АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3959/15 Справа № 205/7140/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шавула В. С. Доповідач - Міхеєва В.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої В.Ю.

суддів Тамакулової В.О., Болтунової Л.М.,

за участю секретаря Видюкової Ю.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2015 року по справі

за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 04 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Банком «Фінанси та Кредит» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір за № 014/08-МК/06 (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 25000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 33% річних, строком погашення до 03 липня 2009 року.

В якості забезпечення кредитних зобов'язань позичальника ОСОБА_2 04 липня 2008 року було укладено два договори поруки: № 014/08/02-МК/06 між позивачем та ОСОБА_4 та № 014/08/01-МК/06 між позивачем та ОСОБА_3.

Позивач свої зобов'язання виконав, кредит надав, але відповідачі належним чином свої зобов'язання не виконали, допустили прострочення повернення кредитних коштів, внаслідок чого утворилась заборгованість.

У серпні 2009 року позивач звертався до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за Кредитним договором.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська суду від 16 червня 2010 року було солідарно стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 суму заборгованості, що утворилась станом на 14 серпня 2009 року у розмірі 20422,46 грн.

Позивач вважає, що правовідносини сторін по кредитному договору №014/08-МК/06 від 04 липня 2008 року, який забезпечений договорами поруки № 014/08/02-МК/06 та № 014/08/01-МК/06 від 04 липня 2008 року, не припинені, що не звільняє відповідачів від відповідальності за неналежне виконання грошового зобов'язання.

Оскільки відповідачі добровільно здійснювати погашення заборгованості не бажають, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 014/08-МК/06 від 04 липня 2008 року, яка станом на 07 серпня 2014 року становить 11919,21 грн., з якої прострочена заборгованість по відсоткам - 2557,77 грн.; пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам (за період з 07 серпня 2013 року по 07 серпня 2014 року) - 9 361,44 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2014 року позов задоволено у повному обсязі (а.с.82-84).

Не погодившись із заочним розглядом справи відповідачка ОСОБА_4 подала до суду заяву про перегляд заочного рішення (а.с.98-99).

Ухвалою суду від 24 грудня 2014 року скасовано заочне рішення від 10 листопада 2014 року та призначено справу до розгляду в загальному порядку (а.с.103).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2015 року позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» були задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача суму заборгованості за Кредитним договором від 04 липня 2008 року у розмірі 11919,21 грн. та судовий збір. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2015 року та відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строків позовної давності.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 04 липня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір за № 014/08-МК/06, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності грошові кошти в сумі 25 000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування у розмірі 33% річних, строком погашення - 03 липня 2009 року (а.с.6-7).

В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 014/08/02-МК/06 від 04 липня 2008 року, між позивачем та ОСОБА_4 04 липня 2008 року було укладено договір поруки № 014/08/02-МК/06 (а.с.9-10).

Також, 04 липня 2008 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 014/08/01-МК/06.

За умовами договорів поруки поручителі зобов'язалися відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання боржником усіх його зобов'язань за кредитним договором № 014/08-МК/06 від 04 липня 2008 року (а.с.11-12).

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, утворилась заборгованість.

Заочним рішенням суду від 16 червня 2010 року солідарно стягнуто із ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 суму заборгованості за кредитним договором № 014/08-МК/06 від 04 липня 2008 року в розмірі 20422,46 грн. та судові витрати - судовий збір у розмірі 204,23 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн. (а.с.42-43).

Постановою державного виконавця від 29 серпня 2011 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2364, виданого 01 жовтня 2010 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості в розмірі 20746,69 грн., у зв'язку із виконанням його у повному обсязі (а.с.44).

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з положень статей 526, 527, 543, 554, 610, 611, 625, 1054 ЦК України та із того, що кредитні правовідносини між сторонами після виконання відповідачем рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 червня 2010 року припинені не були, і в порушення умов кредитного договору, відповідачі свої зобов'язання належним чином не виконали, допустили прострочення повернення сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого за ними станом на станом на 07 серпня 2014 року утворилась заборгованість в сумі 11919,21 грн.

З таким висновком колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно положень статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Вперше позовні вимоги були заявлені ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» 18 серпня 2009 року, тобто після закінчення строку дії кредитного договору (03 липня 2009 року). Отже, кредитні правовідносини припинилися 03 липня 2009 року, а між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини.

Як убачається з матеріалів справи, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2010 року, яким з відповідачів було стягнуто заборгованість, що утворилася станом на 14 серпня 2009 року було виконано у примусовому порядку 29 серпня 2011 року, тобто після спливу більше ніж року з дня набрання ним чинності.

Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Положеннями статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, які передбачені статтею 611 ЦК України та умовами договору, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З розрахунків, наданих банком разом із позовною заявою, убачається, що нарахування відсотків та пені здійснювалося відповідно до умов кредитного договору на суму основної заборгованості по кредиту, стягнутої за рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2010 року, а не в порядку частини другої статті 625 ЦК України.

Суд першої інстанції не звернув уваги на різницю таких понять, як «строк дії договору» та «строк (термін) виконання зобов'язання», а тому не вірно визначив природу правових відносин.

Оскільки судом було раніше ухвалене рішення про стягнення заборгованості за даним Кредитним договором, яке виконано, то нарахування відсотків за користування кредитом, неустойки поза строком дії кредитного договору не передбачено.

З позовними вимогами щодо стягнення суми боргу з підстав та у порядку, передбаченому ч.2 ст. 625 ЦК України, позивач не звертався.

З висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог до поручителів з підстав припинення поруки, колегія суддів погоджується, оскільки рішення суду в цій частині ґрунтується на нормах матеріального права.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову через пропуск позивачем строків позовної давності, колегія суддів відхиляє, оскільки судом першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог відносно поручителів з підстав припинення поруки правильно застосовано норми матеріального права, а рішення в частині задоволення позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог через їх безпідставність.

У зв'язку із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача судового збору у розмірі 243,6 грн., підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2015 року в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором № 014/08-МК/06 від 04 липня 2008 року у розмірі 11919,21 грн. та судових витрат скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2015 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді