У х в а л а

8 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сеніна Ю.Л.,Гуменюка В.І.,Романюка Я.М.,

розглянувши заяву публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про перегляд рішення Апеляційного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бочарова Світлана Володимирівна, відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби головного управління юстиції у м. Києві, про визнання договору іпотеки недійсним,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до Верховного Суду України із зазначеною заявою про перегляд судових рішень на підставі пункту 4 статті 355 ЦПК України.

У заяві ПАТ «Універсал Банк» зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 2 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову, постановлено: визнати недійсним договір іпотеки нерухомого майна - нежитлової нерухомості від 18 червня 2008 року, укладений між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою С.В.; скасувати заборону на відчуження нежилих приміщень з № 1 по № 20 групи приміщень № 200 загальною площею 408,30 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, накладену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою С.В. на підставі укладеного договору іпотеки та вилучити запис про заборону відчуження зазначених в договорі нежилих приміщень з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 серпня 2015 року зазначене рішення апеляційного суду залишено без змін.

ПАТ «Універсал Банк» просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалу касаційного суду, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, посилаючись на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, зокрема статті 578, частини другої статті 369 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 6 Закону України «Про іпотеку», статті 65 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

На підтвердження своїх доводів ПАТ «Універсал Банк» наводить постанову Верховного Суду України від 7 жовтня 2015 року (справа № 6-1622цс15 ).

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до пункту 4 статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана виключно з підстав невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, апеляційний суд, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, виходив з того, що матеріали справи не містять доказів того, що спірне нерухоме майно є особистою приватною власністю ОСОБА_5 відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України. Згідно статті 578 ЦК України, частини третьої статті 5 СК України, частини другої статті 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників. Однак спірний іпотечний договір було укладено в період шлюбу без згоди другого з подружжя, а тому такий договір підлягає визнанню недійсним.

У наданій для порівняння постанові Верховний Суд України виходив з того, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Судом встановлено, що на час укладення спірного договору іпотеки особа у шлюбі не перебувала. Факт проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу з квітня 1993 року та визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя встановлено рішенням Печерського районного суду м. Києва лише

6 березня 2014 року.

Отже, зміст наданої для порівняння постанов Верховного Суду України не свідчить про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеним у цій постанові висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», ОСОБА_5, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бочарова Світлана Володимирівна, відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби головного управління юстиції у м. Києві, про визнання договору іпотеки недійсним за заявою публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про перегляд рішення Апеляційного суду м. Києва від 27 квітня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 серпня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
В.І. Гуменюк
Я.М. Романюк