Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 311/486/15-ц головуючий у 1 інстанції Сидоренко Ю.В.
провадження № 22-ц/778/6183/15 суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухаря С.В., Панкеєва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 22 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Дніпрорудненські теплові мережі» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, до Комунального підприємства "Дніпрорудненські теплові мережі", про захист прав споживачів.

В обґрунтування позову зазначив, що він неодноразово звертався до відповідача КП «Дніпрорудненські теплові мережі» з вимогою шляхом узгодження істотних умов виконання договірних зобов'язань у відповідності до вимог ст. ст. 3; 19; 20; 21; 26; 29; 32 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» укласти: обов'язковий Типовий договір, затверджений Постановою КМУ № 630 на надання житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та обов'язковий Типовий договір, затверджений Постановою КМУ № 529 на надання житлово-комунальних послуг по утриманню будинку та прибудинкової території в частині обслуговування та поточному ремонту внутрішньо будинкових систем централізованого опалення, але неодноразово отримував від відповідача категоричні відмови. Без укладання обов'язкових вищевказаних Типових договорів, у нього відсутні будь-які зобов'язання перед відповідачем, а у відповідача відсутні будь-які законні підстави нараховувати на свій власний розсуд оплату за виконання начебто наданих, на переконання відповідача, послуг, а також відсутність права у відповідача відкривати особовий рахунок на його ім'я. Незважаючи на це, відповідач відкрив на йог ім'я особовий рахунок № 6835, і регулярно направляє на його адресу рахунки на оплату житлово-комунальних послуг з сумами заборгованості. Також, відповідач регулярно наклеює на дверях під'їздів будинку оголошення - листівки з сумами заборгованості, тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом про захист прав споживача з метою вирішити два основних питання взаємовідносин з відповідачем: в межах трирічного строку позовної давності встановити фактичну суму заборгованості за дійсно надані послуги за період з 01 лютого 2012 року по 31 січня 2015 року та зобов'язати відповідача укласти Типові договори на надання житлово - комунальних послуг з тими істотними умовами виконання договірних зобов'язань сторонами, які встановлені діючим цивільним законодавством в сфері житлово-комунальних послуг. Також вважає, що суд повинен прийняти однозначний висновок про фальшивість документу відповідача «Технічні умови на підключення теплового лічильника...» з приєднаним тепловим навантаженням 1,178220 Гкал/годину та виключити його з розгляду при встановленні обставин по справі, прийняти до відома його докази на підставі актів цивільного законодавства - п.95 Порядку формування тарифів (Постанова КМУ №869), що в житловому будинку №19 по вул. Комсомольська нормативне приєднане теплове навантаження, встановлене по показанням теплового лічильника, становить 0.516381 Гкал/годину (600,51 КВт), і тільки ця величина, у відповідності до ч.2 ст.32 закону України «Про житлово-комунальні послуги» підлягає використанню при встановленні умовно - постійної частини оплати послуги опалення - абонентної плати за приєднане теплове навантаження. Порівнявши показник питомого теплового навантаження системи опалення будинку № 19 по вул. Комсомольській, можна зробити висновок, що система опалення будинку (квартири) відрегульована відповідачем у відповідності до СНиП 2.04.05-'91 «Отопление, вентиляция, кондиционирование», тому що реальне, по даним теплового лічильника, питоме теплове навантаження (питома потужність) системи опалення будинку (квартири № 212) дорівнює 48,548 Вт/м2 та не перевищує максимально допустимого значення 50 Вт/кв.м., встановленого обов'язковим додатком № 25 для 9-ти поверхового типового житлового будинку, в якому він проживає, з граничним значенням температури теплоносія на вході в систему опалення та, виході з неї Т1/Т2 = 95"С/70°С. Виконавши належну перевірку нормативно правових актів, які не мають юридичної сили актів цивільного законодавства, керуючись ч.4 ст.8 ЦПК суд зобов'язаний встановити, що у відповідності до п.95 Порядку формування тарифів (Постанова КМУ №869) привирішенні справи можуть бути використані для споживачів житлових будинків, обладнанихлічильниками теплової енергії, виключно наступні двоставкові тарифами: умовно - змінна частина тарифу, яка визначається з розрахунку на 1 Гкал теплової енергії, умовно - постійної частини тарифу - річної (місячної) абонентської плати, яка обчислюється з урахуванням теплового навантаження об'єкта теплопостачання на 1 Гкал./годину. У відповідності до порядку розрахунку оплати за фактично надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення, встановленого ч.2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 15 Правил надання послуг зцентралізованого опалення (Постанова КМУ № 630), п. 20 Правил користування тепловою енергією(Постанова КМУ № 1198 від 03.10.2007 року) оплата за спожиту теплову енергію, використану для опалення квартири АДРЕСА_1 в періоді з 01.02.2012 року по 08.04.2012 року становитиме: оплата лютий 2012 року = 0,952882 Гкал х 225,77 грн./Гкал. (тариф згідно рішення № 203) = 215,13 грн., оплата березень 2012 року = 0,8194 Гкал х 225,77 грн./Гкал. (тариф згідно рішення № 203) = 185,00грн., оплата квітень 2012 року - 0,10441 Гкал. х 225,77грн./ Гкал.(тариф згідно рішення № 203) = 23,57 грн. Що стосується оплати умовно - постійної частини двоставкового тарифу, то за період з 01 лютого до 31 вересня 2012 року щомісяця абонентна плата становитиме: Абонентська плата місячна = 0,002684525 Гкал./годину (приєднане теплове навантаження кв.212) х 26525,28 грн./Гкал/годину (місячний тариф за приєднане теплове навантаження) = 71,21 грн. Платіжні документи - рахунки відповідача за вказаний в позовній заяві період з 01.02.2012 року по 31.01.2015 року, які повністю не відповідають ні редакції ч.4 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ні редакції п.20 Правил надання послуг з централізованого опалення (Постанова КМУ №630). Рахунки відповідача є фальшивими, по змісту не відповідають вимогам актів цивільного законодавства до належного платіжного документу, так як не містять обов'язкових даних: відсутній постійно діючий тариф на теплову енергію в грн./Гкал;відсутнє значення кількості теплової енергії, використаної на опалення в розрахунковому місяці; відсутнє значення як питомого, так і повного теплового навантаження його квартири; відсутня постійно діюча місячна умовно - постійна частина двоставкового тарифу на приєднане теплове навантаження в грн./(Гкал./годину). Відповідач застосовує платіжні документи, виконані з грубим порушенням вимог діючих актів цивільного законодавства виключно для проведення забороненої ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесної підприємницької практики. Фальшивість платіжних документів відповідача очевидна за такими ознаками як: відсутність показника щомісячного кількісного споживання теплової енергії в Гкал, використаної для опалення; відсутність питомого теплового навантаження квартири №212 (будинку), тобто питомого використання теплової енергії на опалення в Вт./м2, встановленого по показанням теплового лічильника.

