Справа №442/6750/15-ц
Провадження №2/442/2343/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2015 року

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Гарасимків Л.І.

при секретарі - Петрів В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дрогобича цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах та від імені якої на підставі нотаріально посвідченої довіреності діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 в інтересах та від імені якої на підставі нотаріально посвідченої довіреності діє ОСОБА_2 звернулася в Дрогобицький міськрайонний суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В підтвердження позовних вимог посилається на те, що згідно з договором дарування житлового будинку від 24.11.1998 року, укладеного між ним та ОСОБА_4, посвідченого державним нотаріусом Першої Дрогобицької нотаріальної контори ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за №1-3480, було подаровано житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходяться за адресою с.Ясениця, вул.Миру,16 Дрогобицького району, Львівської області. Даний деревяний жилий будинок «А-1» складається з однієї кімнати жилою площею 17,8 кв.м. та однієї кухні, розташований на присадибних ділянках Ясеницької сільської ради народних депутатів. До будинку також належать господарські споруди: три сараї літ. «Б», «Г», «Д», вбиральня літ. «Е», погріб літ. «Ж», колодязь літ. «К», огорожа літ «I- 4», замощення літ. «І». Відчужуваний будинок належав дарителю на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого 30.04.1990 року виконкомом Дрогобицької районної ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому №295 від 19.04.1990 року, зареєстрованого в Дрогобицькому МБТІ за р.№ 295. Ще за життя попереднього власника будинку відповідач був прописаний у будинку, спочатку проживав, а згодом, останні роки у будинку не проживає, так як одружився, має сім»ю, з якою проживає. Неодноразові прохання в телефонних розмовах знятися з реєстраційного обліку залишені відповідачем без жодної реакції. До теперішнього часу відповідач не знявся з реєстраційного обліку в будинку, чим чинить йому перешкоди у користуванні своєю власністю, хоча фактично в будинку не проживає, фактичне місце його проживання є невідомим. ОСОБА_3 не користується зазначеним житловим приміщенням у житловому будинку №16 по вул.Миру в с.Ясениця, речей, які належать йому в будинку немає, але добровільно від зняття з реєстрації ухиляється та обов'язок про реєстрацію місця проживання не виконує. Місце його проживання невідоме. Оскільки відповідач не проживає у вказаному будинку з 1998 року. Наявність реєстрації відповідача в у вищевказаному житловому будинку порушує її право приватної власності та перешкоджає вільно розпоряджатися, володіти, та користуватися своєю власністю, що зумовлює звернення з вказаний позовом до суду.

Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з»явилася, однак від неї поступила заява, в якій вона просить слухати справу у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, а тому суд розглянув справу у відсутності представника представника позивача на підставі наявних доказів по справі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, не повідомивши причин, хоча був своєчасно повідомлений про час та місце судового засідання через оголошення в пресі. Керуючись п.9 ст.74 ЦПК України, суд вважає цю особу повідомленою про дату судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст. 224 ЦПК України.

Відповідно до ст. 197 ЦПК судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити з таких міркувань.

Факт реєстрації місця прописки відповідача у даному будинку підтверджується записами Будинкової книги, яка додана до позовної заяви. Окрім того, за даними акту обстеження фактичного місця проживання гр.ОСОБА_3 від 05.10.2015 року він не проживає в житловому будинку №16 по вул.Миру в с.Ясениця Дрогобицького району з 1998 року.

Згідно Договору дарування жилого будинку від 24.11.1998р., ОСОБА_4 подарував ОСОБА_1 жилий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться в с.Ясениця, по вул.Миру,16, Дрогобицького району, Львівської області, посвідченого 24.11.1998р. державним нотаріусом Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори Львівської області ОСОБА_5, за реєстровим №1-3480.

Як вбачається з акту про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 05.10.2015р., складеного комісією сільського голови ОСОБА_6,секретаря сільської ради ОСОБА_7, дільничого інспектора міліції ОСОБА_8, що ОСОБА_3 в будинку №16 по вул.Миру в с.Ясениця-Сільна, Дрогобицького району, Львівської області не проживає з 1998 року і час обстеження, місце проживання невідоме.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 383 ЦК України, передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється відповідно до судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду про зокрема позбавлення права власності на житлове приміщення або позбавлення права користування житловим приміщенням.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, позивач як власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) про визнання особи безвісно відсутньою; 5) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 156 ЖК Українщст. 405 ЦК України).

Право власності є непорушним і ніхто не може протиправно позбавити власника цього права чи обмежити його.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім»ї наймача (власника) приміщення, або для відмови їй у цьому.

Ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до закону від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2, 4. 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316. 317, 319. 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Аналізуючи вище обставини, суд прийшов до переконання, що заявлені позовні підлягають до задоволення, оскільки відповідач ОСОБА_3 в будинку №16 по вул.Миру в с.Ясениця-Сільна, Дрогобицького району, Львівської області не проживає з 1998 року і час обстеження, місце проживання невідоме, тобто майже п»ятнадцять років, не проживає у житловому будинку, не користуються ним, не несе витрати по його утриманню, що створює для позивача ОСОБА_1 незручності, оскільки вона додатково сплачує за зайву особу витрати по оплаті за комунальні послуги, що породжують як власнику житла негативні наслідки ( вищевказаний факт унеможливлює оформити субсидії по відшкодуванню витрат за користування комунальними послугами), відтак відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України позивач ОСОБА_1 має право вільно володіти, користуватись, та на підставі ст.319 ЦК України - розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим помешканням та зняття з реєстраційного обліку, а відтак заявлені позовні вимоги є підставними та обґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.391 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку №16 по вул.Миру в с.Ясениця-Сільна, Дрогобицького району, Львівської області та зняти його з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільних справах Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуюча - суддя : Гарасимків Л.І.