Справа № 751/7969/15-ц Провадження № 22-ц/795/2320/2015 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Овсієнко Ю. К. Доповідач - Хромець Н. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:представника позивача ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_6, її представника ОСОБА_7, відповідача ОСОБА_8

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 жовтня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_9 ОСОБА_4» до ОСОБА_6 і ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_9 ОСОБА_4» про захист прав споживача та визнання недійсними кредитного договору і договору іпотеки,

в с т а н о в и в:

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 жовтня 2015 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_9 ОСОБА_4» і стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та з ОСОБА_8 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_9 ОСОБА_4» достроково заборгованість за кредитним договором № 012/13/062 від 10.01.2008 р., яка станом на 11.06.2015 року складає 55887,45 дол. США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 1182205 (один мільйон сто вісімдесят дві тисячі двісті пять) гривень 67 копійок, із них: заборгованості за кредитом - 50334,01 дол. США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 1064731,92 грн.; заборгованості за відсотками - 3702,02 дол. США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 78310,05 грн.; пені за прострочення кредиту та відсотків - 1851,42 дол. США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 39163,70 грн. У позові ОСОБА_6 відмовлено. З ОСОБА_8 на користь позивача стягнуто витрати на сплату судового збору в сумі 1827 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення місцевого суду і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «ОСОБА_9 ОСОБА_4» відмовити і задовольнити її позов, посилаючись на невідповідність кредитного договору вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» і Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168. Крім того, в апеляційній скарзі вказується на те, що суд мав всі підстави для застосування ст. 551 ЦК України і зменшення розміру пені, зважаючи на стан здоровя ОСОБА_6, про що у запереченнях просила відповідач і суду надані були докази. Також, на думку відповідача, суд мав застосувати ч.1 ст. 559 ЦК України, оскільки додатковою угодою № 1 від 11 липня 2007 року був збільшений розмір щомісячного платежу без згоди поручителя.

У судовому засіданні ОСОБА_6 та її представник, а також ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримали.

Представник ПАТ «ОСОБА_9 ОСОБА_4» скаргу не визнав, пославшись на неможливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» через те, що кредит отриманий ОСОБА_6 на придбання комерційної нерухомості.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

По справі встановлено, що 10 січня 2008 року між «ОСОБА_9 ОСОБА_4» і ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 012/13/062, за яким ОСОБА_6 отримала кредит у розмірі 147 695 доларів США на строк до 09 січня 2018 року із сплатою 13,25% річних. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором у той же день між сторонами укладено договір іпотеки № 57, а також договір поруки між ОСОБА_8 і «ОСОБА_9 ОСОБА_4». За умовами п. 2.1 договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність перед банком у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки. Крім того, 11 липня 2008 року, 12 січня 2009 року та 09 липня 2010 року між сторонами були укладені додаткові угоди до кредитного договору, якими визначались нові графіки погашення заборгованості, змінювався порядок вимоги про дострокове стягнення, надавались кредитні канікули.

Відмовляючи у позові ОСОБА_10 про визнання недійсним кредитного договору та додаткових угод, суд першої інстанції послався на відсутність порушень вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Висновки суду відповідають встановленим по справі обставинам і вимогам закону.

Споживчим кредитом, відповідно до п.23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», є кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Згідно з положеннями п.22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Із змісту анкети-заяв на кредит від 13 жовтня 2007 року (а.с. 123-125), часини № 1 кредитного договору № 012/13/062, договору купівлі-продажу від 10 січня 2008 року та договору іпотеки від 10 січня 2008 року встановлено, що ОСОБА_6 отримала кредит для придбання комерційної нерухомості, а саме приміщення магазину загальною площею 124,7 кв. м., розташованого у м. Чернігові вулиця Героїв Чорнобиля, 3. Придбання вказаного обєкта нерухомого майна повязане з підприємницькою діяльністю відповідача ОСОБА_6 , що вбачається з відомостей, вказаних нею в анкеті позичальника (а.с. 126-127), свідоцтва про реєстрацію фізичної особи-підприємця та свідоцтва про сплату єдиного податку (а.с. 128-132). Видом діяльності ОСОБА_6 є оптова та роздрібна торгівля продовольчими і непродовольчими товарами, яка, відповідно до свідоцтв про плату єдиного податку від 01 квітня 2008 року та від 01 січня 2010 року, здійснюється за адресою м. Чернігів, вул. Героїв Чорнобиля,3. Зважаючи на встановлені обставини, доводи щодо порушення кредитодавцем при укладенні кредитного договору вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

До того ж, в Умовах кредитування за програмою «Комерційна іпотека на придбання нерухомості для клієнтів МСБ», які підписані позичальником ОСОБА_6 (а.с. 29-31), дані визначення відсоткової ставки і схема її розрахунку та інших термінів і платежів, які використовуються у кредитному договорі, а також визначена орієнтовна сукупна вартість кредиту.

Частина 3 статті 551 ЦК України надає суду право зменшити розмір неустойки, яка підлягає стягненню з боржника, якщо він значно перевищує розмір збитків, яких зазнав кредитор внаслідок порушення зобов'язання боржником. Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Розмір неустойки (пені) за позовом, що був предметом судового розгляду, становить 1 851,42 долара США, що у порівнянні з розміром заборгованості за кредитом і відсотками за користування кредитом 50 334,01 долара США та 3 702,02 долара США відповідно, не може вважатися розміром, що значно перевищує суму боргу. Надані відповідачем ОСОБА_6 документи щодо стану її здоров'я самі по собі не можуть бути підставою для зменшення неустойки. Доказів на підтвердження витрат у зв'язку з лікуванням відповідач не надала. Відомості про майновий стан боржника, зокрема про нерухоме майно яке перебуває у власності позичальника (а.с. 124) і про доходи позичальника від здійснення підприємницької діяльності, які були нею надані банку для вирішення питання про реструктуризацію боргу, також не дають підстав для застосування ч.3 ст. 551 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК підставою для припинення поруки зі зміною основного зобовязання за відсутності згоди поручителя на таку зміну є не будь-яка зміна умов основного зобовязання, а лише така, внаслідок якої обсяг відповідальності поручителя збільшується. На зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається, і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо

Додатковою угодою № 1 від 11 липня 2008 року відповідальність поручителя не збільшувалась, враховуючи те, що зазначені вище умови договору не змінювались. Збільшення розміру щомісячного платежу, яке виникло внаслідок надання боржникові кредитних канікул на 2 місяці, не вплинуло на загальний розмір зобов'язань боржника по сплаті кредиту та відсотків за користування кредитом. Крім того, додаткові угоди № 2 від 12 січня 2009 року і № 3 від 09 липня 2010 року, якими також встановлювались нові графіки погашення кредитної заборгованості, у тому числі із збільшенням розміру щомісячного платежу (а.с. 39-49) поручителем погоджені. Зважаючи на наведене, доводи апеляційної скарги щодо незастосування судом ч.1 ст. 559 ЦК України є безпідставними.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: