Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гаврилової О.В.,

при секретарі - Неділько Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кияшко Аліна Вячеславівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач Вадим Вікторович, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому після неодноразового залучення до участі у справі співвідповідачів, просить: визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.; витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_5 квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1; скасувати записи про державну реєстрацію права власності на квартиру, яка знаходиться в АДРЕСА_2, за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (т.2 а.с.216-217).

Вимоги позову позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8, яка проживала за адресою: АДРЕСА_2, після смерті якої відкрилося спадщина на майно, до якого входила вищезазначена квартира, що належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 02.03.1994 року. Позивач є рідною племінницею спадкодавця ОСОБА_8, факт родинних відносин між якими встановлено рішенням апеляційного суду Полтавської області від 03.04.2013 року. З метою оформлення права на спадщину позивач звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва, рішенням від 25.07.2013 року позивачу було визначено додатковий строк для прийняття спадщини та 08.08.2013 року нотаріусом Кухтенко Т.А. було відкрито спадкову справу. Оскільки правовстановлюючих документів на квартиру у позивача не було, орган приватизації житла на запит нотаріуса видав дублікат свідоцтва про право власності на квартиру, що належала ОСОБА_8 У подальшому за участю позивача, як заінтересованої особи, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва 16.12.2013 року було залишено без розгляду заяву Прокурора Дніпровського районного суду м. Києва в інтересах держави в особі КМР про визнання спадщини відумерлою, предметом якої була спірна квартира. 22.01.2014 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кухтенко Т.А. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак постановою від 23.01.2014 року нотаріусом відмовлено у задоволенні заяви позивача, з підстав відсутності державної реєстрації отриманого дубліката свідоцтва про право власності на спірне спадкове майно. Після звернення позивача до суду з відповідним позовом, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04.04.2014 року було визнано за позивачем право власності на спадкове майно після померлої ОСОБА_8 - на квартиру за адресою: АДРЕСА_2. Однак, рішенням Державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 07.05.2014 року позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на зазначену квартиру у зв'язку з тим, що право власності на цю квартиру вже зареєстровано 25.04.2014 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В.В. за іншою особою. Як з'ясовано позивачем, спірна квартира, що належала на праві власності її тітці ОСОБА_8, була отримана у власність відповідачем ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогач В.В. При цьому продавцем квартири в даному договорі купівлі-продажу зазначена відповідач ОСОБА_2., яка зареєструвала своє право власності на спірну квартиру лише 15.01.2014р. (через три роки після смерті законного власника квартири ОСОБА_8) на підставі договору дарування від 12.06.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В. та зареєстрованого в реєстрі за №2561. При цьому ОСОБА_2. на протязі 5,5 років не реєструвала своє право власності на цю квартиру та невідкладно відчужила цю квартиру за договором купівлі-продажу відповідачу ОСОБА_3 За наявними у позивача відомостями, ОСОБА_8 ніколи не мала наміру безоплатно відчужувати квартиру будь-якій особі. Протягом 2013-2014 років позивача турбували представники ЖРЕО щодо погашення заборгованості за надані комунальні послуги, отже комунальним службам не було відомо про відчуження ОСОБА_8 квартири ОСОБА_2., яка була зобов'язана укласти договір про надання житлово-комунальних послуг та нести обов'язок щодо їх оплати. З цих підстав позивач вважає, що договір дарування, за умовами якого за невідомих обставин була безкоштовно відчужена квартира, фактично не укладався ОСОБА_8 з ОСОБА_2. Крім того, про вибуття квартири з власності ОСОБА_8 поза її волею, на думку позивача, свідчить те, що ОСОБА_2. в порушення вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на потязі більше 5-ти років не здійснила реєстрацію свого місця проживання у спірній квартирі та не проживала в ній. Також ОСОБА_2. не сплачувала за комунальні послуги по зазначеній квартирі, що також, на думку позивача, свідчить про не укладення у встановленому законом порядку договору дарування квартири. Також позивач зазначає, що зареєстроване право власності ОСОБА_11, як власника та спадкодавця квартири, має пріоритет над незареєстрованим правом відповідача ОСОБА_2 на зазначену квартиру, у зв'язку з наявністю спору щодо вказаного нерухомого майна, оскільки державна реєстрація права власності на нерухоме майно є обов'язковою. Відсутність протягом тривалого часу реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2. та не проведення нею протягом цього часу технічної інвентаризації, на думку позивача, також свідчить про відсутність волевиявлення ОСОБА_8 на укладання договору дарування квартири та відсутність правомірного набуття права власності на квартиру ОСОБА_2. Проте ОСОБА_8 була зареєстрована в спірній квартирі, здійснювала оплату за комунальні послуги, укладала договори з обслуговуючими організаціями. На підставі вищенаведеного, позивач вважає, що договір дарування спірної квартири від 12.06.2008 року, посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2561, фактично не укладався, тому не несе жодних юридичних наслідків. Крім того в позові зауважено, що відповідач ОСОБА_3 придбала у відповідача ОСОБА_2 спірну нерухомість на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25.04.2014 року, тому ОСОБА_3, на думку позивача, є добросовісним набувачем спірного майна. Однак, в подальшому даний відповідач відчужила квартиру ОСОБА_4, який в свою чергу відчужив її ОСОБА_5

Правовими підставами позову в ньому зазначені положення ст. 12, 319, 328, 330, 387, 388, 1218 Цивільного кодексу України.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав, що містить зміст поданої позовної заяви та пояснила, що її батько був рідним братом ОСОБА_8, отже позивач є племінницею останньої, яка інших родичів не має, в неї було два брати, один з яких - батько позивача. Їх матір'ю була ОСОБА_12. Позивач тісно спілкувалася з тіткою ОСОБА_8. У 2001, 2007 та 2008 роках позивач спілкувалася з ОСОБА_8 телефоном. Позивач отримала від двоюрідної сестри ОСОБА_37 у 2012 році листа з повідомленням про смерть ОСОБА_8 Співробітники ЖЕКу позивача до квартири ОСОБА_8 не пустили, а в правоохоронних органах повідомили, що жодних документів останньої не збереглося. Крім того, не зберігся актовий запис про смерть ОСОБА_8, лише погосподарська книга із записами, хто був прописаний. Позивачу не було відомо про існування осіб, які можуть претендувати на квартиру. Про місце поховання ОСОБА_8 позивачу не відомо, оскільки в неї немає свідоцтва про смерть ОСОБА_8

Представники позивача в судовому засіданні також підтримали вимоги позовної заяви з викладених у ній підстав та додатково пояснили, що ОСОБА_8 проживала сама, ніхто за нею не доглядав. Під час розгляду даної справи в суді, з відповіді нотаріуса стало відомо, що договір дарування не укладався. Відповідач ОСОБА_3 затягувала розгляд справи, зловживала процесуальними правами, що свідчить про недобросовісність набувачів. Рішення про визнання за позивачем права власності на квартиру було скасовано, як і рішення про встановлення факту родинних відносин. Батько позивача є рідним братом ОСОБА_8 Документи по особі спадкодавця не збереглися. Однак рішення суду про надання додаткового строку для прийняття спадщини є чинним, а такий строк може бути наданий лише спадкоємцю.

Представники відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні. Представник ОСОБА_13 подав письмові заперечення на позов, в яких зазначив, що рішення суду про визнання за позивачем права власності на спірну квартиру скасовано апеляційним судом та постановлено нове рішення про відмову в задоволенні позову. Також скасовано рішення про встановлення факту родинних відносин між позивачем та ОСОБА_8 Позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що вона є спадкоємицею ОСОБА_8, отже й доказів порушення її прав відповідачами у справі. Позивач ніколи не спілкувалась, не допомагала та не піклувалася, не знала про смерть ОСОБА_16, не надала об'єктивних доказів спорідненості з покійною. Спірна квартира позивачу ніколи не належала, вона нею ніколи не користувалася. Ця квартира ніколи не перебувала в статусі спадкового майна ОСОБА_8 Представник вважає, що позивачем заявлено безпідставний та необґрунтований позов. Додатково зазначений представник пояснив, що ОСОБА_2 після одержання позову повідомила, що ОСОБА_8 уклала договір дарування належним чином та у ОСОБА_2 не було підстав вважати, що можливий такий спір щодо квартири. Представник ОСОБА_15 пояснив, що стороною позивача не доведено факту родинних відносин між позивачем та ОСОБА_8, тому відсутнє порушення її прав, як спадкоємця. Договір дарування недійсним не визнавався. ОСОБА_2 реєстрація права власності на квартиру здійснена у передбаченому законом порядку, законодавчо строк такої реєстрації не обмежений. Стосовно наданої нотаріусом довідки зазначив, що така довідка нічого не доводить. Представник ОСОБА_14 суду показав, що вони з братом придбали для матері квартиру, зробили ремонт. ОСОБА_2 розповідала представнику, що доглядала за ОСОБА_8, остання подарувала квартиру ОСОБА_2. ОСОБА_8. нічого не розповідала останній про існування родичів.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з'явились, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином, заяв чи клопотань суду не подали.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В. в судове засідання не з'явилась, однак подала до суду заяву, відповідно до якої просить провести розгляд справи за її відсутності, в якій просила звернути увагу на те, що нею договір дарування квартири за реєстровим №2561, сторони ОСОБА_8 - ОСОБА_2., 12.06.2008р. не посвідчувався.

Треті особи Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач Вадим Вікторович, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явились, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином, заяв чи клопотань суду не подали.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1, її представників та представників відповідача ОСОБА_3, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 12 червня 2008 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кишко А.В. на бланку серії ВКО №706943 та зареєстрований за реєстровим №2561. (том 1 а.с.86)

Згідно Інформаційної довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, спеціальний бланк нотаріальних документів серії ВКО №796943 отримано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кишко А.В. 19.05.2008 року та витрачено зазначений бланк 12.06.2008 року за Кодом витрачання бланку 1 - Договір про відчуження нерухомого майна, крім земельних ділянок. (том 1 а.с.88)

За даними Листа від 01.08.2014 року №105/01-16 та повторного Листа від 02.02.2015 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кишко А.В. повідомлено, що договір дарування квартири АДРЕСА_1, за реєстровим №2561, сторонами якого є ОСОБА_8 та ОСОБА_2, 12 червня 2008 року не посвідчувався. (т.1 а.с.69, 248)

За даними Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, рішенням державного реєстратора Реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві ОСОБА_18 від 15.01.2014 року, на підставі Договору дарування квартири Серія та номер 2561 від 12.06.2008 року, за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1. (том 1 а.с. 87)

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 03.04.2013 року задоволено заяву ОСОБА_1 та встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_8, а саме, що ОСОБА_1 є племінницею ОСОБА_8, тобто остання є її тіткою. (том 1 а.с. 15-18)

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.02.2015 року рішення Київського районного суду м. Полтави від 01.03.2013 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 03.04.2013 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. (том 2 а.с.31-32)

В подальшому заяву ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 було залишено без розгляду.

25.07.2013 року ухвалено рішення Дніпровського районного суду м. Києва, яким встановлено ОСОБА_1 як спадкоємцю після ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_12, додатковий тримісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, який має рахуватися з дня набрання рішенням законної сили. (т.1 а.с.19-21)

Зазначеним рішенням суду встановлено, що згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть від 27.04.2013р., ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_13, померла ІНФОРМАЦІЯ_1., що також підтверджено Актовим записом про смерть №2422 від 04.02.2010р. (т.1 а.с.19).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.12.2013 року цивільну справу за позовом Прокурора Дніпровського району м. Києва в інтересах Київської міської ради, зацікавлені особи: Десята Київська державна нотаріальна контора, ОСОБА_1, про визнання спадщини відумерлою - залишено без розгляду. (т.1 а.с.22; 24-26)

04.04.2014 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва визнано за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно - квартиру, після смерті її тітки ОСОБА_8, яка знаходиться в АДРЕСА_1. (т.1 а.с.23)

30.10.2014 року рішенням Апеляційного суду м. Києва рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04.04.2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кухтенко Тетяна Анатоліївна, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. (т.1 а.с.215-216; т.2 а.с. 30, 35)

Зазначеним рішенням Апеляційного суду м. Києва встановлено, що після отримання ОСОБА_1 рішення суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, вона звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, 29.08.2013р. Орган приватизації житла Дніпровської РДА в м. Києві видав дублікат свідоцтва про право власності на квартиру, яка належала тітці позивача. В подальшому, Постановою нотаріуса від 23.01.2014р. ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки дублікат про право власності не зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а тому подальше переоформлення на ім'я спадкодавця майна є неможливим.

Крім того, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 30.10.2014 року встановлено, що відповідно до положень ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України у редакції, чинній на час укладення нотаріально посвідченого договору дарування квартири АДРЕСА_1, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Таким чином, зазначено в даному рішенні, з вищезазначених доказів вбачається, що на момент відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1., спірна квартира АДРЕСА_1 не належала спадкодавцеві, оскільки за нотаріально посвідченою угодою - договором дарування, зареєстрованим в реєстрі за №2561, перейшла у власність ОСОБА_2.

25.04.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В.В., зареєстрований в реєстрі за №641, предметом якого є відчуження квартири АДРЕСА_1, про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 12678851 від 25.04.2014 року). (т.1 а.с. 89, 90)

04.11.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко О.О., зареєстрований в реєстрі за №1964, предметом якого є відчуження квартири АДРЕСА_1. (т.1 а.с.202-203)

За даними Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 04.11.2014 року, на підставі Договору купівлі-продажу, серія та номер 1964, посвідченого 04.11.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко О.О., право власності на квартиру АДРЕСА_1, зареєстровано за ОСОБА_4 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: НОМЕР_1 від 04.11.2014 року). (т.1 а.с.200, 207-208)

За даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, 16.01.2015 року, на підставі Договору купівлі-продажу, серія та номер 289, посвідченого 16.01.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалка Р.О., право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: НОМЕР_2 від 16.01.2015 року). (т.2 а.с.84-86)

Зважаючи на те, що під час розгляду судом даної справи, рішення апеляційного суду Полтавської області від 03.04.2013 року, яким було задоволено заяву ОСОБА_1 та встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_8, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.02.2015 року скасовано, стороною позивача на підтвердження факту родинних відносин між позивачем ОСОБА_1 та спадкодавцем ОСОБА_8 були подані наступні письмові докази.

Свідоцтво про народження позивача НОМЕР_3, заповнене російською мовою, згідно якого батьком «ОСОБА_1» записаний «ОСОБА_21» (т.2 а.с.129).

Свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_4, заповнене російською мовою, згідно якого «ОСОБА_1» уклала шлюб з «ОСОБА_9» та їй присвоєно прізвище «ОСОБА_1» (т.2 а.с.130).

Свідоцтво про народження НОМЕР_5, в якому зазначено, що ОСОБА_21/ ОСОБА_21 народився ІНФОРМАЦІЯ_14, батьки: батько - ОСОБА_23, мати - ОСОБА_24 (т.2 а.с.131).

Як убачається з виписки з погосподарської книги №3 Єрчицької сільської ради за 1944-1946 роки, Господарство №7 с. Єрчики: ОСОБА_25, ІНФОРМАЦІЯ_15. - голова двору; ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_13. - дочка; ОСОБА_21, ІНФОРМАЦІЯ_16. - син; ОСОБА_35., ІНФОРМАЦІЯ_17. - син (т.2 а.с.133).

Згідно свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_6, виданого Кротенківською сільською радою Полтавського району Полтавської області, ОСОБА_21 помер ІНФОРМАЦІЯ_18 у віці 70 років (т.2 а.с.132).

Згідно свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_7, виданого Кротенківською сільською радою Полтавського району Полтавської області, ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_19 у віці 83 років (т.2 а.с.136).

