Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 березня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатсько області

в складі: судді - доповідача Джуги С.Д.

суддів: Боднар О.В., Кемінь М.П.

при секретарі : Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, апеляційною скаргою ОСОБА_2, апеляційною скаргою приватного нотаріуса Свалявського районного нотаріального округу ОСОБА_3 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 02 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третіх осіб - приватного нотаріуса Свалявського районного нотаріального округу ОСОБА_3, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання згоди на розірвання договору купівлі - продажу будинку недійсною, визнання недійсним розірвання договору купівлі - продажу будинку, визнання житлового будинку об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку , -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року позивач ОСОБА_6 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання згоди на розірвання договору купівлі - продажу будинку недійсною, визнання недійсним розірвання договору купівлі - продажу будинку, посилаючись на те, що 26.08.2000 року вона уклала шлюб з ОСОБА_1, який 20.12.2001 року розірваний. 06.04.2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений договір купівлі - продажу житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 07.10.2006 року вона повторно одружилася з ОСОБА_1 і переїхала до нього проживати за адресою АДРЕСА_2, де вони і проживали в пристосованому сараї, так як вказаний будинок був недобудований. За період шлюбу вона разом з ОСОБА_1, при фінансовій підтримці її батьків, якими витрачено близько 400 000грн., її власних збережень та збережень ОСОБА_1 за півтора року добудували зазначений будинок. У березні 2012 року, за місяць до її пологів, зателефонував ОСОБА_1 і повідомив її, що вказаний будинок перебуває у заставі ПАТ КБ «Надра» і попросив її , як дружину, надати згоду на розірвання договору купівлі - продажу від 06.04.2004 року для уникнення звернення стягнення на будинок. В цей час їй на мобільний телефон неодноразово телефонували колектори з вказаного Банку і вимагали погашення кредиту про який їй нічого відомо не було. 22.03.2012 року нею надано нотаріально посвідчену згоду ОСОБА_1 на розірвання вказаного договору купівлі - продажу. Дана заява (згода) нею дана під впливом тяжких обставин, під тиском відповідача ОСОБА_1 та колекторів, і її дії не відповідали її внутрішній волі. Також ця згода була надана всупереч інтересам їх малолітніх дітей. З врахуванням наведеного, просила на підставі ч.1 ст. 233 ЦК України визнати вказану заяву недійсною. Правочин про розірвання договору купівлі - продажу від 23.03.2012року не був спрямований на реальне настання правових наслідків, є фіктивним, оскільки будинок фактично знаходиться у власності ОСОБА_1, а кредит та відсотки за кредитним договором від 08.04.2004 року були повністю погашені 22.03.2012 року. Також даний правочин має ознаки удаваності правочину, оскільки фактично приховує вчинення сторонами інших юридичних дій, зокрема приховування будинку від Державної виконавчої служби та банку для неможливості звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_1

В процесі розгляду справи позивачка подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій на підставі ч.1ст.62 СК України та ч.4 ст. 368 ЦК України просила визнати вказаний будинок об'єктом права спільної сумісної власності її та ОСОБА_1, та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного будинку.

Рішенням Свалявського районного суду від 02 грудня 2014 року збільшений позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано недійсною заяву ОСОБА_6 від 22.03.2012р. про надання згоди на укладення та підписання правочину про розірвання договору укладеного 06.04.2004р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про купівлю - продаж житлового будинку АДРЕСА_1

Визнано недійсним договір від 22.03.2012р. про розірвання договору купівлі - продажу житлового будинку від 06.04.2004р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнано будинок АДРЕСА_1 в м. Свалява Закарпатської області об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частину вказаного будинку. Вирішено питання про сплату судових витрат.

У апеляційних скаргах ОСОБА_1, ОСОБА_2 просять скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заявленого позову в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення по справі та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

У апеляційній скарзі приватний нотаріус Свалявського районного нотаріального округу ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині: визнання недійсною заяви ОСОБА_6 від 22.03.2012р. про надання згоди на укладення та підписання правочину про розірвання договору укладеного 06.04.2004р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про купівлю - продаж житлового будинку.

В судовому засіданні апелянти, представники апелянтів подані апеляційні скарги підтримали, просять їх задовольнити.

Представники позивача апеляційні скарги заперечили, просять їх відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є таким, коли суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених належними і допустимими доказами, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, правильно витлумачивши ці норми .

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що заява ОСОБА_6 від 22.03.2012р. про надання згоди на укладення та підписання правочину про розірвання договору укладеного 06.04.2004р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про купівлю - продаж житлового будинку АДРЕСА_1 в м. Свалява та договір від 22.03.2012р. про розірвання купівлі - продажу житлового будинку від 06.04.2004р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є недійсними з підстав, передбачених ст.ст. 203,215,233,234 ЦК України, ст. 65 СК України; спірний будинок є об'єктом спільної сумісної власності, оскільки його вартість у період шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 істотно збільшилася і ОСОБА_6 має право на 1/2 частину вказаного будинку.

Однак з такими висновками погодитися не можна, оскільки суд дійшов їх без усебічного і повного з'ясування дійсних обставин справи, з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Встановлено, що 26.08.2000 року між позивачем ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_1 укладено шлюб, який 20.12.2001 року розірваний. (а.с.10,34 т.1 ).

06.04.2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі - продажу житлового будинку, який посвідчено приватним нотаріусом Свалявського районного нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстром № 1940, відповідно до якого ОСОБА_7 купив за ціною 150 000грн. від ОСОБА_2 належний її на праві власності житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 (а.с.86 т.1).

Даний будинок ОСОБА_1 згідно договору іпотеки від 09.04.2004 року передано в іпотеку для забезпечення виконання зобов'язання за укладеним кредитним договором від 08.04.2004 року. (а.с.89-90т.1).

07.10.2006 року між позивачем ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_1 поторно укладено шлюб , який 09.12.2013року розірваний (а.с.35 т.1).

22.03.2012року ОСОБА_6 надала згоду своєму чоловікові ОСОБА_1 на укладення та підписання ним договору про розірвання договору купівлі - продажу будинку укладеного ним як покупцем та посвідченого 06.04.2004р. приватним нотаріусом Свалявського районного нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстром № 1940 при цьому стверджує, що Договір про розірвання купівлі - продажу будинку з проектом якого вона ознайомилась, укладається її чоловіком в інтересах їх сім'ї, а також права малолітніх дітей або інших осіб, які б мали право користування предметом цього договору не порушуються, справжність підпису ОСОБА_6 на даній заяві посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за №1514 (а.с.93 т.1).

23.03.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено та нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Свалявського районного нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстром № 430 правочин про розірвання договору купівлі - продажу житлового будинку за адресою АДРЕСА_2, який посвідчено цим нотаріусом за реєстром № 1940 (а.с. 88 т.1).

Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що позивачкою заявлені вимоги про визнання недійсною заяви (згоди) на розірвання договору купівлі - продажу будинку недійсною з підстав передбачених ст.233 ЦК України і з посиланням на те, що вказана заява нею дана під впливом тяжких обставин, під тиском відповідача ОСОБА_1 та колекторів, і її дії не відповідали її внутрішній волі.

Відповідно до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визначенні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього злочину.

За змістом даної статті, роз'яснень, які містяться у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9 (надалі - Постанова) оспорюватися на підставі ст. 233 ЦК України можуть лише дво- або багатосторонні правочини.

Заява (згода) позивачки ОСОБА_6 на розірвання договору купівлі - продажу будинку за своєю правовою природою є одностороннім правочином, і даний правочин з підстав, передбачених ст. 233 ЦК України не може бути оспорений.

Посилання позивачки, що її дії не відповідали внутрішній волі, як на одну із підстав для визнання вказаної заяви недійсною, також не заслуговують на увагу, оскільки зі змісту самої заяви вбачається, що заяву (згоду) на розірвання договору купівлі - продажу вона надає усвідомлюючи природу правочину та значення своїх дій, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, діючи добровільно, за відсутності будь - якого примусу як фізичного, так і психічного. Дана заяву позивачка підписала у присутності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, який засвідчив справжність її підпису.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 15.02.2012року, тобто більше ніж за місяць до надання вказаної згоди позивачка власноручно разом з відповідачем ОСОБА_1 підписала та подала заяву до Свалявської районної державної адміністрації про надання згоди на розірвання вказаного договору, за наслідками розгляду якої Свалявською райдержадміністрацією прийнято розпорядження №79 від 03.03.2012 року, яким було надано дозвіл на розірвання договору купівлі - продажу, що також спростує твердження позивачки про невідповідність її дій внутрішній волі. (а.с.106-107 т.3).

З врахуванням наведеного вимоги позивачки про визнання недійсною заяви (згоди) позивачки на розірвання договору купівлі - продажу будинку не підлягають до задоволення.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги про визнання правочину про розірвання договору купівлі - продажу від 23.03.2012року недійсним позивачка посилалася на те, що даний правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків і є фіктивним, оскільки будинок фактично знаходиться у власності ОСОБА_1, а кредит та відсотки за кредитним договором від 08.04.2004 року були повністю погашені 22.03.2012 року (ст.234 ЦК України), а також, що даний правочин має ознаки удаваності, оскільки фактично приховує вчинення сторонами інших юридичних дій, зокрема приховування будинку від Державної виконавчої служби та банку для неможливості звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_1 (а.с.235).

Відповідно до ч.1 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Як зазначено у п.24 вказаної Постанови, для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно врахувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами на вчинено будь - яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь - яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Основною ознакою фіктивного правочину є відсутність в його учасників наміру створити юридичні наслідки на момент його вчинення. Намір уникнути наслідків правочину, має бути у всіх учасників правочину.

Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача.

Матеріалами справи встановлено, що за правочином про розірвання договору купівлі - продажу житлового будинку стороні договору ОСОБА_2 повернуто правовстановлюючий документ на будинок - свідоцтво про право власності на майно, оскільки ОСОБА_1 не оформляв право власності через органи місцевого самоврядування шляхом видачі нового свідоцтва про право власності, ОСОБА_2 повернула ОСОБА_1 кошти, отримані раніше за договором купівлі - продажу, право власності на спірний будинок на підставі даного правочину зареєстровано за ОСОБА_2 Тобто, за вказаним правочином між сторонами правочину ОСОБА_1 та ОСОБА_2 настали реальні правові наслідки, які обумовлювалися вказаним правочином, що спростовує посилання позивачки про фіктивність даного правочину.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що право чин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину (п.25 Постанови).

