Справа № 2-2018/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" лютого 2015 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді - Рожкової О.С.,

за участю: секретаря судового засідання Ленько Н.М., Кириченко Ю.Л.,

МаковейО.М., Каторжинської Т.В.,

позивача ОСОБА_3, представника ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, за участю третіх осіб без самостійних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Комет", органу опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визначення частки у спільному сумісному майні подружжя, стягнення компенсації 2/3 вартості автомобіля, -

В С Т А Н О В И В :

В березні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_12, в якій просила:

- визнати спільним сумісним майном подружжя 50 відсотків корпоративних прав ТОВ фірма "Комет", які належать відповідачу, автомобіль Тойота, автомобіль Фольцваген, частину будинку по АДРЕСА_1, складське приміщення по АДРЕСА_2;

- визнати право власності на 25 відсотків корпоративних прав ТОВ фірма "Комет", які належать відповідачу, та право на 1/2 майна, набутого під час перебування у шлюбі - автомобіль Тойота, автомобіль Фольцваген, частину будинку по АДРЕСА_1, складське приміщення по АДРЕСА_2;

- визнати право на 50 відсотків від доходів (дивідендів та інше), які отримує відповідач, як засновник ТОВ фірма "Комет".

05.10.2012 року позивач подала заяву про збільшення позовних вимог та за клопотанням останньої судом в якості співвідповідача залучено ОСОБА_5 (т.1, а.с.88-92).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв'язку зі смертю відповідача ОСОБА_12 ухвалою суду від 20.05.2014 року провадження у цивільній справі зупинено до визначення кола правонаступників ОСОБА_12 (т.1, а.с.175).

Під час розгляду справи позивачем неодноразово змінювалися позовні вимоги та коло відповідачів і третіх осіб (т.2, а.с.32-33,55-56,78-79,107-109,174-175).

Протокольними ухвалами суду до участі у розгляді справи залучено відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_13, ОСОБА_9 та орган опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради і ТОВ фірма "Комет", в якості третіх осіб.

Відповідно до заяви про збільшення позовних вимог від 26.05.2014 року протокольною ухвалою суду від 08.07.2014 року позивачу відмовлено у прийнятті заяви в частині визнання удаваним договору дарування від 31.10.2001 року №5421 32/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 та визнанні його договором купівлі продажу, що свідчить про наявність у 32/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 статусу об'єкту спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_12 та ОСОБА_3 (а.с.78-79).

Таким чином, остаточні вимоги позивач виклала в заяві від 14.08.2014 року (т.2, а.с.107-109), відповідно до якої просила:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 16.08.2012 року автомобіля Toyota Rav 4, 2006 року випуску, чорного кольору, кузов НОМЕР_1, двигун НОМЕР_2, укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_5, як укладений в порушення прав співвласника майна і після набрання чинності ухвалою суду від 05.07.2012 року про арешт майна.

- визначити ідеальні частки подружжя ОСОБА_12 та ОСОБА_3 в спільному сумісному майні -

автомобілі Toyota Rav 4, 2006 року випуску, чорного кольору, кузов НОМЕР_1, двигун НОМЕР_2;

транспортному засобі КАРЗ 8104, 1997 року випуску, зеленого кольору, шассі НОМЕР_4, державний номер НОМЕР_3;

32/100 частинах житлового будинку та 248 кв.м земельної ділянки по АДРЕСА_1;

нежитловому приміщенні за адресою АДРЕСА_2;

корпоративних правах на 1/2 частини статутного капіталу ТОВ фірма «Коммет», а також доходах (дивідендах та інше) від діяльності ТОВ фірма «Коммет» у якій ОСОБА_12 є засновником та власником 1/2 частини статутного капіталу - в розмірі 2/3 - ОСОБА_3 та 1/3 ОСОБА_12, спадкоємцями якого є його мати - ОСОБА_5, батько - ОСОБА_8, дочка від попереднього шлюбу - ОСОБА_7, та спільні з позивачем діти - ОСОБА_9 і ОСОБА_9

- стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 2/3 частин автомобілю Toyota Rav 4, 2006 року випуску, чорного кольору, кузов НОМЕР_1, двигун НОМЕР_2 в сумі 148426 грн.

В судовому засіданні позивач, представник позивача просили задовольнити позов, з підстав, викладених у позовній заяві. Вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_5 грошової компенсації вартості 2/3 частин автомобілю Toyota Rav 4, 2006 року випуску підтримали із врахуванням ринкової вартості вказаного автомобіля згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 18 від 23.02.2015 року в розмірі 391 842, 90 грн. (а.с.234-236).

Відповідач ОСОБА_5 та її представник в судовому засіданні позов не визнали, подали письмові заперечення (т.2, а.с.41-42,61,66-69,86-87,95-96,112-117,146-147,220-221), в яких зазначили, що продаж автомобіля Toyota Rav 4 було здійснено ОСОБА_12 з метою забезпечення своїх дітей і компенсація його вартості не може стягуватись з усіх спадкоємців, так як на момент смерті спадкодавця ні спірного автомобіля, ні зобов'язань щодо відшкодування його вартості не було. Також не є спільним сумісним майном 32/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1, оскільки майно належало померлому на підставі договору дарування, а нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 є особистою приватною власністю ОСОБА_12, що підтверджується практикою Верховного суду України. Просили відмовити позивачу задоволенні її позову в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_13 до суду не з'явились.

Відповідач ОСОБА_8 звернувся із заявою про проведення розгляду справи без його присутності, рішення по успадкуванню майна не змінює (т.2, а.с.20).

Відповідач ОСОБА_7 подала заяву про розгляд справи за її відсутності та вказала, що від спадкових справ не відмовляється (т.2, а.с.21).

Відповідач ОСОБА_9 подала клопотання, в якому просила розглядати справу за її відсутності і задовольнити позовні вимоги позивача (т.2, а.с.60-61).

Відповідач ОСОБА_13 поштою надіслала заяву про розгляд справи без її участі, проти позову заперечила (т.2, а.с.172).

Третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради в судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлялись судом.

Представник третьої особи без самостійних вимог - ТОВ фірма "Комет" під час розгляду справи не заперечував щодо задоволення позову, надав пояснення в якості свідка. В останнє судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за його відсутності (т.2, а.с.166).

Заслухавши пояснення сторін, їх представників та третіх осіб, свідка ОСОБА_14, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Статтею 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Статтею 70 Кодексу встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Встановлено, що позивач ОСОБА_3 та ОСОБА_12 перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.07.1993 року (а.с.8).

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 19.03.2012 року шлюб між позивачем та ОСОБА_12 розірвано (т.2, а.с.43).

З матеріалів справи вбачається, що за ОСОБА_12 під час його перебування у шлюбі з ОСОБА_3 13.06.1998 року було зареєстровано автомобіль КАРЗ 8104, 1997 року випуску, зеленого кольору, шасі НОМЕР_4, державний номер НОМЕР_3, а 06.01.2009 року зареєстровано автомобіль Toyota Rav 4, 2006 року випуску, чорного кольору, кузов НОМЕР_1, двигун НОМЕР_2, який 18.05.2012 року був знятий ОСОБА_12 з обліку та 16.08.2012 року зареєстрований за його матір'ю ОСОБА_5 (т.1, а.с.58,93,219-222).

Таким чином, враховуючи, що спірні транспортні засоби набуті померлим ОСОБА_12 за час шлюбу, останнє є спільною сумісною власністю подружжя.

При цьому, судом не враховуються доводи відповідача про те, що рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 19.03.2012 року про розірвання шлюбу встановлено факт не проживання подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_12 однією сім'єю з 2008 року, оскільки даним рішенням встановлено, що подружжя не проживало разом тривалий час без вказівки на конкретний період (т.2, а.с.43).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_12 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5, виданим ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1, а.с.161).

Згідно матеріалів спадкової справи №54/2013, заведеної до майна померлого ОСОБА_12 встановлено, що із заявами при прийняття спадщини звернулися батьки ОСОБА_12 - ОСОБА_5 та ОСОБА_8, а також діти померлого: ОСОБА_7 - дочка від попереднього шлюбу, ОСОБА_9, ОСОБА_9 - діти від шлюбу з позивачем (а.с.245-290).

Вказані спадкоємці за клопотанням позивача залучені судом до участі у розгляді справи в якості відповідачів.

Вирішуючи питання про можливість відступити від засади рівності часток подружжя ОСОБА_12 та Т.О. в їх спільному сумісному майні, суд прийшов до наступного висновку.

Так, під час розгляду справи позивач збільшила позовні вимоги і просила визначити їй 2/3 частки в спільному сумісному майні подружжя, посилаючись на ч.2,3 ст.70 СК України.

Частиною 2 та 3 статті 70 Кодексу визначено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Мотивуючи свої вимоги про відступлення від засади рівності часток подружжя позивач вказувала те, що спільні з ОСОБА_12 діти знаходяться на її утриманні, а батько ухилявся від сплати аліментів та приховав від поділу спільне майно - автомобіль Toyota Rav 4, 2006 року випуску.

Однак, такі доводи позивача до уваги прийняті бути не можуть і спростовуються письмовими доказами, наданими позивачем до матеріалів справи, а саме, позовною заявою про стягнення аліментів від 26.06.2012 року, в якій сама позивач зазначає, що ОСОБА_12, як батько, до травня 2012 року в добровільному порядку сплачував аліменти на утримання своїх дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 по три тисячі гривень щомісяця (т.2, а.с.217). Провадження ж у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_12 про стягнення аліментів на утримання дітей закрито у зв'язку зі смертю ОСОБА_12 (т.2, а.с.219).

Крім того, в судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 пояснила, що спільна дочка подружжя і її онука - ОСОБА_9, тривалий час проживала з батьком - ОСОБА_12, і до його смерті перебувала на утриманні останнього. Вказані обставини позивачем не спростовані.

Також позивачем не доведено наявності фактів приховування другим з подружжя спільного сумісного майна, оскільки зняття 18.05.2012 року ОСОБА_12 автомобіля Toyota Rav 4, 2006 року випуску з обліку та перереєстрація його за матір'ю ОСОБА_5 не може вважатися приховуванням майна.

З урахуванням викладеного, суд визначає ідеальні частки подружжя ОСОБА_12 та ОСОБА_3 по 1/2 частці кожному в спільному сумісному майні, зокрема в:

-автомобілі Toyota Rav 4, 2006 року випуску, чорного кольору, кузов НОМЕР_1, двигун НОМЕР_2;

-транспортному засобі КАРЗ 8104, 1997 року випуску, зеленого кольору, шассі НОМЕР_4, державний номер НОМЕР_3;

Однак, оскільки автомобіль Toyota Rav 4, 2006 року випуску, який є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та померлого ОСОБА_12, 18.05.2012 року був знятий ОСОБА_12 з обліку і 16.08.2012 року зареєстрований за його матір'ю ОСОБА_5, тобто після розірвання шлюбу і без згоди позивача, суд визнає недійсним договір купівлі-продажу від 16.08.2012 року автомобіля Toyota Rav 4, 2006 року випуску, укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_5

Відповідно до ч.2 ст. 1280 ЦК України, у разі продажу майна, на яке претендує спадкоємець, він має право на грошову компенсацію.

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи №18 від 23.02.2015 року, ринкова вартість автомобіля Toyota Rav 4, 2006 року випуску складає 391 842 грн. 90 коп. (т.2,а.с.234-237).

Зважаючи на той факт, що в подальшому автомобіль Toyota Rav 4, 2006 року випуску, 15.05.2013 вибув із власності відповідача ОСОБА_5 і 23.05.2013 року був зареєстрований за новим власником ОСОБА_13 (т.1, а.с.219), суд вважає, що позивач має право на стягнення зі спадкоємців ОСОБА_12, (як таких, що мають право на успадкування коштів, які він отримав від продажу автомобіля) грошової компенсації вартості 1/2 частки спірного автомобіля, тобто по 39 184 грн. 29 коп. з кожного (391 842 грн. 90 коп. х 1/2 / 5 спадкоємців-відповідачів).

При цьому, суд враховує, що один зі спадкоємців ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 є неповнолітнім, його ж законним представником і особою, яка в його інтересах звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_12 є його матір - позивач ОСОБА_3 А тому, при визначенні розміру грошової компенсації, яка підлягає стягненню зі спадкоємців ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_9 на користь позивача, суд розподіляє вартість ? спірного автомобіля 391 842 грн. 90 коп. на всіх спадкоємців, однак частку, яка припадає на неповнолітнього відповідача ОСОБА_10 з нього не стягує.

З матеріалів справи також вбачається та підтверджується поясненнями сторін, що на підставі договору купівлі-продажу від 04.03.2002 року, укладеного під час шлюбу, ОСОБА_12, як приватний підприємець придбав у ТОВ «Інтеррембудсервіс» у власність приміщення механічної майстерні, літера «В», загальною площею 151,1 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 (т.2, а.с.62-64).

Так, згідно п.29 Постанови Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №7 майно приватного підприємства чи фізичної особи-підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший чоловік має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності.

У свою чергу, Конституційний суд України дотримується зовсім протилежної позиції. У резолютивній частині Рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року, прийнятого у справі №17-рп/2012 за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України, зазначено: «В аспекті конституційного звернення положення частини 1 статті 61 Сімейного кодексу України слід розуміти так, що статутний капітал і майно приватного підприємства є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя».

Оскільки, виходячи з положень ст. 150 Конституції України, до повноважень Конституційного Суду України належить, зокрема, офіційне тлумачення Конституції України та законів України. З питань, передбачених цією статтею, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

З урахуванням викладеного, нежитлове приміщення, а саме, приміщення механічної майстерні, літера «В», загальною площею 151,1 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2, яке придбано чоловіком позивача, як приватним підприємцем, за час перебування у шлюбі є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, тому суд визначає ідеальні частки подружжя ОСОБА_12 та ОСОБА_3 по 1/2 частці кожному в вказаному спільному сумісному майні.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 про визначення її частки в корпоративних правах на 1/2 частину статутного капіталу ТОВ фірма «Коммет», а також доходах (дивідендах та інше) від діяльності ТОВ фірма «Коммет» у якій ОСОБА_12 є засновником та власником 1/2 частини статутного капіталу суд зазначає наступне.

Так, у період перебування в шлюбі, ОСОБА_12 став співзасновником Підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Коммет», другим засновником є ОСОБА_15 та відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців від 03.04.2012 року, розмір їх внеску до статутного фонду підприємства становив по 750 грн. кожного (т.1, а.с.60).

Згідно з ч. 1 ст. 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Таким чином, внесення грошових внесків засновниками товариства є одним із джерел формування майна цього товариства і включається в його статутний капітал як внесок, а засновник, в свою чергу, з моменту вчинення зазначених дій набуває корпоративні права, які включають в себе права: на управління справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, участь у розподілі прибутку товариства і одержання відповідної його частини, а також на отримання грошових коштів у разі ліквідації товариства у відповідності до чинного законодавства та при виході, зокрема з товариства з обмеженою відповідальністю, право на виплату вартості частини майна товариства, пропорційної його частці у статутному капіталі.

У ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

З ч. 1 ст. 190 Цивільного кодексу України випливає, що майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Виходячи з норм чинного законодавства України майновим правом учасника будь-якого господарського товариства є право брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди), а також право на отримання грошових коштів у разі ліквідації товариства та право на виплату вартості частини майна товариства, пропорційної його частці в статутному капіталі, при виході учасника з товариства. У цій частині корпоративні права є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і можуть бути розділені між подружжям. Дане твердження відповідає позиції Верховного Суду України, викладеною в п. 28 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

Отже, в разі передання подружжям свого спільного сумісного майна до статутного фонду товариства, учасником якого є один з них, майно переходить у приватну власність цього товариства, а в іншого з подружжя право власності на майно трансформується в право вимоги виплати половини отриманого доходу від діяльності підприємства, або половини майна, що залишилось після ліквідації підприємства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року № 6-79цс13 у справі за позовом про визнання недійсним договорів та визнання права власності, яка, відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

Отже, виходячи з меж заявлених позивачем позовних вимог в цій частині, то вони підлягають до часткового задоволення, а саме, суд визначає ідеальні частки подружжя ОСОБА_12 та ОСОБА_3 по 1/2 частці кожному від 1/2 частини доходів, отриманих від діяльності ТОВ фірма «Коммет».

Також, з матеріалів справи встановлено, що відповідно до договору дарування частини будинку та земельної ділянки від 31.10.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_16, зареєстровано в реєстрі за №5421, ОСОБА_12 прийняв в дар від ОСОБА_17 32/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 та приватизовану земельну ділянку розміром 248 кв.м, розташовану за тією ж адресою (а.с.45).

Дані обставини підтверджуються наданою на запит суду під час розгляду справи Інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 27.08.2012 року №2615 (т.1, а.с.77-78).

З урахуванням викладеного, зазначене майно належало померлому ОСОБА_12 і було його особистою приватною власністю на підставі п.2 ч.1 ст.57 СК України, а тому вимоги позивача в цій частині є безпідставними і задоволенню не підлягають.

За правилами ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а тому на користь позивача з ОСОБА_5 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 728,76 грн. (3107,30 грн : 5 (відповідачів) + 107,30 грн за задоволену вимогу немайнового характеру) та 350 грн витрат за проведення судових експертиз (1750 грн : 5), з інших відповідачів ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9 відповідно по 621,46 грн. судового збору з кожного та по 350 грн. витрат за проведення судових експертиз з кожного.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Коммет», органу опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 16.08.2012 року автомобіля Toyota Rav 4, 2006 року випуску, чорного кольору, кузов НОМЕР_1, двигун НОМЕР_2, укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_5.

Визначити ідеальні частки подружжя ОСОБА_12 та ОСОБА_3 по 1/2 частці кожному в спільному сумісному майні, а саме:

-автомобілі Toyota Rav 4, 2006 року випуску, чорного кольору, кузов НОМЕР_1, двигун НОМЕР_2;

-транспортному засобі КАРЗ 8104, 1997 року випуску, зеленого кольору, шассі НОМЕР_4, державний номер НОМЕР_3;

-нежитловому приміщенні за адресою АДРЕСА_2;

-1/2 частині доходів, отриманих від діяльності ТОВ фірма «Коммет».

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля Toyota Rav 4, 2006 року випуску, чорного кольору, кузов НОМЕР_1, двигун НОМЕР_2 в сумі195 921 (сто дев"яносто п"ять тисяч дев"ятсот двадцять одна) грн. 45 коп. по 39 184 (тридцять дев"ять тисяч сто вісімдесят чотири) грн. 29 коп. з кожного.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 728 (сімсот двадцять вісім) 76 коп. та 350 (триста п"ятдесят) грн. витрат за проведення судових експертиз.

Стягнути з ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на користь ОСОБА_3 по 621 (шістсот двадцять одній) грн. 46 коп. судового збору з кожного та по 350 (триста п"ятдесят) грн. витрат за проведення судових експертиз з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення суду, протягом того ж строку з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя О. С. Рожкова