Як убачається з повідомлення Державного архіву Житомирської області від 09.11.2012р. №М/2551, в книгах реєстрації актових записів про народження по с. Єрчини Попільнянського району за 1934-1935 роки, що надійшли на зберігання до Державного архіву Житомирської області частково, запису про народження ОСОБА_8 не виявлено. Книги реєстрації актових записів про народження по с. Єрчики Попільнянського району за 1931-1933 роки на зберігання до Державного архіву Житомирської області не надходили, тому підтвердити дату народження ОСОБА_8 неможливо (т.2 а.с.134).

Як убачається з повідомлення відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГУЮ у Житомирської області від 26.12.2012р. №15520/2-12Д, проведеною перевіркою по Державному архіву Житомирської області, актового запису про народження ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_13 по с. Єрчик Ємільчинського району Житомирської області за 1931-1935 роки не виявлено. Перевіркою, проведеною по архівах відділу державної реєстрації актів цивільного стану Ємільчинського районного управління юстиції та відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Житомирській області встановлено, що актовий запис про народження ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_13 по с. Єрчики Ємільчинського району Житомирської області відсутній. Перевірку проведено за 68 коків (з 1944 року по 2012 рік) по поновлених актових записах про народження по першому та другому примірниках. Книги поновлених актових записів про народження за 1944-2012 кори за зазначеним населеним пунктом збереглися частково (т.2 а.с.135).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_36 суду показала, що вона є троюрідною сестрою позивача ОСОБА_1 ОСОБА_8 була двоюрідною сестрою матері свідка. Приблизно п'ять років тому свідку повідомили телефоном, що ОСОБА_8 померла, свідок повідомила про це дядьку ОСОБА_21, який зв'язався з позивачем. Свідок востаннє бачила ОСОБА_8 15 років тому, з нею спілкувалися батьки свідка. Матір свідка та ОСОБА_8 були двоюрідними сестрами. Бабуся свідка ОСОБА_28 та батько ОСОБА_8 - ОСОБА_23 були рідними сестрою та братом. Дівоче прізвище бабусі свідка - ОСОБА_28. Скільки свідок знає позивача та тітку ОСОБА_8, їй відомо, що вони є родичами - остання була рідною сестрою батька позивача.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_33 суду показала, що позивач ОСОБА_1 - її донька. ОСОБА_8 - рідна сестра покійного чоловіка свідка. Свідок була знайома з ОСОБА_8 з 1959 року, спілкувалися не часто, про смерть останньої свідку повідомила позивач.

Таким чином, аналізуючи надані стороною позивача суду письмові докази на підтвердження доводів перебування позивача ОСОБА_1 та спадкодавця ОСОБА_8 в родинних відносинах, у їх сукупності, враховуючи фактичні дані, які в них містяться, з урахуванням наведених вище показань свідків, не довіряти яким у суду підстав немає, обставини, встановлені в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позивачем надано достатньо доказів для підтвердження факту родинних відносин між позивачем ОСОБА_34 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_13, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1., які відповідно були племінницею та рідною тіткою.

При цьому суд відзначає, що згідно з частинами 1, 2 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, позивачу та її представникам в судовому засіданні були роз'яснені права, передбачені ст. 27, 31 ЦПК України, у тому числі й щодо права змінити підстави позову, разом з тим мотивувальна частина позовної заяви з викладенням обґрунтування та підстав позову залишена стороною позивача не змінною, не зважаючи на те, що до початку розгляду судом справи по суті позивачу та її представникам було відомо про скасування судом касаційної інстанції рішення апеляційного суду Полтавської області від 03.04.2013 року, яким було задоволено заяву ОСОБА_1 та встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_8, на яке позивач посилалася в позові, як на підтвердження свого статусу спадкоємця ОСОБА_8

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із угод.