Виходячи зі змісту удаваного правочину воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно - правових відносин ніж ті, які передбачені правочином. При цьому позивач повинен вказати, який інший правочин приховується з допомогою укладеного правочину.

Позивачем відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України не зазначено та не доведено, які саме правовідносини між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 встановлюються за укладеним право чином і який саме правочин вони насправді вчинили. Крім того, єдиним правовим наслідком кваліфікації правочину як удаваного є застосування до правовідносин, які виникли на його підставі норм, що регулюють цей правочин, а не його недійсність.

За наведених обставин вимоги позивачки про визнання недійсним правочину про розірвання договору купівлі - продажу будинку не підлягають до задоволення.

Обгрунтовучи заявлені вимоги про визнання спірного будинку об'єктом спільної сумісної власності та визнання право на 1/2 частину вказаного будинку позивачка посилалася на те, що майно - спірний будинок відповідачем ОСОБА_1 був придбаний у стані непридатному для проживання і представляв собою вибудувану цегляну коробку без комунікацій, фасаду, благоустрою території, без внутрішніх сходів, сантехніки, опалення, без жодних меблів, побутової техніки та був добудований за час її шлюбу з ОСОБА_1 при фінансовій підтримці її батьків та її грошових заощаджень.

Дані вимоги позивачки не підлягаю до задоволення виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Відповідно до ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнано за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду країни «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Для застосування передбачених вищезазначеною статтею правил збільшення вартості майна повинно відбуватися саме внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів (зокрема, тенденцій до загального подорожчання чи здешевлення конкретного майна) і наявним повинно бути істотне збільшення вартості майна як об'єкту, його якісних характеристик

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових витрат подружжя чи одного із них , а також і визначена на час розгляду справи ринкова вартість будинку не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкта.

З матеріалів справи вбчається, що спірний будинок відповідач ОСОБА_1 придбав від ОСОБА_2 згідно нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу від 06.04.2004 року (а.с.86 т.1). Шлюб між позивачем ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_1 укладено 07.10.2006 року.

Станом на день придбання у власність ОСОБА_1 будинку (квітень 2004року), тобто до укладення шлюбу з позивачкою ОСОБА_6, даний будинок був завершений будівництвом, що стверджується актом прийомки в експлуатацію індивідуального житлового будинку та господарських будівель від 05.04.2004. Рішенням виконкому Свалявської міської ради від 05 квітня 2004 року №140 вказаний закінчений будівництвом будинок прийнято в експлуатацію та видано на нього Свалявською міською радою свідоцтво про право власності на майно. На момент оформлення права власності на будинок і придбання його ОСОБА_1 зазначений будинок, А має загальну площу 324,3 кв.м., житлову площу 159,6 кв.м.; погреб Б; сарай В; навіс Г; навіс Д; огорожа 1-2; (а.с.101-105т.1, а.с.64 т.2). З короткої технічної характеристики №57 від 05.02.2014 року вбачається, що даний будинок не добудовувався та не перебудовувався, а також не проводилась його реконструкція, розмір загальної та житлової площі будинку, а також найменування будівель та споруд будинку залишились незмінними. (а.с.106 т.1). Наведені обставини також підтверджуються і висновком судової будівельно - технічної експертизи (а.с.138-149 т.1).

Висновок судової будівельно - технічної експертизи від 05.04.2014року, яким визначено ринкову вартість спірного будинку на момент проведення експертизи, не є належним і допустимим доказом, який підтверджує істотність збільшення вартості даного майно в період шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (а.с.138-149 т.1),

З врахуванням наведеного колегія суддів констатує, що позивачкою відповідно до ст. ст. 10,60 ЦПК України не подано доказів і не доведено, що спірний будинок істотно збільшився у своїй вартості саме внаслідок здійснених за період шлюбу з відповідачем ОСОБА_1 поліпшень, проведення переобладнання та ремонтних робіт у будинку.

Суд першої інстанції вищезазначених фактичних обставин справи та вимог закону не врахував, в рішенні не встановив фактів та не зазначив конкретних підстав для задоволення позовних вимог, неправильно застосувавши норми матеріального права.

З врахуванням викладеного рішення суду першої інстанції, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_1 в заявленому позові з вищенаведених підстав.

Керуючись ст. ст. 307, 309 , 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів -,

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1, апеляційну скаргу ОСОБА_2, апеляційну скаргу приватного нотаріуса Свалявського районного нотаріального округу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 02 грудня 2014 року - скасувати.

У позові ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третіх осіб - приватного нотаріуса Свалявського районного нотаріального округу ОСОБА_3, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання згоди на розірвання договору купівлі - продажу будинку недійсною, визнання недійсним розірвання договору купівлі - продажу будинку, визнання житлового будинку об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач:

Судді :