Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/157/15 Головуючий у 1-й інстанції Нікітенко Н.П.
Суддя-доповідач Воробйова І.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Бєлки В.Ю.

суддів Воробйової І.А.,

Оніщенко Е.А.

при секретарі Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду Запорізької області від 18 серпня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи: Публічне акціонерне товариство "Фідокомбанк" (Ерсте Банк) в особі відділення Публічного акціонерного товариства "Фідокомбанк" (Ерсте Банк) у м. Запоріжжі, ОСОБА_8, реєстраційна служба Головного управління юстиції в Запорізькій області про визнання права власності на житловий будинок, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6, треті особи: ПАТ "Фідокомбанк" (Ерсте Банк) в особі відділення ПАТ "Фідокомбанк" (Ерсте Банк) у м. Запоріжжі, ОСОБА_8, реєстраційна служба Головного управління юстиції в Запорізькій області про визнання права власності на житловий будинок.

В обґрунтування позову зазначала, що 04 вересня 2008 року між нею та ВАТ "Ерсте Банк" було укладено кредитний договір № 014/10614/3/22466 на отримання кредиту у загальній сумі 50 000 доларів США. Цільове призначення даних кредитних коштів, відповідно до п. 2.1 кредитного договору - добудівництво житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Починаючи з 2008 року і по теперішній час ОСОБА_5 щомісячно сплачувала кредит.

В свою чергу реєстрацію права власності на вказаний будинок за її донькою - ОСОБА_6 вона здійснила задля того, щоб вказаний будинок ні в якому разі не став об'єктом права її з чоловіком спільної сумісної власності, оскільки на теперішній час вони з ним проживають окремо, відносин не підтримують, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі.

На теперішній час, коли виникла необхідність у вільному розпорядженні нею об'єктом права власності (вказаним житловим будинком), відповідачка чинить їй перепони та не бажає надавати їй доступу до вільної реалізації права власності на даний будинок.

На підставі викладеного, позивач просив суд, визнати за нею право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2014 року залучено ПАТ "Фідокомбанк" (Ерсте Банк), в особі відділення ПАТ "Фідокомбанк" (Ерсте Банк) у м. Запоріжжі до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 серпня 2014 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право приватної власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 витрати по сплаті судового збору у сумі 243,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Виходячи з принципу верховенства права, положень ст. ст. 21, 22 Конституції України щодо непорушності конституційних прав особи, положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує права особи на доступ до суду і справедливий розгляд його справи судом, та положень ст. ст. 3, 15 ЦК України, ст. ст. 1, 3, 4 ЦПК України щодо права особи на судовий захист цивільного права та інтересу слід дійти висновку про пріоритетність права особи на судовий захист цивільних прав і інтересів, у тому числі шляхом оскарження дій і рішень.

Відповідно до ч.1 ст.292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов"язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Судом установлено, що 19 травня 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 з позовом про визнання права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи та тексту оскаржуваного рішення спір щодо права власності на спірний будинок між сторонами відсутній, проте ані позивачем ані відповідачем не зазначено з яких причин сторони не звернулися до нотаріальної контори для посвідчення угоди щодо нерухомого майна.

В той же час під час апеляційного розгляду з"ясовано, що в провадженні Орджнікідзевського районного суду знаходиться кримінальне провадження №0001626 від 20.08.2013 року по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.209 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4ст.190, ч.ч.1,3 ст.209 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4ст.190, ч.3 ст.209 КК України.

Ухвалою слідчого судді від 31 січня 2014 року задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на будинок АДРЕСА_1, який перебуває у власності підозрюваної ОСОБА_6

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду від 22 травня 2014 року задоволено клопотання представника потерпілого ОСОБА_3, яким під час досудового розслідування було заявлено цивільний позов про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_9 53116091,5 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 1000000 грн. моральної шкоди, про накладення арешту на житловий будинок . Накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1.

За змістом ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Разом з тим, положення вищевказаних норм ЦК України передбачають також обов'язок власника використовувати своє право, не порушуючи при цьому вимоги закону, права й інтереси інших осіб та здійснення захисту свого права в порядку, передбаченому законом.

Згідно ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

За таких обставин, враховуючи відсутність спору між сторонами, а також чинний арешт майна відповідачки згідно ухвал суду по кримінальній справі на час ухвалення оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду Запорізької області від 18 серпня 2014 року у цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення наступного змісту: "В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання права власності на житловий будинок відмовити".

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: