Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

12 березня 2015 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Морозова В.В.

при секретарі Швидкій І.О.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача Сердюк Я.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДП НАК «Надра України» «Центрукргеологія» про стягнення заборгованості із виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що з 01.10.1986 року по 12.05.2014 року працювала у відповідача на посаді диспетчера автотранспортної дільниці та звільнилася за власним бажанням. В день звільнення відповідач не провів з нею повного розрахунку та не виплатив заборгованість із заробітної плати. Позивач таким чином вважає, що відповідач допустив порушення її прав, а тому просив стягнути з відповідача на його користь 13471 грн. 79 коп. заборгованості з виплати заробітної плати, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у сумі 17177 грн. 76 коп.

На адресу суду позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 17177 грн. 76 коп. Розмір позовних вимог зменшено у зв'язку з погашенням відповідачем заборгованості по заробітній платі 18.12.2014 року у сумі 13471 грн. 79 коп.

В судовому засіданні позивачка зменшені позовні вимоги підтримала, просили суд задовольнити позов з мотивів викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, мотивуючи свою позицію тим, що заборгованість підприємства виникла не з його вини, а в зв'язку з недостатнім фінансуванням, заборгованість була виплачена одразу ж як з'явилися кошти. Щодо вимоги стягнути середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку то представник відповідача зазначав, що дана вимога не може бути задоволена, оскільки позивачкою пропущені строки звернення до суду і саме з цих підстав просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи.

У судовому засіданні встановлено, що згідно записів в трудовій книжці позивача, встановлено, що ОСОБА_1 01.10.1986 року по 12.05.2014 року працювала у відповідача на посаді диспетчера автотранспортної дільниці та звільнилася за власним бажанням.

Відповідно до довідки про нараховану та невиплачену заробітну плату №1034/09 від 31.10.2014 року виданої ДП НАК «Надра України» «Центрукргеологія», ОСОБА_1 нараховано та невиплачено заробітну плату у сумі 13471 грн. 79 коп.

Згідно довідки про розрахунок середньоденної заробітної плати №139/01 від 11.03.2015 року виданої ДП НАК «Надра України» «Центрукргеологія» встановлено середньоденний розмір заробітної плати ОСОБА_1 у розмірі 119 грн. 29 коп. без врахування оподаткування. З урахуванням оподаткування середньоденна заробітна плата становить 97 грн. 75 коп.

Виходячи з наданих суду матеріалів та пояснень сторін суд вважає, що часом протягом якого відбулася затримка розрахунку при звільненні є період з 12 травня 2014 року (дата звільнення позивачки) по 18.12.2014 року (дата фактичної сплати заборгованості з заробітної плати), тобто 220 днів.

Вирішуючи даний спір, суд вважає необхідним керуватись наступним.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У трудових відносинах (з урахуванням вимог ст. ст. 115, 116 КЗпП України, ст. 10, 60 ЦПК України) обов'язок доказування відсутності вини покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2-1 КЗпП України, Україна забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відтак, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Щодо посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду, слід зазначити, що вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні і вимоги про стягнення заробленої зарплати носять різний характер. На вимоги щодо стягнення заробітної плати строк позовної давності не поширюється (відповідно до рішення Конституційного суду України № 8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року по справі № 1-13/2013), на відміну від вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (ст. 117 КЗпП України).

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до рішення Конституційного суду України № 4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року по справі № 1-5/2012 звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Як роз'яснено у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику застосування судам законодавства про оплату праці», встановлені ст. ст. 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Відповідно до ч. 6 п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року N 13, пропуск без поважних причин тримісячного строку звернення до суду є самостійною підставою для відмови в позові.

Позивачка у судовому засіданні зазначала, що строки звернення до суду нею не були пропущені оскільки відповідач з нею фактично розрахувався вже після її звернення до суду з відповідним позовом тобто не порушивши тримісячний строк, тому суд вважає, що відсутні підстави для застосування позовної давності до вимоги, щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

З огляду на наведені норми суд вважає, що відповідачем не було здійснено повний розрахунок з позивачем на час звільнення, не були проведенні відповідні нарахування, що описані в мотивувальній частині рішення суду, а тому позивач має право вимоги відшкодування середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п.8 постанови Кабінету Міністрів України №100 від 8.02.1995р. «Про затвердженні Порядку обчислення середньої заробітної плати» /з подальшими змінами і доповненнями/ середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі /календарні/ дні на число відпрацьованих робочих днів.

Середній заробіток з урахуванням наявних у справі доказів, складає за один робочий день 119 грн. 29 коп. (з рахуванням оподаткування). Кількість днів затримки розрахунку за вимогами позивача з 12.05.2014 по день фактичного розрахунку - 18.12.2014 - 220 днів. Середній заробіток за весь час затримки розрахунку становить - 26243, 80 грн. (220 дн. х 119,29 грн.), тобто позивачка має право вимоги на суму 21505 грн. (за вирахуванням оподаткування).

Однак суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України не може вийти за межі заявлених позовних вимог, а тому погоджується, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість у сумі 17177 грн. 76 коп., яку і просить стягнути позивач.

З огляду на наведені вище обставини справи та норми закону, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати є законними та обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 59 - 61, 208 - 218 ЦПК України,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з ДП НАК «Надра України» «Центрукргеологія», що зареєстроване за адресою: Черкаська область, м. Черкаси, вул. Чкалова, 13, на користь ОСОБА_1 проживаючої АДРЕСА_1, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 17177 (сімнадцять тисяч сто сімдесят сім) грн. 76 коп.

Стягнути з ДП НАК «Надра України» «Центрукргеологія» на користь держави 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції, а особою, яка не була присутня під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 113.03.2015 року.

Суддя: В. В. Морозов