Справа № 752/5685/15-ц
Провадження № 2/752/3365/15
РІШЕННЯ

Іменем України

01.12.2015 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Калініченко Л.С. при секретарі Хмарук Ю.В., Дуці В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення в житлове приміщення,

в с т а н о в и в:

02.04.2015 року позивачі звернулися до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод користування власністю шляхом вселення в житлове приміщення, в якому просили зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди та не чинити їх у користуванні власністю, а саме - будинком АДРЕСА_1.

22.10.2015 року позивачі подали заяву про збільшення позовних вимог та в їх доповнення просили стягнути з відповідача матеріальну та моральну шкоду, завдану незаконним перешкоджанням у користуванні власністю.

У позові позивачі зазначають про те, що вони зареєстровані та проживали в будинкуАДРЕСА_1, 3/8 частин якого на праві власності належить позивачеві ОСОБА_1

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають про те, що у березні 2014 року відповідач створив для них нестерпні умови проживання, внаслідок чого вони були вимушені залишити вказане житлове приміщення та проживати окремо, позивач ОСОБА_1 у зв'язку з цим орендує кімнату у гуртожитку.

Як зазначають позивачі, після залишення ними будинку відповідач чинить перешкоди у користуванні житловим приміщенням і не надає можливості повернутися до будинку. Вказують на те, що відповідач не бажає їхнього проживання у будинку, та вважають цю обставину неприпустимою.

Окрім вселення та зобов'язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні власністю, позивачі просять стягнути також матеріальні збитки в розмірі 55200 гривень, нанесені відповідачем та спричинені необхідністю позивача ОСОБА_1 орендувати кімнату у гуртожитку, та моральні збитки у розмірі по 20000 гривень кожному з позивачів, спричинені необхідністю позивачів орендувати житло, позивача ОСОБА_2 - проживати у бабусі, батьків дружини, завдані позбавленням позивача міського комфорту і можливості користуватися інфраструктурою м.Києва, що вплинуло на виховання його дитини.

В обґрунтування вимог про стягнення моральної шкоди позивачі також вказують на душевні страждання, яких вони зазнали у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача, зміною їхнього способу життя, погіршенням сну, відновленням хронічних захворювань, втратою місця проживання, до якого вони звикли, яке своїми силами ремонтували та підтримували.

В судовому засідання позивачі та їх представник позов підтримали, просили задовольнити його з викладених підстав.

Відповідач та його представник позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні.

Вислухавши доводи сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з таких підстав.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 19.05.2014 року, що набрало законної сили 09.07.2014 року (а.с.12-15).

Під час шлюбу, у 2002 році, сторонами було придбано у спільну сумісну власність подружжя ? житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.7).

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 01.10.2014 року, яке набрало законної сили 03.02.2015 року, за ОСОБА_1 визнано право власності на 3/8 частини будинку №3 загальною площею 103, 4 кв.м. по АДРЕСА_1 (а.с.7-10).

Позивач ОСОБА_1 має сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який з 26.12.2002 року зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 (а.с.21).

Як вказують позивачі та їх представники, у березні 2014 року відповідач, повернувшись до будинку з іншого місця проживання, почав створювати їм нестерпні умови проживання, зокрема, відключав світло у будинку, перешкоджав їм користуватися водою, ванною, туалетом, влаштовував скандали, бійки, через що 2 квітня 2014 року позивач ОСОБА_1, а ще через два тижні її син ОСОБА_2 вимушені були залишити будинок, в якому постійно проживали і були зареєстровані, та орендувати житло. Після виїзду позивачів відповідач змінив замки та заперечує проти проживання позивачів у будинку.

Позивач ОСОБА_1 з квітня 2014 року проживає у гуртожитку Державного закладу післядипломної освіти «Центр підвищення кваліфікації керівних працівників та спеціалістів промисловості».

Спроби ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вселитися в будинок та проживати в ньому результатів не надали, оскільки відповідач чинить перешкоди їхньому вселенню та проживанню в будинку.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник вказують на те, що рішенням Голосіївського районного суду м.Києва ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було виділено по 3/8 частки будинку АДРЕСА_1. Спільно проживати у вказаному будинку та користуватися ним сторони не можуть, у зв'язку з чим відповідач пропонував позивачеві виплатити матеріальну компенсацію за її частку будинку, на що позивач ОСОБА_1 не погодилася.

Як зазначає відповідач, між сторонами склалися неприязні стосунки і він не хоче, щоб позивачі проживали з ним в одному будинку і не надаватиме їм такої можливості.

На підтвердження фактів перешкоджання позивачам проживати та користуватися будинком представником позивачів надано копії звернень ОСОБА_1 до Голосіївського РУ ГУМВС України в м.Києві (а.с.75-81). Однак суд критично ставиться до вказаних звернень через відсутність доказів отримання Голосіївським РУ ГУМВС України в м.Києві звернень від 21.01.2015 року, 10.02.2015 року, 26.02.2015 року. Крім цього, вказані звернення не підтверджують факту перешкоджання відповідачем проживати позивачам у будинку АДРЕСА_1 на час їхнього виїзду з цього будинку у квітні 2014 року.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_4 підтвердила те, що відповідач ОСОБА_3 чинить перешкоди позивачам у проживанні в будинку, виключав світло, воду, виганяв їх з дому, однак вказала, що про ці обставини їй відомо зі слів позивача ОСОБА_1

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, які проживають в одному з відповідачем будинку, показали суду про те, що відповідач не чинить жодних перешкод позивачам у проживанні та користуванні будинком, що позивачі самостійно залишили будинок.

Як пояснив в судовому засіданні відповідач ОСОБА_3, позивачі самі виїхали з будинку, жодних дій щодо виселення позивачів він не вчиняв, замки ним було замінено після від'їзду позивачів, однак зазначив про те, що заперечує проти проживання позивачів у будинку і чинить їм перешкоди у проживанні в ньому.

Таким чином судом встановлено, що позивачі у квітні 2014 року добровільно залишили будинок АДРЕСА_1, однак повернутися додому не можуть, оскільки з цього часу відповідач перешкоджає їхньому проживанню у будинку.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно з ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з положеннями ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Судом встановлено, що позивачеві ОСОБА_1 на праві власності належить 3/8 частин житлового будинку АДРЕСА_1, позивач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_1 та зареєстрований у цьому будинку.

Разом з цим судом встановлено, що з квітня 2014 року відповідач ОСОБА_3 перешкоджає позивачам проживати у вказаному будинку та користуватися ним, тому вимоги позивачів про вселення до будинку та зобов'язання відповідача не чинити перешкоди у проживанні та користуванні будинком є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Порушення відповідачем прав позивача ОСОБА_1 проживати та користуватися власністю призвели до матеріальних збитків, спричинених необхідністю орендувати інше житло. Так, з квітня 2014 року до жовтня 2015 року позивачем ОСОБА_1 сплачено за оренду кімнати у гуртожитку 55200 гривень, що підтверджується квитанціями про сплату коштів за кімнату ( а.с.48-50, 93-95). Зазначені кошти згідно з вимогами закону підлягають відшкодуванню відповідачем.

Позивачі також просять стягнути з відповідача по 20000 гривень кожному на відшкодування завданої їм моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з роз'ясненнями, наданими в п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування моральної (немайнової шкоди) від 31.03.1995 року № 4 із наступними змінами» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Обґрунтовуючи необхідність стягнення з відповідача моральної шкоди, позивачі зазначають, що вказані збитки спричинені необхідністю орендувати житло, позивача ОСОБА_2 - проживати у бабусі, батьків дружини, позбавленням позивача міського комфорту і можливості користуватися інфраструктурою м.Києва, що вплинуло на виховання його дитини, вказують на те, що зазнали душевних страждань у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача, на погіршення сну, відновлення хронічних захворювань, втрату звичного місця проживання, яке позивач ОСОБА_1 своїми силами ремонтувала та підтримувала у справному стані.

Оскільки доказів завданої позивачам моральної шкоди суду не надано, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність вимог позивачів про відшкодування моральної шкоди.

Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивачів підлягає сплачений ними судовий збір у сумі 552 гривні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 23, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 88, 174, 209, 212, 215, 223, 292, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення в житлове приміщення - задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в будинок АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 користуватися будинком АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) матеріальні збитки в сумі 55200 (п'ятдесят п'ять тисяч двісті) гривень та судові витрати в сумі 552 (п'ятсот п'ятдесят дві) гривні.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя