичанського району Дніпропетровської області до Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2, про визнання недійсним рішення сесії Царичанської селищної ради та договору про встановлення особистого строкового сервітуту,

В С Т А Н О В И В :

Прокурор Царичанського району Дніпропетровської області звернувся з позовом до Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2, про визнання недійсним рішення сесії Царичанської селищної ради та договору про встановлення особистого строкового сервітуту, посилаючись на наступні обставини.

Сесією Царичанської селищної ради прийнято рішення від 19.03.2014 року №961-46/VI «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для встановлення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності на умовах сервітуту». Вказаним рішенням селищною радою надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 30 м кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для встановлення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності на умовах сервітуту.

Вказане рішення суперечить вимог чинного земельного законодавства України та підлягає визнанню недійсним з наступних підстав.

Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 98 Земельного кодексу України Право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками), що передбачено частиною 1 статті 98 Земельного кодексу України.

Вищий адміністративний суд України своєю ухвалою від 22.07.2014 по справі К/800/30629/14 висловив свою позицію щодо укладення договору земельного сервітуту для обслуговування кіосків.

У вказаній ухвалі зазначено, що за змістом глави 16 Земельного кодексу України вбачається, що цей правовий інститут покликаний забезпечити зручність користування земельною ділянкою, особливість розташування якої тягне необхідність проходу/проїзду/проведення води або прогону худоби через іншу ділянку.

Аналіз статті 99 Земельного кодексу України дає підстави стверджувати, що законодавцем не обмежується зміст прав, які можуть встановлюватись договором про встановлення сервітуту.

В той же час, цей договір не може підміняти договору оренди земельної ділянки, оскільки право сервітуту є обмеженим.

Колегія суддів зазначає, що питання про постійне користування земельною ділянкою, яке позбавляє власника можливості самостійно використовувати належну йому ділянку, не може вирішуватись шляхом укладення договору про встановлення сервітуту.

Також, встановлено, що 19 вересня 2014 року між територіальною громадою смт.Царичанка Дніпропетровської області, від імені якої діє Царичанська селищна рада, (код ЄДРПОУ - 04339706, місцезнаходження: смт. Царичанка, вул. 14-ї Гвардійської Дивізії, 10), в особі селищного голови Сумського Геннадія Вікторовича, який діє на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», надалі - «Власник», з однієї сторони та ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2) - надалі «Сервітуарій», з іншої сторони, керуючись Постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2009 №982 «Про затвердження Порядку розміщення малих архітектурних форм для провадження підприємницької діяльності», рішенням Царичанської селищної ради від 17 вересня 2014 року №1081/VI, укладено договір про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності.

Згідно п.1.1. вказаного договору предметом Договору є особистий строковий сервітут, встановлений виключно «Сервітуарію» на територію (об'єкт благоустрою) в смт. Царичанка, на якій буде розміщуватись та використовуватись для провадження мала архітектурна форма об'єкт площею 30 кв. м.

Згідно п.1.2. вказаного договору об'єктом особистого строкового сервітуту за цим Договором є територія (об'єкт благоустрою) в смт. Царичанка, на вул. Транспортна, б/н, площею 30 кв.м.

Пунктом 3.1. договору встановлена плата за користування особистого строкового сервітуту.

Постанова Кабінету Міністрів України від 26.08.2009 року №982 «Про затвердження Порядку розміщення малих архітектурних форм для провадження підприємницької діяльності», на підставі якої між Царичанською селищною радою та ОСОБА_2 укладено договір про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності, втратила чинність 06.06.2011 року.

Порядок передачі земельних ділянок у користування визначено ст.123 Земельного кодексу України, відповідно до яких передача земельних ділянок здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади, або місцевого самоврядування відповідної, а також на підставі технічної документації, або проектів із землеустрою.

Вивчивши рішення сесії Царичанської селищної ради №1081-54/VI від 17.09.2014 року встановлено, що 17.08.2014 до Царичанської селищної ради звернувся ОСОБА_2 із заявою про надання дозволу на встановлення сервітуту під тимчасовою будівлею для провадження підприємницької діяльності площею 30 м кв. за адресою: АДРЕСА_1.

Розглянувши вказану заяву, сесією Царичанської селищної ради було прийнято рішення від №1081-54/VI від 17.09.2014 року, яким вирішено перенести розгляд заяви ОСОБА_2 на наступну сесію у зв'язку з відсутністю технічної документації на земельну ділянку площею 30 м кв. за адресою АДРЕСА_1.

Таким чином, договір про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності, укладений між Царичанською селищною радою та ОСОБА_2 без відповідного рішення Царичанської селищної ради, а також без розроблення відповідної технічної документації із землеустрою, що підтверджується листом Царичанської селищної ради №83/2.7 від 02.02.2015 та листом відділу Держземагентства в Царичанському районі Дніпропетровської області №10-422-0.5-857/2-15 від 04.02.2015

Крім цього, земельна ділянка площею 30 м кв., що розташована в АДРЕСА_1 фактично передана селищною радою ОСОБА_2 на умовах оренди, оскільки встановлена плата користування цією земельною ділянкою, що в свою чергу суперечить нормам статей 98, 99 Земельного кодексу України.

В зв'язку з вищевикладеним та посилаючись на норми ст.ст.19, 121 Конституції України, ст.36-1 Закону України "Про прокуратуру", ст.45 ЦПК України, ст.ст.98, 99, 123 ЗК України, прохає суд:

1. Визнати недійсним ішення сесії Царичанської селищної ради Дніпропетровської області від 19 березня 2014 року №961-46/VІ "Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для встановлення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності на умовах сервітуту".

2. Визнати недійсним договір про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності від 19 вересня 2014 року, укладений між Царичанською селищною радою Дніпропетровської області та ОСОБА_2.

3. Зобов'язати ОСОБА_2, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, повернути земельну ділянку площею 30 м кв., що знаходиться в АДРЕСА_1, вартістю 4488,60 грн., до земель Царичанської селищної ради Дніпропетровської області шляхом підписання акту прийому-передачі земельної ділянки.

4. Судові витрати покласти на відповідачів.

Прокурор прокуратури Царичанського району Дніпропетровської області Михайлов Є.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача Царичанської селищної ради Дніпропетровської області - Міхєєва Є.М. в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнає в повному обсязі та в своїх письмових запереченням посилається на наступні обставини.

Вважає, що при укладенні договору по встановленню сервітуту сторонами дотримано загальні вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені ст.203 ЦК України.

Підстави та порядок виникнення права користування чужим майном (сервітуту) регламентовано Главою 32 ЦК України, відповідно до положень якої зміст права сервітуту становить встановлене право користувача чужим майном щодо використання земельної ділянки, інших природних ресурсів або іншого нерухомого майна для задоволення потреб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Однією із підстав виникнення прав користування чужим майном законодавцем визначено договір. При цьому порядок його укладення та умови законом не регулюються.

Отже, власник майна та особа, якій вказане майно необхідне для використання, мають право обумовити договором будь-який вид користування вказаним майном, будь-який строк користування та встановити на власний розсуд порядок здійснення оплати та її розмір. Навіть, якщо ці умови прямо не вказані в договорі, але щодо них у сторін не виникає ні запитань, ні заперечень, то сама по собі не прописаність певних умов не може бути підставою для визнання договору недійсним.

Підстави недійсності угод визначені ст.215 ЦК України і в даному випадку вони відсутні. При цьому, позивачем не доведено наявності підстав для визнання договору недійсним.

Також чинним законодавством передбачена можливість припинення сервітуту за рішенням суду на вимогу власника майна у випадках, передбачених ст.102 ч.2, ст.406 ч.ч.2, 3 ЗК України.

Згідно зі ст.203 ч.ч.1, 3, 4, 5 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.215 ч.1 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою і шостою статті 203 цього Кодексу.

Договір про встановлення особистого строкового сервітуту від 19 вересня 2014 року відповідає положенням діючого законодавства, а позивачем не доведено обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги про визнання недійсним даного договору та скасування земельного сервітуту, встановленого даним договором. За таких обставин укладення договору особистого строкового сервітуту не суперечить вимогам ЦК України.

Виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, що виникли з правочину, зокрема, користування предметом договору сервітуту, не впливає на вирішення питання щодо його недійсності.

Крім того, вважає, що оспорюване рішення від 19.03.2014 року Царичанська селищна рада прийняла в межах своїх повноважень та відповідно до вимог ст.ст.26, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", оскільки вказана в рішенні земельна ділянка розташована в межах селища Царичанка, тобто на день винесення рішення знаходилося в комунальній власності територіальної громади та відповідно селищна рада мала право розпоряджатися цією ділянкою. Також, складовою договору про встановлення особистого строкового сервітуту є план земельної ділянки.

Отже, враховуючи вищевикладене, вважає, що для задоволення позовних вимого прокурора не має правових підстав.

Суд, заслухавши думку прокурора прокуратури Царичанського району Михайлова Є.М. та представника відповідача Царичанської селищної ради Міхєєвої Є.М., перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази та даючи їм оцінку у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючих підстав.

Згідно ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу (ч.1 ст.60 ЦПК України).

В даному випадку у судовому засіданні відповідно до норм ч. 1 ст. 61 ЦПК України встановлено наступне.

19 березня 2014 року сесією Царичанської селищної ради Дніпропетровської області винесено рішення за №961-46/VІ "Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для встановлення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності на умовах сервітуту", яким було надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення проекту відведення земельної ділянки та зобов'язано останнього надати вказаний проект для розгляду та затвердження на сесію селищної ради (а.с.13-16).

17 вересня 2014 року сесією Царичанської селищної ради Дніпропетровської області винесено рішення за №1081-54/VІ "Про надання дозволу на встановлення сервітуту під тимчасовою будівлею для провадження підприємницької діяльності", відповідно до якого вирішено перенести розгляд заяви ОСОБА_2 на наступну сесію у зв'язку із відсутністю технічної документації на земельну ділянку площею 30 м кв. за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7, 8).

19 вересня 2014 року між Царичанською селищною радою Дніпропетровської області в особі селищного голови Сумського Г.В. та ОСОБА_2 укладено договір про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності на земельну ділянку площею 30 м кв., розташовану в АДРЕСА_1. Договір укладено строком на три роки з річною платою в розмірі затверджених ставок орендної плати за земельні ділянки комерційного використання в смт.Царичанка для кожного календарного року, а саме 228,9 грн. (а.с.9-12).

Відповідно до частини першої статті 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

За змістом глави 16 цього Кодексу вбачається, що цей правовий інститут покликаний забезпечити зручність користування земельною ділянкою, особливість розташування якої тягне необхідність проходу/проїзду/проведення води або прогону худоби через іншу ділянку.

Аналіз статті 99 Земельного кодексу України дає підстави стверджувати, що законодавцем не обмежується зміст прав, які можуть встановлюватись договором про встановлення сервітуту.

В той же час, цей договір не може підміняти договору оренди земельної ділянки, оскільки право сервітуту є обмеженим.

Питання про постійне користування земельною ділянкою, яке позбавляє власника можливості самостійно використовувати належну йому ділянку, не може вирішуватись шляхом укладення договору про встановлення сервітуту.

Саме такої правової позиції дотримується Вищий адміністративний суд в своїй ухвалі в справі №К/800/30629/14.

Відповідно до пункту 2. 34 постанови Пленуму Вищого Господарського суду України №6 від 17.05.2011 року «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» обов'язковою умовою встановлення земельного сервітуту є неможливість задоволення потреби особи, яка вимагає встановлення сервітуту, в інший спосіб.

Зі змісту ст.123 ЗК України вбачається, що передача земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідних органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, яке приймається на підставі технічної документації із землеустрою або проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Абзацом 3 п.2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» роз'яснено, що за відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної форми власності.

Відповідно до п.2.38 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» користування сервітуарієм чужою земельною ділянкою без відповідної технічної документації та без визначення на місцевості меж дії земельного сервітуту може бути підставою для визнання договору про встановлення земельного сервітуту недійсним у судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Царичанської селищної ради від 19 березня 2014 року №961-46/VІ надано ОСОБА_2 лише дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки, а згідно рішення від 17 вересня 2014 року м№1081-54/VІ розгляд заяви ОСОБА_2 про встановлення сервітуту вирішено перенести на наступну сесію у зв'язку з відсутністю технічної документації на земельну ділянку.

Крім цього, згідно довідки відділу Держземагентства у Царичанському районі від 04.02.2015 року №10-422-0.5-857/2-15 технічна документація із землеустрою щодо передачі в користування (на умовах оренди або сервітуту) земельних ділянок для розміщення малих архітектурних форм від гр.ОСОБА_2 до відділу не надходила.

За змістом приписів ст.16 ч.2 ЦК України та ст.152 ЗК України право користування земельною ділянкою державної або комунальної власності, надане на підставі угоди, є похідним від відповідного рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки в користування.

Отже, враховуючи вищевикладене та роз'яснення Пленуму Вищого господарського суду України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав та можливість визнання недійсними рішення сесії Царичанської селищної ради від 19.03.2014 року №961-46/VІ та Договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності від 19.09.2014 року, укладений між відповідачами в даній справі, внаслідок чого ОСОБА_2 зобов'язаний повернути земельну ділянку, отриману в користування відповідно до вказаного договору.

Судові витрати слід стягнути з відповідачів в порядку, передбаченому ст.88 ч.1, ч.3 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги прокурора Царичанського району Дніпропетровської області до Царичанської селищної ради Царичанського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2, про визнання недійсним рішення сесії Царичанської селищної ради та договору про встановлення особистого строкового сервітуту - задовольнити повністю.

Рішення сесії Царичанської селищної ради Дніпропетровської області від 19 березня 2014 року №961-46/VІ "Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для встановлення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності на умовах сервітуту" - визнати недійсним.

Договір про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності від 19 вересня 2014 року, укладений між Царичанською селищною радою Дніпропетровської області та ОСОБА_2, - визнати недійсним.

Зобов'язати ОСОБА_2, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, повернути земельну ділянку площею 30 м кв., що знаходиться в АДРЕСА_1, вартістю 4488,60 грн., до земель Царичанської селищної ради Дніпропетровської області шляхом підписання акту прийому-передачі земельної ділянки.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Стягнути з Царичанської селищної ради Дніпропетровської області, , на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з подачею апеляційної скарги через районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду в повному обсязі виготовлено 17 березня 2015 року.

Головуюча: О.М.ГУДИМ