У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів:Шимківа С.С., Боймиструка С.В.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 12 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про стягнення грошових коштів .

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 12 вересня 2014 року позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про стягнення грошових коштів задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 12527 доларів США.

Стягнуто судовий збір у дохід держави.

В поданій на рішення апеляційний скарзі представник відповідача вказує на його незаконність, оскільки судом не враховано те, що постановою правління Національного банку України (НБУ) від 06.02.2014 року № 49 „Про заходи щодо діяльності банків та проведення валютних операцій" (в редакції постанови НБУ від 27.02.2014 року № 104) були введені обмеження у видачі (отримання) готівкових коштів у іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати банків у межах до 15 000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ.

Вище згадані постанови правління НБУ втратили чинність згідно з постановою правління НБУ від 28.03.2014 року № 172 „Про врегулювання діяльності фінансових установ та проведення валютних операцій", однак введені цими постановами обмеження залишилися чинними.

Вважає, що у відповідності до роз'яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 „Про судове рішення у цивільній справі", суд мав би в резолютивній частині рішення зазначити розмір суми, що підлягає до стягнення, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні, а у мотивувальній частині навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення).

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони представника позивача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що банк не виконує свої зобов'язання за договором банківського рахунку та не повертає в повному обсязі грошові кошти, чим порушуються права позивача.

На підтвердження такого висновку в рішенні наведенні відповідні мотиви та докази з якими погоджується і апеляційний суд.

Доводи апеляційної скарги проте, що відповідач по справі не вправі був здійснювати видачу коштів з рахунку позивача в повному розмірі, оскільки діяли обмеження не заслуговують на увагу з таких підстав:

Відповідності до п.3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою НБУ від 03.12.2003 року № 516, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника-фізичної особи, Банком не оспорюється.

Відповідно до ч.3 ст.1068 ЦК України Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Однак, на момент звернення позивача до банку про видачу коштів з банківського рахунку діяла Постанова Правління Національного Банку України від 06 лютого 2014 року № 49 "Про заходи щодо діяльності банків та проведення валютних операцій". Відповідно до пп.9 п.4 вказаної Постанови, уповноважені банки (до яких згідно з переліком, вміщеним в додатку №1 до вказаної постанови, належить і відповідач) зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати банків у межах до 15000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України та не допускати обмежень щодо переказу коштів в іноземній валюті, що належить клієнтам, відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України.

29 серпня 2014 року Правлінням Національного банку України було внесено зміни до постанови №49 від 06.02.2014 р та прийнято Постанову №540 від 29 серпня 2014 року «Про врегулювання діяльності фінансових установ і проведення валютних операцій», відповідно до пп. 9 п. 1 якої уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15 000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України.

Разом з тим, відповідно до положень ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Правовідносини, які виникли між сторонами з приводу укладеного договору банківського рахунку є цивільно-правовими за своїм змістом. У розумінні норм ЦК України спір стосовно невиконання зобов'язань за угодою (договором) вирішується судом відповідно до вимог чинного законодавства України.

Тобто, саме відповідач як сторона договору від 21 вересня 2012 року всупереч положенням цивільного законодавства не виконує свої договірні зобов'язання, чим порушує суб'єктивне право позивача на розпорядження належними йому коштами.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦК України основу цивільного законодавства становить Конституція України, а основним актом цивільного законодавства є Цивільний Кодекс України. Згадані норми встановлюють ієрархічність системи цивільного законодавства, відповідно до якої норми Постанови НБУ не можуть мати пріоритету перед Конституцією України, статтею 41 якої закріплено право кожного володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Протокол до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом №11 (994-536) гарантує кожній фізичній особі право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Дії ж відповідача, спрямовані на обмеження вільного розпорядження належними позивачу коштами, порушують основні принципи цивільного законодавства, а саме: свобода договору, обов'язковість його виконання та належним чином.

Таким чином, доводи апеляційної скарги проте, що відповідач по справі не вправі був здійснювати видачу коштів з рахунку позивача в повному розмірі, оскільки діяли обмеження не заслуговують на увагу.

Згідно роз'яснень, які містяться у п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

Мотивувальна частина оскаржуваного рішення містить такі розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення .

Факт внесення позивачем депозитного вкладу саме в іноземній валюті і правомірність його внесення саме в іноземній валюті ніким не оспорюється.

У своїх позовних вимогах позивач просить стягнути внесений ним в іноземній валюті депозитний вклад також в іноземній валюті.

Відтак, стягнення судом коштів за договором банківського рахунку саме в іноземній валюті не суперечить вимогам чинного законодавства, а тому доводи апеляційної скарги і в цій частині до уваги прийматися не можуть.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги проте, що залишок коштів на банківському рахунку станом на 30.09.2014 року є суттєво меншим за суму стягнення встановленого судовим рішенням, оскільки із матеріалів справи вбачається, що суд визначав суму коштів, що залишились на картковому рахунку станом на 12 вересня 2014 року, тобто на час постановлення рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст..ст.307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» - Славкіної Марини Анатоліївни - відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 12 вересня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді: