АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Місюра М.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 грудня 2014 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, переданих у позику та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним договору позики грошових коштів.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 р. ОСОБА_2 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів переданих у позику.

Свої вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, обґрунтовувала тим, що відповідач взяті на себе зобов'язання за договором позики не виконує, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, в сумі 200 000 дол.США та яка, в тому числі із врахуванням процентів на рівні облікової ставки Національного Банку України за період з 27 червня 2013 р. по 04 грудня 2014 р., в сумі 25 202, 22 дол.США, та підлягає стягненню на її користь в гривневому еквіваленті, визначеному на день платежу, що всього становить 3 444 932 грн. 89 коп.

В листопаді 2014 р. ОСОБА_1 звернувся у суд із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним договору позики грошових коштів.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що п.6 укладеного між сторонами договору позики, яким визначено про повернення суми позики в гривнях, що визначається за офіційним курсом Національного Банку України долара до гривні на день такого платежу підлягає визнанню недійсним, остільки сторонами при його укладенні не додержано вимог закону, а саме ч.1 ст.1046 ЦК України; окрім того зазначений п.6 договору суперечить положенням п.1 договору позики, яким визначено зобов'язання по поверненню грошових коштів у гривневому еквіваленті - 1 598 600 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15 грудня 2014 р. позов ОСОБА_2 задоволено, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму позики в розмірі 3 059 331 грн. 40 коп., що є еквівалентом 200 000 дол.США; проценти за користування позикою, в сумі 385 601 грн. 49 коп., що є еквівалентом 25 202, 22 дол.США. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про часткове задоволення первісних позовних вимог та задоволення зустрічних позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, 26 червня 2013 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики грошових коштів за умовами якого останній отримав грошові кошти, в сумі 1 598 600 грн., що відповідно до курсу Національного Банку України на момент посвідчення договору становить 200 000 дол.США та зобов'язався повертати грошові кошти частинами: по 519 545 грн. до 26 червня 2014 р. і 26 червня 2015 р. та 559 510 грн. - до 26 червня 2016 р. /а.с.5/.

Положеннями п.2, 5-6 договору сторони погодили, що позичальник зобов'язується повернути позикодавцю суму позики, зазначену у п.1 даного договору, в строки та на умовах, передбачених даним договором. У разі неповернення суми позики в сумі і строки, передбачені даним договором, позичальник зобов'язується сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Позичальник зобов'язується повернути позикодавцю суму позики, зазначену у п.1 даного договору у строк визначений у п.1 даного договору шляхом передачі відповідних грошових коштів в готівковій формі. Сума позики, що підлягає поверненню у гривнях визначається за офіційним курсом Національного Банку України долара до гривні на день такого платежу. Підтвердженням повернення позичальником суми позики позикодавцю є відповідна заява позикодавця, справжність підпису на якій засвідчена нотаріально.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання недійсним умов договору в частині зазначення зобов'язання по поверненню суми позики, що підлягає поверненню у гривнях яка визначається за офіційним курсом Національного Банку України долара до гривні на день такого платежу, а також щодо розстрочення стягнення грошових коштів, районний суд виходив з їх безпідставності.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Посилання апеляційної скарги про те, що оспорювана частина договору суперечить вимогам ЦК України не відповідає фактичним обставинам справи.

У відповідності до вимог ч.1 ст.628 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із положеннями ст.638, ч.1, 3 ст.639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

З огляду на зазначене, ОСОБА_1, підписавши оскаржуваний договір, погодився на викладені в ньому умови, в тому числі щодо зазначення повернення грошових коштів в гривнях, що визначається за офіційним курсом Національного Банку України долара до гривні на день такого платежу.

Окрім того, в обґрунтування заявленого ОСОБА_1 не надано належних доказів недодержання сторонами в момент вчинення правочину вимог ч.1, 3, 5-6 ст.203 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав до розстрочки судового рішення про стягнення грошових коштів носять голослівний характер, й на підтвердження заявленого відповідачем не надано належних доказів щодо неможливості його виконання, а посилання на ту обставину що договором позики встановлено черговість повернення коштів правових підстав до розстрочки виконання рішення не дають.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. З ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Крім того, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що відповідач взяті на себе зобов'язання за договором позики належним чином не виконує, остільки черговий платіж до 26 червня 2014 р. ним здійснено не було.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів, районний суд обґрунтовано визнав доведеним наявність грошового зобов'язання, не виконаного боржником.

Між тим, визначаючи суму грошових коштів, який підлягає стягненню з ОСОБА_1, районний суд припустився неправильного застосування та порушень норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення в цій частині заявленого по справі спору.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж робу та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу.

Положеннями ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України.

Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У відповідності до змісту п.3 договору, сторонами визначена сума позики в національній валюті - 1 598 600 грн., яка була передана відповідачу.

Відтак, з урахуванням зазначених норм закону та умов укладеного між сторонами договору, поверненню позивачці підлягає сума позики, отримана відповідачем - 1 598 600 грн.

Твердження представника ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції щодо необхідності повернення грошових коштів в національній валюті, в сумі що еквівалентна 200 000 дол. США, спростовуються змістом укладеного між сторонами договору, яким встановлено факт отримання ОСОБА_1 коштів в національній валюті, а тому зазначення еквіваленту отриманих ним коштів до іноземної валюти, по справі правового значення не має.

У відповідності до положень ч.1 ст.1046, ч.1 ст.1049 ЦК України предметом договору позики є зобов'язання позичальника повернути позикодавцю грошові кошти ( суму позики ) у такій самій сумі, яку передано у власність.

Норми ч.1 ст.1046, ч.1 ст.1049 ЦК України є спеціальними для застосування щодо правовідносин, які виникають з договору позики, і вони встановлюють інший порядок визначення суми, що підлягає сплаті у гривнях у такій же сумі грошових коштів (суми позики), тому положення ч.2 ст.533 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції, в частині вимог про стягнення грошових коштів, як постановлене з неправильним застосуванням та порушенням норм матеріального права, слід змінити, зменшивши розмір грошових коштів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 3 059 331 грн. 40 коп. до 1 598 600 грн.

Окрім того, з урахуванням зазначеного, підлягає зменшенню сума процентів за користування позикою, визначена в розмірі облікової ставки Національного Банку України, за період з 27 червня 2013 р. по 04 грудня 2014 р., з 385 601 грн. 49 коп.до 201 489 грн. 30 коп., що складається з: за період з 27 червня 2013 р. по 12 серпня 2013 р. - 14 409 грн. 30 коп. (1 598 600 грн. ч 365 днів Ч 47 днів Ч 7%), за період з 13 серпня 2013 р. по 14 квітня 2014 р. - 69 747 грн. 14 коп. (1 598 600 грн. ч 365 днів Ч 245 днів Ч 6,5%), за період з 15 квітня 2014 р. по 16 липня 2014 р. - 38 694 грн. 88 коп. (1 598 600 грн. ч 365 днів Ч 93 днів Ч 9,5%), за період з 17 липня 204 р. по 12 листопада 2014 р. - 65 148 грн. 42 коп. (1 598 600 грн. ч 365 днів Ч 119 днів Ч 12,5%) та за період з 13 листопада 2014 р. по 04 грудня 2014 р. - 13 489 грн. 56 коп. (1 598 600 грн. ч 365 днів Ч 22 дні Ч 14%).

У відповідності до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору при подачі апеляційної скарги, в сумі 1 827 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15 грудня 2014 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, переданих у позику та процентів за користування позикою змінити, зменшивши розмір грошових коштів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 3 059 331 грн. 40 коп. до 1 598 600 грн., також проценти за користування позикою з 385 601 грн. 49 коп.до 201 489 грн. 30 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов'язані з оплатою судового збору за подачу апеляційної скарги, в сумі 1 827 грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 759/12865/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2828/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Величко Т.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.