У зв'язку з зазначеним, позивач просив суд:

1) визнати платіжні документи відповідача КП «Дніпрорудненські теплові мережі» на оплату наданих житлово-комунальних послуг в періоді з 01 лютого 2012 року по 31 січня 2015 року (36 місяців) фальшивими та такими, що повністю не відповідають вимогам ч. 1, 2, 4 закону України «Про житлове - комунальні послуги» та п. 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення та Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодно" та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, в результаті чого відповідачем необґрунтовано нарахована додаткова оплата за фактично надані житлово-комунальні послуги на суму 3 421,10грн. завказаний період;

2) встановити для позивача справедливу та обґрунтовану суму 3 780,94 грн. боргу за фактично надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення, обслуговування та поточного ремонту внутрішньо будинкових систем опалення станом на 01 лютого 2015 року, яка повністю відповідає діючим актам цивільного законодавства, тому підлягає оплаті КП «Дніпрорудненські теплові мережі» за вказаний в позові період з 01.02.2012 року по 31.01.2015 року (36 місяців);

3) з метою запобігання в подальшому застосування відповідачем нечесної підприємницької практики, забороненої ст.19 закону України «Про захист прав споживачів», на підставі п. 88 Порядку формування тарифів (Постанова КМУ № 869), а також п.п.4,5,7,8 ч.1 ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (порядок оплати, порядок перерахунків оплати, порядок контролю та звіту сторін: порядок вимірювання обсягів та визначення якості наданих послуг) - зобов'язати відповідача укласти з ним два Типові договори про надання житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та утримання будинків в частині технічного обслуговування та поточного ремонту з обов'язковим включенням в склад істотних умов виконання договірних зобов'язань сторонами наступних показників, які відповідають вимогам діючого цивільного законодавства та наявність яких повністю виключить можливість встановлення відповідачем на свій власний розсуд несправедливих для споживача договірних зобов'язань: - питоме приєднане теплове навантаження системи опалення будинку №19 по вул. Комсомольська та квартири № 212 в цьому будинку становить 0,00004175 Гкал (годину/м2) або 48,548 Вт/м2; - приєднане теплове навантаження АДРЕСА_2 0,002684525 Гкал/годину; - нормативне споживання теплової енергії на опалення квартири № 212 в будинку по вул. Комсомольська - не менше 4,77168 Гкал в рік, що становить нормативне значення річного питомого теплоспоживання на опалення 0,0742084 Гкал/м2; - максимальний нормативний температурний режим подачі теплоносія в будинку № 19 по вул. Комсомольська у співвідношенні теплоносій / оборудка - ТІ/72 дорівнює 95°С/70°С; - нормативний оптимальний погодинний розхід теплоносія через систему опалення квартири АДРЕСА_3 на протязі опалювального періоду - 0,10703 м3/ годину або 107,03 л/годину;

4) стягнути з відповідача на його користь компенсацію моральної шкоди в розмірі двох мінімальних заробітних плат, в сумі 2436,00 грн. за систематичне порушення права споживача - отримання достовірної інформації про порядок нарахування оплати послуг та про застосування при нарахуванні оплати послуг виключно показань теплового лічильника або затверджених в установленому порядку норм споживання теплової енергії на опалення, за систематичне проведення заборонною ст.19 Законом України «Про захист прав споживачів» нечесної підприємницької діяльності з використанням платіжних документів - рахунків, що не відповідають вимогам актів цивільного законодавства, що призвело в заявленому періоді з 01.01.2012 року по 31.01.2015 року (36 місяців) до завищеної більш на 58% ціни продукції (вартості житлово-комунальних послуг), за публічне розповсюдження недостовірної інформації про його суми боргу, облік якої відповідач виконує по фальшивим платіжним документам, що не відповідають вимогам актів цивільного законодавства.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 22 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для зміни рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального або порушення норм процесуального права.

Як вбачається із матерів справи, що в квартирі АДРЕСА_4 зареєстрований та фактично проживає позивач ОСОБА_2, що підтверджено відміткою у паспорті на імя ОСОБА_2 щодо реєстрації останнього за вищевказаною адресою (т.1 а.с.200), довідкою КУП Наш дім №560 від 06.06.2013 року та вказані обставини відповідачем не оспорюється.

Вибірка нарахувань по особовому рахунку №6835 на імя ОСОБА_2 та розшифровки до вибірки нарахувань по особовому рахунку №6835 ОСОБА_2, які надані позивачем на обґрунтування заявлених позовних вимог, не суперечать положенням чинного законодавства, якими не передбачено, як саме повинен бути оформлений корінець на оплату житлово-комунальних послуг.Позивачу за спірний період з 01.02.2012 року по 31.01.2015 року здійснювались нарахування на двох осіб, зареєстрованих у ІНФОРМАЦІЯ_1, що вбачається з наданих позивачем рахунків на оплату послуг з централізованого опалення, технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, копії яких містяться в матеріалах справи (т.1 а.с.7-10).

28.05.2014 року позивачу ОСОБА_2 було надано пропозицію укласти Договір про надання послуг з централізованого опалення від 27 травня 2014 року, відповідно до умов якого виконавець зобовязується надавати споживачу належної якості послуги з централізованого опалення, а споживач зобовязується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором, та пропозицію укласти Договір про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій в частині надання послуг з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем централізованого опалення № 6835 від 27 травня 2014 року, відповідно до умов якого виконавець зобовязується вчасно надавати споживачу послуги належної якості, а споживач зобовязується своєчасно оплачувати надані послуги у строки та на умовах, передбачених договором. Дані обставини підтверджуються примірниками вищезазначених Договорів, поясненнями сторін, наданими у судовому засіданні (т.1 а.с.23,24, 221 зворот).

Судом встановлено, що Договір про надання послуг з централізованого опалення від 27 травня 2014 року та Договір про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій в частині надання послуг з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем централізованого опалення № 6835 від 27 травня 2014 року споживачем ОСОБА_2 підписані не були, ним повернуті до КП «Дніпрорудненські теплові мережі» з протоколами розбіжностей до проекту Договорів від 27.05.2014 року, що підтверджується копіями зазначених протоколів, які містяться в матеріалах справи (т.1 а.с.25-26,27).

31.08.2014 року відповідач КП «Дніпрорудненські теплові мережі» отримав протоколи розбіжностей до Договорів від 27.05.2014 року, дані обставини представником відповідача не заперечувались.

У відповідь на отримані 31.08.2014 року протоколи розбіжностей, відповідачем КП «Дніпрорудненські теплові мережі» 08.09.2014 року було направлено споживачеві ОСОБА_2 лист щодо узгодження суттєвих умов виконання договірних зобовязань у відповідності до діючого законодавства у сфері жилово-комунальних послуг, в якому також зазначалося, що обєктивні та законні підстави для зміни умов Договору відсутні (т.1 а.с.28-29).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку проте, що фактично надавало позивачу послуги з централізованого опалення, технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, споживач ОСОБА_2 їх одержував і не відмовився від них у встановленому законом порядку, викладені ОСОБА_2 власні розрахунки за теплопостачання є неправильними, вибірка нарахувань по особовому рахунку №6835 на імя ОСОБА_2 та розшифровки до вибірки нарахувань по особовому рахунку №6835 ОСОБА_2, які надані позивачем на обґрунтування заявлених позовних вимог, не суперечать положенням чинного законодавства, не доведено фальшивості платіжних документів та позивачем не доведено захист прав споживачів.

Відповідно до положень ст.ст.19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Виконавець зобовязаний вчасно та відповідної якості надавати житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Згідно положень ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець має право підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

У статті 26 вказаного Закону України зазначаються істотні умови Договору між виконавцем/виробником та споживачем у сфері житлово-комунальних послуг. Крім істотних договір може містити інші умови за згодою сторін. Процедура погодження договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту Договору однією із сторін. Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання житлово-комунальних послуг набирає чинності з моменту його укладення.

Згідно положень ст.ст. 640, 641 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобовязаною у разі її прийняття. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною та безумовною.

За правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 10.10. 2012 року, справа № 6-110цс12, яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України має бути обовязковою у застосування відповідної правової норми, ст. ст. 6, 627 ЦК України, закріплена свобода договору. З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

У разі такої відмови, виконавець послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 6 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії. Суд при обрані способу захисту має керуватися ст. 16 ЦК України.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд обґрунтовано виходив з того, що обраний спосіб позивачем спосіб захисту не відповідає способам захисту права, передбаченим ст. 16 ЦК України.

Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа викладає в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Таким чином аналізуючи наведене, особа, яка вважає, що її права порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Між тим, за положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до ст. ст. 31, 119, 215 ЦПК України визначати предмет та підстави позову є виключним правом позивача і суд не може їх змінити без згоди позивача.

Таким чином, у разі порушення цивільного права відповідно до ст.ст. 3, 11, 31 ЦПК України особа має право обирати той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу, а перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду у відповідності до ст.4 ЦПК є обов'язком суду.

Обраний на власний розсуд спосіб захисту про визнання платіжних документів відповідача КП «Дніпрорудненські теплові мережі» на оплату наданих житлово-комунальних послуг , встановлення для позивача справедливої та обґрунтованої суми боргу за фактично надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення, обслуговування та поточного ремонту внутрішньо будинкових систем опалення станом, зобов'язання відповідача укласти з ним два договори про надання житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та утримання будинків на його умовах не відповідають за положеннями ст. 16 ЦК України не є самостійним способом захисту у цивільному судочинстві.

Посилання позивача на порушення судом ст. 11, 212 ЦПК України, ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , оскільки суд не прийняв його аргументів не приймаються колегією судів, оскільки судом надана оцінка доводам позивача, а платіжна документи, які згідно зі ст. 57 ЦПК України є доказом, який у разі виникнення спору про стягнення боргу повинні оцінюватись судом відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України,оскільки їх оскарження , «визнання фальшивими» за положеннями ст. 16 ЦК України не є самостійним способом захисту у цивільному судочинстві.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові, оскільки, завданням суду є саме захист порушених або оспорюваних прав та інтересів особи.

У заявлених позовних вимогах ОСОБА_2 також просить визнати платіжні документи відповідача КП «Дніпрорудненські теплові мережі» на оплату наданих житлово - комунальних послуг в періоді з 01 лютого 2012 року по 31 січня 2015 року фальшивими та такими, що не відповідають вимогам ч.1,2,4 Закону України «Про житлове - комунальні послуги» та п.20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення та Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630.

Разом з тим, суд вважає, що обраний позивачем ОСОБА_2 спосіб захисту звернення до суду з вищезазначеними позовними вимогами, не відповідає положенням ст.16 ЦК України, та з цих підстав суд вважає необхідним в задоволенні зазначених позовних вимог ОСОБА_2 відмовити. Крім того, рахунки на оплату послуг централізованого опалення та внутрішньо будинкового обслуговування, які видані комунальним підприємством Дніпрорудненські теплові мережі по особовому рахунку № 6835 на імя ОСОБА_2, носять виключно інформаційний характер, які відображають структуру наданих послуг та нарахування окремо по кожній складовій послуги. Тож, позивач, отримуючи щомісяця рахунки, мав вичерпну інформацію з приводу наданих послуг, їх структури, вартості та наявної заборгованості. Позивач володів інформацією з приводу кількості та вартості фактично наданих послуг, здійснення відповідних нарахувань житлово-комунальних послуг за тарифами, затвердженими в установленому законом порядку, що також було підтверджено в судовому засіданні детальними показаннями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 Також, жодних доказів на підтвердження тих обставин, що вказані рахунки на оплату є фальшивими, містять ознаки підробки, тощо позивачем суду не надано та в ході судового розгляду справи останнім не доведено та крім того, поняття «фальшивості» платіжних документів чинним цивільним законодавством не регулюються.

Оскільки позивач звернувся за захистом своїх прав у спосіб, що не передбачений законом, то ці вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Зроблені позивачем ОСОБА_2 власні розрахунки в якості доказів є субєктивними та неприйнятними, оскільки такі підрахунки мають бути підтверджені та доведені в суді належними та допустимими доказами, у відповідності до вимог ст.60 ЦПК України.

Доводи позивача на обґрунтування позовних вимог по своїй суті стосуються незгоди із встановленими та затвердженими тарифами, які вважає економічно необґрунтованими, що судом до уваги не приймається, оскільки предметом спору не є економічне обґрунтування тарифів.

Розміри плати за послуги з централізованого опалення з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання відповідно до п.3 ст. 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" затверджені рішеннями виконкому Дніпроруднеської міськох ради №203 від 17.08.2010р. «Про затвердження КП «Дніпрорудненські теплові мережі» скоригованих базових тарифів на виробництво, транспортування теплової енергії та послуги з централізованого опалення для населення», №201 від 31.10.2012р. «Про встановлення КП «Дніпрорудненські теплові мережі» тарифів для населення на послуги централізованого опалення», №189 від 25.10.2011р. «Про встановлення КП «Дніпрорудненські теплові мережі» тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для населення», №12 від 22.01.2013р. «Про встановлення КП «Дніпрорудненські теплові мережі» тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в частині надання послуг з поточного ремонту внутрішньобудинкових систем централізованого опалення».

Вказані рішення є законною підставою для нарахування плати позивачем відносно споживачів за надання передбачених вказаними рішеннями послуг, розмір заборгованості визначений позивачем, виходячи з затверджених вказаними рішеннями тарифів.

Відповідно до п.3 ст. 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №1875 від 24.06.2004 року органи місцевого самоврядування затверджують тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Згідно зі ст. 13 Закону України "Про теплопостачання", ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ст. 28 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону, в тому числі, тарифів на теплову енергію, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності.

Право місцевих органів виконавчої влади та самоврядування приймати рішення про перехід до розрахунків між споживачами та теплопостачальними організаціями за двоставковими тарифами передбачене пунктом 1.2 "Правил розрахунку двоставкового тарифуна теплову енергію та гарячу воду", затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 08.09.2000 року № 191.

Правилами встановлено, що їх дія поширюється на всі теплопостачальні організації комунальної енергетики незалежно від їх відомчої належності та форми власності, а також на споживачів. Рішення про перехід до розрахунків між споживачами та теплопостачальними організаціями за двоставковими тарифами приймається місцевими органами виконавчої влади та самоврядування. Двоставковий тариф - це тариф на послуги теплопостачання, який складається з річної вартості обслуговування одиниці приєднаного теплового навантаження та вартості одиниці спожитої теплової енергії. Приєднане теплове навантаження визначається технічними умовами на приєднання споживача та обумовлюється договором між теплопостачальною організацією та споживачем про використання теплової енергії та гарячої води, а кількість спожитої теплової енергії обчислюється теплолічильником або при його відсутності, - за розрахунком згідно Правил користування тепловою енергією.

Таким чином, сплата двоставкового тарифу передбачена законодавством, і, зокрема, рішення про перехід до розрахунків між споживачами та теплопостачальними організаціями за двоставковими тарифами приймається місцевими органами виконавчої влади та самоврядування.

Підприємство «Дніпрорудненські теплові мережі» є комунальним і зобовязано застосовувати у своїй діяльності тарифи, затверджені виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської Ради.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпрорудненської міської Ради від 6 жовтня 2006 року № 301 з 15 жовтня 2006 рокузапроваджені двоставкові тарифи на послуги теплопостачання КП ««Дніпрорудненські теплові мережі» ,а рішенням виконавчого комітету Дніпрорудненської міської Ради від 15 лютого 2008 року №81 було продовжено застосування двоставкових тарифів.

Як слідує з зазначених рішень міськвиконкому, двоставковий тариф за опалення складається з абонентської плати за обслуговування приєднаного теплового навантаження за кв.м опалювальної площі протягом року та плати за 1 Гкал фактично спожитої теплової енергії на опалення за показниками лічильника протягом опалювального періоду при наявності лічильників теплової енергії на опалення, а при відсутності лічильників теплової енергії на опалення - з абонентської плати за кв.м. опалювальної площі протягомкалендарного року та плати за обслуговування приєднаного теплового навантаження (абонента плата) в розрахунку на 1 кв.м. опалювальної площі протягом опалювального періоду .

Доводи позивача на обґрунтування заявлених позовних вимог, які містять у собі приклади ймовірної норми споживання та обраховані ймовірні обсяги споживання теплової енергії із застосуванням формул визначення обсягів споживання за різними тарифами є припущеннями позивача та за положеннями ч. 4 ст. 60 ЦПК України бездоказово не може бути підставою для задоволення позову.

Позовні вимоги щодо встановлення для позивача ОСОБА_2 справедливої та обґрунтованої суми3780,94 грн. боргу за фактично надані житлово - комунальні послуги з централізованого опалення, обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем опалення за період з 01.02.2012 року по 31.01.2015 року, оскільки факт наявності боргу споживача ОСОБА_2 перед відповідачем КП Дніпрорудненські теплові мережі за надані послуги з централізованого опалення та послуги з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання був встановлений рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 23 жовтня 2013 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 18 грудня 2013 року, та на теперішній час набрало законної сили (т.1 а.с.131-134).

Судовим рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 23.10.2013 року, позов комунального підприємства Дніпрорудненські теплові мережі до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання - задоволений, стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_6 на користь комунального підприємства Дніпрорудненські теплові мережі заборгованість з 01 лютого 2012 року по 31 травня 2013 року включно за послуги з централізованого опалення в сумі 4391 грн. 52 коп., за послуги з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньо будинкових систем теплопостачання в сумі 315 грн. 36 коп., а всього - 4706 грн. 88 копійок.

Відповідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

За довідкою комунального підприємства Дніпрорудненські теплові мережі про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг по особовому рахунку № 6835 на імя ОСОБА_2 за період з 01.02.2012 року по 31.01.2015 року, здійснено погашення заборгованості у період листопад 2013 року-квітень 2014 року в загальні сумі 1309,00 грн., що позивачем ОСОБА_2 в судовому засіданні не оспорювалося та підтверджено наданими ним платіжними документами про здійснення позивачем оплати за вказані житлово-комунальні послуги.

Посилання в апеляцій скарзі проте, що судом без обґрунтування відмовлено у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди позивача не відповідають дійсності.

Суд зазначив, що у змісті уточнених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача комунального підприємства Дніпрорудненські теплові мережі на його користь компенсацію моральної шкоди в розмірі двох мінімальних заробітних плат, в сумі 2436,00 грн. На обґрунтування заявлених позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, позивач ОСОБА_2 посилається на систематичне порушення права споживача - отримання достовірної інформації про порядок нарахування оплати послуг та про застосування та нарахуванні оплати послуг виключно показань теплового лічильника або затверджених в установленому порядку норм споживання теплової енергії на опалення, на систематичне проведення забороненої ст.19 Законом України «Про захист прав споживачів» нечесної підприємницької діяльності з використанням платіжних документів - рахунків, що не відповідають вимогам актів цивільного законодавства, що призвело в заявленому періоді з 01.01.2012 року по 31.01.2015 року до завищеної, більш на 58%, ціни продукції (вартості житлово-комунальних послуг), а також за публічне розповсюдження недостовірної інформації про його суми боргу, облік якої відповідач виконує по фальшивим платіжним документам, що не відповідають вимогам актів цивільного законодавства.

Проте, всупереч вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, які зобовязують позивача на засадах змагальності доводити заявлені позовні вимоги належними доказами, позивачем в судовому засіданні належними, допустимими та переконливими доказами вищевикладені обставини не підтверджені. Не має посилання і в апеляційній скарзі на докази, які підтверджують наявність , розмір та завдання позивачу моральної шкоди. Як і не встановлено судом неправомірних дій відповідача.

Доводи апеляційної скарги проте, що суд безпідставно не зобовязав відповідача укласти Договір про надання послуг з централізованого опалення від 27 травня 2014 року та Договір про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій в частині надання послуг з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем централізованого опалення № 6835 від 27 травня 2014 року з урахуванням внесених ним змін та доповнень, не приймаються колегією судів, оскільки відповідач зробив пропозицію позивачу укласти договір, у звязку з чим останньому був направлений проект договору від 27 травня 2014 року, який позивач не підписав та 31.08.2014 року направив відповідачу протоколи розбіжностей до проектів цих Договорів від 27 травня 2014 року.

Відповідно до ч.2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір в межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

За положеннями ст.ст.643,646 ЦК України якщо в пропозиції укласти договір вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь про прийняття пропозиції протягом цього строку. Відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особи, яка зробила попередню пропозицію.

Згідно ч.2 ст.649 ЦК України розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору не на підставі правового акту органу державної влади, органу місцевого самоврядування, можуть бути вирішені судом у випадках, встановлених за домовленістю сторін або законом.

Відповідно до ст.654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається .

Відповідно до приписів ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються на договірних засадах, а відповідно до частин 1-3 статті 32 зазначеного Закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, відповідно до умов договору.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обовязки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обовязком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі Типового договору, одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а виконавець зобовязаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору; підготувати та укласти із споживачем договір про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з Типовим договором.

Пунктом 1 частини 3 статті 20 вищевказаного Закону передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі Типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п.3 ч.2 ст.21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з Типовим договором.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає Типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення Договору в такому разі суперечить вимогам ч.3 ст.6, ст.ст.627, 630 ЦК України та ст.ст.19, 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року.

З аналізу змісту ч.3 ст.6, ч.1 ст.630 ЦК України, ст.19-21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, постанови КМУ від 20.05.2009 року № 529 вбачається, що умови Типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

За таких обставин, суд правильно дійшов висновку, що позивачем була надана відповідь 31.08.2014 року про згоду укласти вищезазначені Договори від 27 травня 2014 року на інших, ніж було запропоновано, умовах, що є новою пропозицією, яка відповідно до норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги» повинна була бути погоджена відповідачем протягом одного місяця з дня її надання позивачем, тобто з 01.09.2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, у наведений законодавством термін відповідач надав відповідь про відмову від прийняття даної пропозиції, натомість, відповідно до пояснень сторін у судовому засіданні, відповідач вчиняв дії на виконання вищезазначених Договорів від 27 травня 2014 року, тобто конклюдентні дії у яких було втілено волю відповідача укласти вказану угоду та виконувати її, тому суд приходить до висновку, що відповідачем не було прийнято пропозицію позивача у вигляді складених ним протоколів розбіжностей до проекту Договорів від 27.05.2014 року та крім того, у своєму листі від № 05/1886 від 08.09.2014 року відповідач не заперечував проти фактичного існування між ним та позивачем договірних відносин, оскільки послуги позивачем КП «Дніпрорудненські теплові мережі» протягом спірного періоду позивачу ОСОБА_2І фактично надавалися. Будь-яких звернень, заперечень з боку позивача на неналежну якість надання послуг з централізованого опалення, технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання на адресу КП «Дніпрорудненські теплові мережі»від споживача ОСОБА_2 не надходило.