При цьому судом встановлено, що ОСОБА_8 12.06.2008р. здійснила відчуження квартири АДРЕСА_1 за нотаріально посвідченим договором дарування квартири на користь відповідача ОСОБА_2

Відповідно до положень частини першої статті 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються Законом (частина четверта статті 182 Цивільного кодексу України, стаття 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права на нерухоме майно, їх обтяжень та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 2 цього Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Як зазначено в ч.3, 4 ст.3 вказаного Закону, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

До набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності на нерухоме майно здійснювалася відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом міністерства Юстиції України N 7/5 від 07.02.2002 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 р. за N 157/6445 (надалі по тексту - Положення).

Згідно п.1.2. Положення, державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об'єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно п.1.3. Положення, державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць, обслуговування на території яких здійснюється БТІ.

Отже на час укладання договору дарування квартири від 12.06.2008р. реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна, розташовані на території міста Києва здійснювалася Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна».

Як вже зазначалося вище, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 30.10.2014 року встановлено, що відповідно до положень ч. 3, 4 ст. 334 ЦКУкраїни у редакції, чинній на час укладення нотаріально посвідченого договору дарування квартири АДРЕСА_1, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Таким чином, зазначено в даному рішенні, з вищезазначених доказів вбачається, що на момент відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1., спірна квартира АДРЕСА_1 не належала спадкодавцеві, оскільки за нотаріально посвідченою угодою - договором дарування, зареєстрованим в реєстрі за №2561, перейшла у власність ОСОБА_2.

Як Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», так і Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим Наказом міністерства Юстиції України N 7/5 від 07.02.2002 визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

При цьому, з часу укладення між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 договору дарування спірної квартири до часу державної реєстрації за останньою права власності на неї чинне законодавство не містило обмежень у часі щодо проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Як передбачено п.п. 10 п. 27, п. 29 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22 червня 2011 року, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є: укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат та технічний паспорт на такий об'єкт.

Тому викладені в позовній заяві доводи стосовно того, що договір дарування спірної квартири є неукладеним в силу тривалої відсутності державної реєстрації права власності на це майно за набувачем за цим договором, суперечать наведеним вище вимогам законодавства.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 12.02.2014р. у справі № 6-165цс13, відповідно до п.п. 2 та 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно від добросовісного набувача в тому разі, якщо майно було викрадене в нього або вибуло з його володіння не з його волі іншим шляхом. У випадку, якщо майно вибуло з володіння власника на підставі вчиненого правочину перевірці судом при вирішенні справи підлягає чинність правочину. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначено в ст. 203 ЦК України. Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Недотримання цієї вимоги є підставою недійсності правочину (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Вирішуючи питання про наявність чи відсутність в учасника правочину волевиявлення на його вчинення, суду слід виходити з ретельного дослідження наявних у справі доказів як кожного окремо, так і їх в сукупності.

Як убачається зі змісту позовної заяви, підставою визнання за позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_1 та витребування її з чужого незаконного володіння, в позові зазначено - відсутність волевиявлення ОСОБА_8 на укладення договору дарування цієї квартири, про що, на думку позивача свідчать: тривала нереєстрація ОСОБА_2 права власності на квартиру; не проживання зазначеного відповідача в ній; відсутність реєстрації місця проживання і місця перебування ОСОБА_2 за цією адресою; не укладання нею договорів на надання житлово-комунальних послуг та не здійснення оплати таких послуг по цій квартирі; реєстрація за ОСОБА_8 права власності на квартиру; проживання ОСОБА_8 в даній квартирі та реєстрація її місця проживання в ній; укладання останньою договорів на надання житлово-комунальних послуг та здійснення оплати за таки послуги.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, на яку, як на одну з правових підстав посилається позивач, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної підстави заволоділа ним.

Проте матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження незаконного, без відповідної правової підстави набуття відповідачами (одним з відповідачів) права власності на спірну квартиру за укладеними ними договорами, як дарування так і купівлі-продажу.

Відповідно до п.3 ч. 1 ч. 388 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від добросовісного набувача в тому разі, якщо майно вибуло з його володіння не з його волі іншим шляхом.

У випадку, якщо майно вибуло з володіння власника на підставі вчиненого правочину перевірці судом при вирішенні справи підлягає чинність правочину.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначено в ст. 203 ЦК України. Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Недотримання цієї вимоги згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою недійсності правочину.

Правочин по укладанню договору дарування квартири від 12.06.2008р. вчинений у належній формі, нотаріально посвідчений на бланку, виданому приватному нотаріусу, яким було посвідчено цей договір. Повідомлення нотаріуса про те, що нею за вказаним в договорі дарування номером такий правочин не посвідчувався не є допустимим доказом на підтвердження не укладання чи недійсності цього договору. Тим більше, позов, що розглядається у даній справі, заявлено не з цих підстав та недійсним у зв'язку з наведеним не визнавався.

Також суд приходить до висновку, що тривала нереєстрація ОСОБА_2 права власності на квартиру, не проживання зазначеного відповідача в ній, відсутність реєстрації місця проживання і місця перебування ОСОБА_2 за адресою спірної квартири, не укладання нею договорів на надання житлово-комунальних послуг та не здійснення оплати таких послуг по цій квартирі, реєстрація за ОСОБА_8 права власності на спірну квартиру, проживання ОСОБА_8 в даній квартирі та реєстрація її місця проживання в ній, укладання останньою договорів на надання житлово-комунальних послуг та здійснення оплати за такі послуги, після укладання 12.06.2008р. договору дарування квартири, як це зазначено у позові, не свідчить про відсутність вільного волевиявлення ОСОБА_8 щодо відчуження квартири на користь ОСОБА_2, як і про те, що укладання договору дарування не відповідало її волі.

Зазначені вище викладені в позовній заяві доводи не є законодавчо визначеними підставами для встановлення нікчемності правочину. Недійсним договір дарування квартири від 12.06.2008р. у передбаченому законом порядку не визнавався.

Крім того, згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України, рішення ґрунтується на досліджених наявних в справі доказах.

Проте, стороною позивача не надано суду жодного доказу в розумінні ст. 57-59 ЦПК України на підтвердження відсутності реєстрації місця проживання і місця перебування ОСОБА_2 за адресою спірної квартири, не проживання в ній, не укладання нею договорів на надання житлово-комунальних послуг та не здійснення оплати таких послуг по цій квартирі, проживання ОСОБА_8 в даній квартирі та реєстрація її місця проживання в ній після відчуження квартири, укладання останньою договорів на надання житлово-комунальних послуг та здійснення оплати за такі послуги після укладання 12.06.2008р. договору дарування квартири.

Більше того, згідно пояснень позивача ОСОБА_1, вона з 2001 року по 2008 рік спілкувалася з ОСОБА_8 лише тричі - у 2001, 2007 та 2008 році, про смерть останньої позивач дізналася, згідно її ж пояснень лише у 2012 році, позивач взагалі не була обізнана про наявність або відсутність у ОСОБА_16 наміру відчужувати належну їй спірну квартиру та чи відповідало таке відчуження волі останньої.

Отже, в даній справі, вирішуючи питання про наявність чи відсутність у ОСОБА_16 волевиявлення на вчинення правочину дарування квартири, суд виходить з ретельного дослідження наявних у справі доказів як кожного окремо, так і їх в сукупності та приходить до висновку, що підстави, за яких позивач стверджує про відсутність вільного волевиявлення у ОСОБА_16 на укладання договору дарування є необґрунтованими та доказами не доведені.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кияшко Аліна Вячеславівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач Вадим Вікторович, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Оскільки вимога позову про скасування записів про державну реєстрацію права власності на квартиру за відповідачами є похідною від вимог про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, в задоволенні яких судом відмовлено, суд також відмовляє й в цій вимозі, отже - в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при зверненні з даним позовом до суду розмірі.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 15, 16, 20, 182, 205, 215, 328, 334, 387, 388, 707, 1218 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 88, 179, 208, 209 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кияшко Аліна Вячеславівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач Вадим Вікторович, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі через Дніпровський районний суд м. Києва апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Якщо особа яка оскаржує рішення не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя