Провадження № 2/537/580/2015
Справа № 537/1231/15-ц
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.04.2015 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі: головуючої судді Зоріної Д.О., за участі позивача ОСОБА_1, при секретарі Чернявській А.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та визнання розірваним договір найму житла, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, якою просила ухвалити рішення про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1; визнання розірваним договору найму житла від 01.08.2013 року НОМЕР_1.
Свої вимоги мотивувала тим, що на праві власності їй належить житло за адресою: АДРЕСА_1 У 2013 році в пошуках роботи до неї приїхав з Росії брат ОСОБА_2 Для оформлення місця реєстрації через міграційну службу Крюківського РВ у м. Кременчуці, між позивачем та відповідачем був укладений договір найму житла НОМЕР_1 від 01.08.2013 року. У січні 2014 року ОСОБА_2 покинув м. Кременчук, переїхавши проживати до м. Курська Російської Федерації, у зв'язку з чим останній не проживає більше року за вищевказаною адресою. Комунальні послуги відповідач жодного разу не оплачував, сімейні відносини між сторонами напружені, зв'язку вони не підтримують. У зв'язку з тим, що позивач перебуває у скрутному матеріальному становищі, останній необхідне отримання субсидії, при цьому в квартирі зареєстрований відповідач, за якого вона вимушена сплачувати комунальні послуги, ОСОБА_1 була змушена звернутись з даним позовом до суду.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з зазначених вище підстав.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі показів позивача, свідка та наявних в справі матеріалів про права та взаємовідносини сторін.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до статті 810 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.
Як вбачається з договору найму (оренди) житла НОМЕР_1 від 08.08.2013 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 передала, а ОСОБА_2 прийняв в тимчасове платне користування для проживання квартиру АДРЕСА_1. Дане житло належить ОСОБА_1 на власності.
Згідно із частиною 3 статті 825 Цивільного кодексу України, договір найму частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім'ї.
Окрім того, умовами договору найму (оренди) житла НОМЕР_1, укладеного 08.08.2013 року між сторонами, визначено, що при достроковому розірванні договору наймодавець зобов'язаний попередити наймача не пізніше ніж за два місяці.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач виявила бажання достроково розірвати договір, однак відповідач у січні 2014 року виїхав зі спірної квартири, місце проживання останнього їй невідоме, зв'язку з братом ОСОБА_1 не підтримує.
Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що вона тітка ОСОБА_1 та ОСОБА_2, підтвердила, що сторони дійсно являються братом і сестрою, повідомила суду, що відповідач не проживає у спірній квартирі більше року.
Статтею 383 Цивільного кодексу України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Статтею 150 Житлового кодексу УРСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з вимогами статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Як вбачаючи з загальних засад цивільного законодавства, статті 3 та статті 627 Цивільного кодексу України, укладаючи договір, сторони вільно обирають в тому числі умови договору. Відтак, уклавши договір оренди житлового приміщення сторони погодились на умови, викладені у ньому.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір оренди, реєстрація ОСОБА_2 відбулася не як члена сім'ї, а як особи, що проживає за договором. Відтак, можна зробити висновок, що право проживання виникло з договірних відносин, а саме з договору оренди житла у приватному житловому фонді. Для врегулювання таких відносин слід керуватись перш за все нормами Цивільного кодексу України.
Відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у випадках, встановлених договором.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням.
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на той факт, що чинним законодавством, а також умовами договору найму, укладеного між сторонами, передбачено право наймодавця на розірвання вказаного договору за його бажанням, тривалу відсутність відповідача за місцем проживання, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1, та розірвання договору найму житла НОМЕР_1 від 01.08.2013 року обґрунтованим і такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 10, 11, 60, 212, 213, 214, 215, 224, 226 Цивільно-процесуального кодексу України, статтями 319, 383, 391, 810, 825 Цивільного кодексу України, статтями 150, 168 Житлового кодексу УРСР, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та визнання розірваним договір найму житла - задовольнити.
Договір найму (оренди) житла НОМЕР_1, а саме: квартири АДРЕСА_1, укладеного 08.08.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, - розірвати.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1
Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення в десятиденний строк з дня отримання копії рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів після отримання копії цього рішення.
Суддя : Д.О. Зоріна