Відповідно до вимог ч.3 ст.10 ЦПК України будь-яких доказів щодо неотримання їх або отримання неналежної якості житлово-комунальних послуг за спірний період. позивачем суду не надано.

Таким чином, доводи апеляційної скарги проте, що відповідач КП «Дніпрорудненські теплові мережі» ухиляється від укладення договорів суперечить матеріалам справи, та на момент звернення до суду між сторонами фактично існували договірні відносини, суд вважає, що ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог до комунального підприємства «Дніпрорудненські теплові мережі» в частині зобов'язання відповідача укласти з позивачем два Типові договори про надання житлово - комунальних послуг з централізованого опалення та утримання будинків в частині технічного обслуговування та поточного ремонту з обов'язковим включенням в склад істотних умов виконання договірних зобов'язань сторонами визначених позивачем показників.

Судом також обґрунтовано зазначено, що у ст.ст.6,627 ЦК України закріплена свобода договору, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною. І така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 жовтня 2012 року у справі № 6-110 цс 12.

Крім того, викладені ОСОБА_2 у протоколах розбіжностей власні пропозиції щодо істотних умов договору, не відповідають вимогам частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі Типового договору.

Дії відповідача свідчать не про ухилення від укладання договору, а про ініціювання цього питання та намагання якомога швидше укласти такі Договори.

Крім того за правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 10.10. 2012 року, справа № 6-110цс12, яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України має бути обовязковою у застосування відповідної правової норми, відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». У разі такої відмови, виконавець послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 6 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

Таким, чином, доводи апеляційної скарги щодо спонукання до укладання Договорів за відсутності доказів щодо ухилення відповідача від укладання цих Договорів, а обраний позивачем спосіб захисту не відповідає фактичним обставинам справи і характеру порушень, тому суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в цій частині.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_2 проте, що платіжні документи відповідача КП «Дніпрорудненські теплові мережі» на оплату наданих житлово - комунальних послуг в періоді з 01 лютого 2012 року по 31 січня 2015 року є фальшивими та такими, що не відповідають вимогам ч.1,2,4 Закону України «Про житлове - комунальні послуги» та п.20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води і водовідведення та Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 не приймаються колегіє виходячи із наступного.

Рахунки на оплату послуг централізованого опалення та внутрішньо будинкового обслуговування, які видані комунальним підприємством Дніпрорудненські теплові мережі по особовому рахунку № 6835 на імя ОСОБА_2, носять інформаційний характер, які відображають структуру наданих послуг та нарахування окремо по кожній складовій послуги. Отже, позивач, отримуючи щомісяця рахунки, мав вичерпну інформацію з приводу наданих послуг, їх структури, вартості та наявної заборгованості. Позивач володів інформацією з приводу кількості та вартості фактично наданих послуг, здійснення відповідних нарахувань житлово-комунальних послуг за тарифами, затвердженими в установленому законом порядку, що також було підтверджено в судовому засіданні детальними показаннями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 Також, жодних доказів на підтвердження тих обставин, що вказані рахунки на оплату є фальшивими, містять ознаки підробки, тощо позивачем суду не надано та в ході судового розгляду справи останнім не доведено та крім того, поняття «фальшивості» платіжних документів чинним цивільним законодавством не регулюються.

Щодо власних розрахунків зроблених ОСОБА_2 суд обґрунтовано не прийняв їх, оскільки такі підрахунки ґрунтуються на незгоді із встановленими та затвердженими тарифами, які вважає економічно необґрунтованими, що судом до уваги не приймається, оскільки предметом спору не є економічне обґрунтування тарифів.

Доводи позивача на обґрунтування заявлених позовних вимог, які містять у собі приклади ймовірної норми споживання та обраховані ймовірні обсяги споживання теплової енергії із застосуванням формул визначення обсягів споживання за різними тарифами також не входять до предмету доказування у цій справі.

Відповідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Оскільки факт наявності боргу споживача ОСОБА_2 перед відповідачем КП Дніпрорудненські теплові мережі за надані послуги з централізованого опалення та послуги з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання був встановлений рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 23 жовтня 2013 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 18 грудня 2013 року (т.1 а.с.131-134), його доводи щодо встановлення для позивача ОСОБА_2 не справедливої та необґрунтованої суми 3780,94 грн. боргу за фактично надані житлово - комунальні послуги з централізованого опалення, обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем опалення за період з 01.02.2012 року по 31.01.2015 року є безпідставними.

Вказаним судовим рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 23.10.2013 року, позов комунального підприємства Дніпрорудненські теплові мережі до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання - задоволений, стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_6 на користь комунального підприємства Дніпрорудненські теплові мережі заборгованість з 01 лютого 2012 року по 31 травня 2013 року включно за послуги з централізованого опалення в сумі 4391 грн. 52 коп., за послуги з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньо будинкових систем теплопостачання в сумі 315 грн. 36 коп., а всього - 4706 грн. 88 копійок.

Згідно довідки комунального підприємства Дніпрорудненські теплові мережі про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг по особовому рахунку № 6835 на імя ОСОБА_2 за період з 01.02.2012 року по 31.01.2015 року, здійснено погашення заборгованості у період листопад 2013 року-квітень 2014 року в загальні сумі 1309,00 грн., що позивачем ОСОБА_2 в судовому засіданні не оспорювалося та підтверджено наданими ним платіжними документами про здійснення позивачем оплати за вказані житлово-комунальні послуги.

У місті Дніпрорудному встановлений двохставковий тариф, який говорить про те, що споживач платить за кількість тепла відповідно до показників теплового лічильника (кількість Гкал): 1) за теплову енергію; 2) абонентська плата (Гкал/год.) - це 32, які помножуються на тариф 23422,84 грн., ділиться на м2 всього міста та отримуємо 1,73 грн. / 1 м2.

Викладені ОСОБА_2 власні розрахунки є невідповідними. Абонентська плата (1,73 грн за 1 м2 ) встановлена тарифами, які затверджені рішенням виконавчого комітету у встановленому законом порядку. Існує максимальне теплове навантаження всього міста та відповідно цій величині і виконуєтся розрахунок тарифу. Теплове навантаження взято з Типових проектів будинків. У кожному конкретному підїзді, у кожній конкретній квартирі теплове навантаження різне. Теплового навантаження на кожну квартиру не існує. У типових проектах теплового навантаження немає. У розрахунках теплове навантаження не повинно зазначатися. Розрахунок ведеться по максимальному тепловому навантаженню. Нарахування здійснюються згідно корінців. Індивідуально на квартиру розрахувати неможливо, оскільки на житловому будинку лічильник.

Нарахування КП «Дніпрорудненські тепломережі» виконують згідно затвердженим тарифам, а економічно обґрунтовані тарифи розраховуються з нормативної температури середньорічної опалювального сезону. Всі питання, які стосувалися формуванню тарифів, були предметом інших судових розглядів. Споживач отримує реалізацію тепла та отримує послугу централізованого опалення. Підприємство виробляє теплову енергію, а до цієї теплової енергії додається послуга централізованого опалення. Існує поняття виработки та реалізації тепла. Коли населенню здійснюється перерахунок, то до уваги приймається саме реалізація тепла. Централізоване опалення це абонентський відділ, який займається нарахуванням та випискою корінців.

На підприємстві КП «Дніпрорудненські тепломережі» діє двоставочний тариф. Існує умовно-постійна та умовно-змінна частина. Теплове навантаження житлового будинку, в якому мешкає позивач, взята з технічних паспортів, які їм надано балансоутримувачем КУП «Наш дім» за підписом директора ОСОБА_7 Ні для одного розрахунку норматив їй не потрібний, тому він нею не виводиться, норма ніде не використовується, у Типовому договорі норми не відображаються.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди на обґрунтування, яких позивач ОСОБА_2 посилається на систематичне порушення права споживача - отримання достовірної інформації про порядок нарахування оплати послуг та про застосування та нарахуванні оплати послуг виключно показань теплового лічильника або затверджених в установленому порядку норм споживання теплової енергії на опалення, на систематичне проведення забороненої ст.19 Законом України «Про захист прав споживачів» нечесної підприємницької діяльності з використанням платіжних документів - рахунків, що не відповідають вимогам актів цивільного законодавства, що призвело в заявленому періоді з 01.01.2012 року по 31.01.2015 року до завищеної, більш на 58%, ціни продукції (вартості житлово-комунальних послуг), а також за публічне розповсюдження недостовірної інформації про його суми боргу, облік якої відповідач виконує по фальшивим платіжним документам, що не відповідають вимогам актів цивільного законодавства, то всупереч вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, позивачем як в суді першої інстанції так і в апеляційній інстанції належними, допустимими та переконливими доказами вищевикладені обставини не підтверджені не доведені.

Згідно ст.ст.57-59, 64 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування, одержані з дотриманням встановленого законом порядку, а письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції обґрунтовано відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до комунального підприємства Дніпрорудненські теплові мережі про захист прав споживачів.

За таких обставин справи та на підставі наведених вище норм закону колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову про захист прав споживачів та оскільки доводи апеляційної карги не спростовують висновків суду першої інстанції, то апеляційну скаргу відповідача слід відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 22 вересня 2015 рокуу цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: