Провадження № 22-ц/780/1777/15 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко
Категорія 26 17.03.2015
УХВАЛА

Іменем України

17 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

при секретарі : Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулися до суду з вказаним позовом та просили стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитною лінією на загальну суму 19 237,13 грн. та понесені витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 28 листопада 2012 року ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 згідно заяви № 002-28166-281112 уклали кредитний договір, шляхом акцептування банком пропозиції позичальника, за умовами якого останній було надано строковий кредит у розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у відповідності Тарифів на обслуговування платіжних карток.

Позивач вказав, що свої зобов'язання виконав в повному обсязі, однак позичальник своїх зобов'язань належним чином не виконувала, своєчасно платежі в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих відсотків не вносила, а тому станом на 19 серпня 2014 року у неї утворилася заборгованість, яку слід стягнути в судовому порядку.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитною лінією 002-28166-281112 від 28 листопада 2012 року на загальну суму 19 237,13 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 29 січня 2015 року відповідач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 вказала, що наданий суду розрахунок заборгованості вказує на рух коштів на її особистому рахунку, і ніяким чином не підтверджує заявлену суму заборгованості. Зазначає, що майже погасила свої кредитні зобов'язання, сплативши позивачу 12 637 грн., однак їй не зрозуміло яким чином кошти спрямовувалися для здійснення страхових платежів, відсотків, комісій, які не врегульовані умовами договору.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушила умови взятого на себе зобов'язання щодо своєчасного погашення суми кредиту та відсотків за його користування в порядку і на умовах зазначених в Правилах і Тарифів банку, що разом з анкетою-заявою складають кредитний договір.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28 листопада 2012 року ОСОБА_1 запропонувала ПАТ «Дельта Банк» на умовах визначеній у заяві № 002-28166-281112, відповідно до Правил надання послуг при здійсненні кредитування фізичних осіб і Тарифів банку, укласти договір, в рамках якого відкрити поточний рахунок з використанням платіжної картки.

У своїй заяві позичальник підтвердила своє розуміння і згоду з тим, що момент прийняття (акцепту) банком цієї пропозиції щодо укладення договору, а отже моментом укладання договору на умовах вважається дата підписання банком цієї пропозиції та скріплення її печаткою.

Прийнявши дану пропозицію, банк відкрив відповідачеві картковий рахунок № 0701 в національній валюті України - гривні. При цьому ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 15 000 грн. строком на 364 (календарних) днів.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з умовами договору та сукупною вартістю кредиту була ознайомлена при його укладенні, підписала заяву на отримання коштів та Тарифи на обслуговування платіжної картки, отримала кредитні кошти в межах наданого ліміту в порядку обумовленому договором.

У зв'язку з невиконанням взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, станом на 19 серпня 2014 року відповідач має заборгованість в розмірі 19 237,13 грн., яка складається із тіла кредиту - 12 367,57 грн., простроченого тіла кредиту - 1 789,43 грн., заборгованості за відсотками - 1 374,66 грн. та заборгованість за комісіями - 3 705,47 грн., що має відображення у розрахунку заборгованості наданим позивачем.

При укладанні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, якою визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості .

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

ОСОБА_1 обрала для себе фінансову установу, яка надавала відповідні фінансові послуги, тобто позивача, відповідно до вимог ст. 627 ЦК України.

Сторони погодили між собою умови договору, відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, про що свідчать їх підписи на заяві №002-28166-281112, Тарифах на обслуговування платіжних карток, а також анкеті позичальника.

Таким чином волевиявлення сторін було вільним і направленим на отримання реальних наслідків договору, тобто з боку відповідача отримання кредиту, з боку позивача повернення виданих коштів і отримання прибутку у вигляді плати за користування кредитом.

Відповідач також доручила банку здійснювати з відкритого рахунку договірне списання грошових коштів, які складають сплату страхових платежів на користь страхової компанії ПрАТ «СК «Дельта життя», з якою вона уклала договір добровільного страхування № 002-28166-281112 від 28 листопада 2012 року.

Всі інші умови взаємовідносин сторін з приводу відкриття та обслуговування рахунку, визначені ними у в Правилах та Тарифах банку.

Статтею 1049 Цивільного кодексу передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, та самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

З урахуванням того, що ОСОБА_1 порушено умови кредитного договору, а саме не виконано належним чином в обумовлені строки зобов'язання щодо оплати кредиту і відсотків у сумі, передбаченій умовами кредитного договору, а ПАТ «Дельта Банк» вправі вимагати стягнення заборгованості по тілу кредиту, відсотками та комісіями, суд вірно вважав, що позов підлягає до задоволення як обґрунтований та доведений належними доказами у справі.

Поруч з цим доводи апелянта про те, що суми заявленої заборгованості не врегульовані умовами договору не знайшли підтвердження в ході розгляду справи та спростовуються погодженими Правилами та Тарифами банку.

Інші докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

За таких обставин доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 316 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: