Провадження № 2/359/612/2015
Справа № 359/382/15-ц
12 березня 2015 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючої судді Яковлєвої Л.В.,
при секретарі Гомолі О.А.,
розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
19 січня 2015 року від ОСОБА_1 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла вище зазначена позовна заява, з проханням : визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1
Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1, який отримала в спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_3 Разом з нею в будинку зареєстрований син ОСОБА_2, який тривалий час не проживає за зазначеною адресою. Так, після свого дня народження у червні 2007 року і чергової сварки з батьками, він забрав свої речі і добровільно залишив будинок. Два роки назад позивач зустріла його в м. Київ в районі станції «Лівобережна», але він відмовився навіть розмовляти з нею. Будинок належить їй на праві приватної власності, відповідач не має до нього ніякого відношення, участі у сплаті комунальних послуг не приймає. Більш як сім років не проживає в ньому без поважних причин. Будь-які особисті речі, майно відповідача в будинку відсутні.
В судове засіданні позивач та її представник, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з'явились. Натомість через канцелярію суду подали заяву, якою просили розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та не заперечували проти ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань до суду не направив.
Відповідно до вимог ст. ст. 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив протокольну ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи позивач не заперечувала.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 являється власником житлового будинку АДРЕСА_1, який отримала в спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.12.2013 року (а.с. 4), свідоцтвом про право власності від 26.12.2013 року (а.с. 5) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.6).
Згідно довідки за № 28 від 16.01.2015 року, виданої виконавчим комітетом Кіровської сільської ради Бориспільського району Київської області, разом з ОСОБА_1 в будинку АДРЕСА_1 зареєстрований її син - ОСОБА_2, 1979 року народження (а.с. 9).
Родинні відносини між позивачем та відповідачем підтверджуються свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданого 29 травня 2001 року виконкомом Товстолісь-сільської ради Чорнобильського району Київської області (а.с.7).
З акту опитування свідків від 12 січня 2015 року вбачається, що ОСОБА_2, 1979 року народження за місцем реєстрації в АДРЕСА_1 не проживає з 2007 року по даний час (а.с. 10).
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно з ст. 156 ч. 1 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку, що проживають разом з ним, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку.
Стаття 41 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Відповідно до частини третьої статті 47 Конституції України позбавити громадянина житла можна лише на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст. 386 ЦК України власник може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушення його прав.
Із положень ст. 391 ЦК України вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування своїм майном.
Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
У відповідності до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме : будинком АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.
Судові витрати по даній справі складають сплачений позивачем при подачі позову до суду судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок (а.с.1), який відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Позовні вимогиОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме : будинком АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_4 виданий 29.03.2007 р. Дарницьким РУ ГУ МВС України у місті Києві, відомості про ідентифікаційний номер відсутні) на користь ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_3 виданий 12.01.2015 р. Бориспільським РВ УДМС України в Київській області, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) суму судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 (шістдесят) копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем до апеляційного суду Київської області в загальному порядку.
Суддя Л.В. Яковлєва