Ухвала

20 квітня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.
суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,
Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 вересня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Чагорське», про тлумачення змісту правочину, визнання договорів купівлі-продажу недійсними, визнання права власності на Ѕ частку спільної сумісної власності подружжя,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_6 звернулася до суду із вказаним вище позовом, посилаючись на те, що з травня 2003 року по липень 2012 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох дітей, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2. За час шлюбу ними набуто нерухоме майно, а саме: житловий будинок літ. «А», загальною площею 203,2 кв. м., що знаходиться по АДРЕСА_1; будівля корівника літ. «А» загальною площею 935,20 кв. м, що розташована у АДРЕСА_2 та земельна ділянка площею 0,2427 га, що розташована у АДРЕСА_2, які були придбані відповідачем. Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_6 просила суд визнати зазначене майно спільним майном подружжя, поділити спільне майно, визнавши за нею право власності на Ѕ частину указаного майна та визначити порядок користування житловим будинком.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23 вересня 2013 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на Ѕ частину нерухомого майна, яке складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 203,2 кв. м., в тому числі житловою площею 122,6 кв. м., огорожі № № 1-3, басейну та криниці вартістю 499 518 грн та знаходиться по АДРЕСА_1 (далі - будинок); Ѕ частину будівлі корівника літ. «А» загальною площею 935,20 кв. м., що розташована у АДРЕСА_2 вартістю 735 412 грн 50 коп. (далі - будівля корівнику); Ѕ частину земельної ділянки площею 0,2427 га, що розташована у АДРЕСА_2 вартістю 171 581 грн (далі - земельна ділянка).

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 12 грудня 2013 року рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23 вересня 2013 року в частині задоволених позовних вимог про визнання за позивачем права власності на Ѕ частину будівлі корівнику та Ѕ частину земельної ділянки скасовано і відмовлено в позові у цій частині.

В частині задоволених позовних вимог про визнання права власності за позивачем на Ѕ частину будинку рішення районного суду залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 квітня 2014 року рішення апеляційного суду Чернівецької області від 12 грудня 2013 року в частині вирішення позовних вимог про визнання права власності за позивачем на Ѕ частину будівлі корівника та Ѕ частину земельної ділянки скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 15 травня 2014 року рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 23 вересня 2013 року в частині задоволених позовних вимог про визнання за позивачем права власності на Ѕ частину будівлі корівнику та Ѕ частину земельної ділянки скасовано та відмовлено в позові у цій частині.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 вересня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилено, рішення апеляційного суду Чернівецької області від 15 травня 2014 року залишено без змін з підстав, передбачених ч. 3 ст. 332 ЦПК України.

26 грудня 2014 року ОСОБА_6 звернулася до касаційного суду із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 вересня 2014 року з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме ст. ст. 57, 60, 61, 63, 65, 69 СК України, ст. ст. 52, 203, 320, 325, 368 ЦК України, заявник посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ: від 08 червня 2011 року в справі за позовом про визнання договору дарування недійсним, визнання таким, що відбувся договір купівлі-продажу, визнання квартири спільною власністю та визнання права власності на частину квартири; від 14 грудня 2011 року в справі за позовом про поділ спільного майна подружжя; від 13 червня 2012 року в справі за позовом про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на частину майна; від 10 жовтня 2012 року в справі за позовом про визнання права власності на частину майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначення порядку користування квартирою та за зустрічним позовом про визнання в рівних долях обов'язку за правочином; від 23 січня 2013 року в справі за позовом про визнання права особистої приватної власності на майно; від 17 квітня 2013 року в справі за позовом про визнання майна спільним сумісним майном подружжя та його поділ шляхом визнання права власності на його частку; від 12 червня 2013 року в справі за позовом про поділ спільного майна подружжя; від 30 жовтня 2013 рок в справі за позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя та за зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя; від 18 грудня 2013 року в справі за позовом про поділ спільного майна подружжя; від 12 лютого 2014 року в справі за позовом про поділ спільного майна подружжя; від 28 травня 2014 року в справі за позовом про визнання майна спільним сумісним майном подружжя, визнання права власності на частину квартири, за зустрічним позовом про визнання права власності на частину квартири.

Заявником заявлено клопотання про поновлення пропущеного тримісячного строку на подачу вказаної вище заяви, яке мотивоване тим, що остання отримала копію ухвали касаційного суду, про перегляд якої подано заяву, лише 25 жовтня 2014 року, а тому була позбавлена можливості вчасно її оформити та подати.

Статтею 73 ЦПК України визначено, що суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. Одночасно з клопотанням про поновлення чи продовження строку належить вчинити ту дію або подати той документ чи доказ, стосовно якого заявлено клопотання.

Доводи заявника щодо поважності пропуску строку на подачу вказаної вище заяви підтверджені належними доказами і їх можна визнати поважними, у зв'язку з чим заявлене клопотання підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

З роз'яснень викладених в п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про судову практику застосування статей 353 - 360 Цивільного процесуального кодексу України» вбачається, що під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Зміст правовідносин із метою з'ясування їх подібності в різних судових рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Як зазначено вище, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 вересня 2014 року, про перегляд якої подано заяву, вирішувався спір лише в частині вирішення позовних вимог про визнання права власності за позивачем ОСОБА_6 на Ѕ частину спірної будівлі корівника та Ѕ частину спірної земельної ділянки.

Залишаючи без змін рішення апеляційного суду Чернівецької області від 15 травня 2014 року, касаційний суд виходив з того, що будівля корівника та спірна земельна ділянка придбані відповідачем після фактичного припинення шлюбних відносин з позивачем за рахунок виключно його особистих грошових коштів, а тому таке майно не може бути включено до спільного майна подружжя, яке підлягає поділові. Крім того, зі змісту рішення апеляційного суду Чернівецької області від 15 травня 2014 року вбачається, що будівля корівника та спірна земельна ділянка придбані відповідачем як фізичною особою-підприємцем.

З правового аналізу норм ст. 52 ЦК України, ст. ст. 57, 61 СК України вбачається, що майно фізичної особи-підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший з подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності у випадку, якщо майно приватного підприємства сформовано за рахунок спільної сумісної власності подружжя.

Ухвали на які здійснюється посилання, постановлені касаційним судом у справах щодо спільного майна подружжя сформованого за рахунок спільної сумісної власності подружжя, а тому відсутні підстави вважати, що встановлені судами фактичні обставини у наведених справах є тотожними оскільки у справі, про перегляд якої подано заяву, встановлено що спірне нерухоме майно сформовано за рахунок особистої власності одного з подружжя як фізичної-особи підприємця.

Відсутні підстави вважати, що в даному випадку має місце неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а тому підстави для допуску справи до провадження Верховного Суду України відсутні.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_6 строк на подачу заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 вересня 2014 року.

Відмовити у допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Чагорське», про тлумачення змісту правочину, визнання договорів купівлі-продажу недійсними, визнання права власності на Ѕ частку спільної сумісної власності подружжя, за заявою ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 вересня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська