Справа № 750/5693/15-ц
Провадження № 2/750/2113/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2015 року м.Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

головуючого - судді Логвіної Т.В.,

при секретарі Примак Т.В.

з участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

прокурора Дементьєвої М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, Державної казначейської служби України в особі головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в :

У червні 2015 року позивачі звернулись до суду з позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, Державної казначейської служби України в особі головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області та просять встановити факт бездіяльності Центрального відділу ДВС ЧМУЮ щодо примусового виконання рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2014 року у частині не надсилання стягувачу ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення постанови від 14.01.2015 року про відкриття виконавчого провадження ВП №45995938 та не надсиланні стягувачу ОСОБА_1 простою кореспонденцією постанови від 20.02.2015 року про закінчення виконавчого провадження ВП №45995938, встановити факт бездіяльності Центрального відділу ДВС ЧМУЮ щодо примусового виконання рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 жовтня 2014 року у частині не надсилання стягувачу ОСОБА_3 рекомендованим листом з повідомленням про вручення постанови від 14.01.2015 року про відкриття виконавчого провадження ВП №45995766 та не надсиланні стягувачу ОСОБА_3 простою кореспонденцією постанови від 20.02.2015 року про закінчення виконавчого провадження ВП №45995766, стягнути на користь ОСОБА_1 з Держави Україна в особі Центрального відділу ДВС ЧМУЮ у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 4000 грн. шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державного бюджету України, відкритого в установленому законом порядку в Державній казначейській службі України та стягнути на користь ОСОБА_3 з Держави Україна в особі Центрального відділу ДВС ЧМУЮ у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 4000 грн. шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державного бюджету України, відкритого в установленому законом порядку в Державній казначейській службі України.

Свої вимоги обґрунтовують тим, що заочними рішеннями Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 жовтня 2015 року та від 23 жовтня 2015 року на користь позивачів стягнуто грошові кошти з ПАТ «Банк «Демарк», більшу частину із яких ними отримано в АТ «Ощадбанк» 18.11.2014 року та 03.12.2014 року відповідно. Залишилася не відшкодованою різниця між отриманою сумою та сумою до стягнення із Банку згідно до рішень суду. Враховуючи вказану різницю в грошових коштах позивачами 29 грудня 2014 року направлено заяви про відкриття виконавчого провадження та два оригінали виконавчих листів до Центрального відділу ДВС ЧМУЮ, після чого вони отримали повідомлення від рекомендованого листа про вручення 31.12.2014 року останньому поштової кореспонденції. Ні в січні 2015 року, ні в лютому 2015 року позивачі не отримували із м. Чернігова від ВДВС жодного процесуального документа з невідомих причин, тобто позивачі не мали інформації чи відкрите виконавче провадження, чи відмовлено у його відкритті, чи маються інші обставини, тому 07 березня 2015 року вони звернулися із скаргою для прискорення з приводу надання відповіді до начальника ГТУ юстиції у Чернігівській області, після цього тільки 19 березня 2015 року отримали поштову кореспонденцію від ЦВ ДВС ЧМУЮ, без будь-яких супровідних листів на одному аркуші тільки 19 березня 2015 року постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.01.2015 року та постанови про закінчення виконавчого провадження від 20.02.2015 року, які належним чином не завірені. Таким чином, ЦВ ДВС ЧМУЮ порушені вимоги п.3.19 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 та статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» в частині того, що копії постанов державного виконавця, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення, а також порушені вимоги п.3.20 Інструкції, згідно якого копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, які державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами за адресами, зазначеними у виконавчому документі, або іншими адресами, про які стало відомо державному виконавцю, або зазначеними у письмовій заяві сторони виконавчого провадження. Законом України ««Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено поновлення строку з поважних причин на звернення із заявами до уповноваженої особи Фонду про свої вимоги до банку, в даному випадку після 07 березня 2015 року, у звязку з чим уповноважена особа Фонду ОСОБА_4 відмовив в задоволенні заяви позивачів про майнові вимоги та позивачі втратили безповоротно суми коштів 379,77 грн. та 1982,51 грн. які підлягали стягненню з ПАТ «Банк»Демарк» на їх користь та які на даний час вважаються погашеними. Вважають, що за таких обставин наявні підстави для стягнення з держави Україна в особі Центрального відділу ДВС ЧМУЮ на користь позивачів моральної шкоди завданої незаконною бездіяльністю посадовими особами органів державної влади при здійсненні ними своїх повноважень відповідно до ст. 56 Конституції України, ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ст.ст.1173-1174 ЦК України.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Представники Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, головного управління Державної казначейської служби України в Чернігівській області та прокурор в судовому засіданні просили у задоволенні позову відмовити за безпідставністю.

Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступних підстав.

На виконанні в Центральному відділі ДВС ЧМУЮ перебувало зведене виконавче провадження ВП 45250175 щодо стягнення боргів з ПАТ «Банк «Демарк», до складу якого входило виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 10.12.2014 року Ніжинського міскрайонного суду про стягнення з ПАТ «Банк «Демарк» на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 1982, 51 грн., виконавчого листа від 05.11.2014 року Ніжинського міскрайонного суду про стягнення з ПАТ «Банк «Демарк» на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 379, 77 грн.

20.02.2015 року зведене виконавче провадження завершено на підставі п. 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Тобто, суд не може захищати порушені права та інтереси у спосіб, який не передбачений законом.

Кожна особа відповідно до вимог ст. 16 ЦК України має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу.

Отже, особа, яка вважає, що її право порушене може скористатися певним способом захисту свого порушеного права, що визначений законом.

Відповідно до статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч. 1 статті 384 ЦПК України скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, частина друга даної статті передбачає, що с карга подається до суду, який видав виконавчий документ.

В силу ст. 19 Конституції України, суд може застосувати лише такий спосіб захисту, що передбачений законом.

Таким чином, виходячи з того, що предмет позову щодо встановлення факту бездіяльності Центрального відділу ДВС ЧМУЮ щодо примусового виконання рішень Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області не відповідає встановленому законом способу захисту, суд вважає, що позивачами в цій частині обрано неналежний спосіб захисту права, у звязку з чим позов в частині встановлення факту бездіяльності Центрального відділу ДВС ЧМУЮ щодо примусового виконання рішень Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області задоволенню не підлягає.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. З ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Враховуючи те, що дії уповноважених осіб Центрального відділу ДВС ЧМУЮ при виконанні рішень Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області у встановленому законом порядку не визнані такими, що вчинені поза межами діючого законодавства, відсутні підстави для застосування ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» та ст.ст.1173-1174 ЦК України, у звязку з чим позов в частині відшкодування моральної шкоди необґрунтований та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 208, 209, 212-216 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення в порядку ч. 1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: