У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 березня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,
суддів:Леванчука А.О., Мазур Л.М., Маляренка А.В.,Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», подану представником Шулікою А.В., на заочне рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 22 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 20 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 7 серпня 2008 року між ними та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір б/н, згідно з яким вони надали ОСОБА_6 кредит у розмірі 5 200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Відповідач не виконала свої договірні зобов'язання, у зв'язку з цим утворилася заборгованість, яка станом на 30 квітня 2014 року становить 14 868 грн 65 коп. і складається з: 5 140 грн 22 коп. - заборгованості за кредитом, 8 544 грн 21 коп. - заборгованості за відсотками за користування кредитом, 500 грн - штрафу (фіксована частина), 684 грн 22 коп. - штрафу (процентна складова), яку позивач просив стягнути у судовому порядку.

Заочним рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 22 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 20 листопада 2014 року, в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення не відповідають цим вимогам.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 7 серпня 2008 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н, згідно з яким ПАТ КБ «Приватбанк» надав ОСОБА_6 кредит у розмірі 5 200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Через порушення відповідачем зобов'язань за кредитним договором, утворилася заборгованість у розмірі 14 868 грн 65 коп., за стягненням якої позивач звернувся до суду із позовом 12 червня 2014 року.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивач пропустив строк позовної давності та посилаючись на п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з яким позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі, п. 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», дійшов висновку про можливість застосування наслідків пропуску строку позовної давності, зокрема - відмови в задоволенні позову.

Проте з таким висновком судів погодитися не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Частиною 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

Цивільний кодекс України не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням позовної давності.

Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону, стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Такий правовий аналіз зазначених норм та обставин відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 20 листопада 2013 року, у справі № 6-126цс13. Вказане судове рішення згідно із положеннями ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із цим рішенням.

Разом з цим при вирішенні спору у судовому порядку, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У матеріалах справи відсутня заява відповідача про застосування позовної давності, крім того, розгляд справи проведено у заочному порядку у відсутності відповідача.

Таким чином, висновок судів про відмову у задоволенні позову у зв'язку з застосуванням позовної давності незалежно від наявності заяви сторони у спорі щодо вимог про повернення споживчого кредиту та без з'ясування причин пропущення позовної давності є передчасним.

З урахуванням викладеного судові рішення не можна визнати законними й обґрунтованими, тому вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», подану представником Шулікою А.В., задовольнити частково.

Заочне рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 22 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 20 листопада 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська Судді: А.О. Леванчук Л.М. Мазур А.В. Маляренко Г.В. Юровська