У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Луспеника Д.Д., Черненко В.А.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_7, та ОСОБА_8, третя особа - служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про виселення за касаційною скаргою ОСОБА_6 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 грудня 2012 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 4 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду із указаним позовом, у якому з урахуванням уточнень просила виселити відповідачів із квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначала, що 25 січня 2011 року вона придбала з прилюдних торгів (аукціону) трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належала на праві власності ОСОБА_5 Відповідачі на час придбання вказаної квартири були зареєстровані та проживали за її адресою. 13 квітня 2012 року на адресу відповідачів вона направила вимогу про добровільне їх виселення та зняття з реєстрації, яка не була отримана останніми у зв'язку із закінченням терміну зберігання. Зазначила, що на час звернення до суду відповідачі залишаються зареєстрованими у спірній квартирі, добровільно її не звільняють, чим порушують її права в частині користування та розпорядження належним їй майном, а тому просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 грудня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 4 листопада 2014 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Виселено ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 із квартири АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати указані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що позов ОСОБА_4 підлягає задоволенню, керуючись положеннями ст. ст. 41, 47 Конституції України, ст. ст. 317, 319 ЦК України, ст. ст. 109, 155 ЖК України, оскільки відповідачі не є власниками спірної квартири, після звернення на неї стягнення та придбання її позивачкою на прилюдних торгах, яка стала власником спірної квартири, добровільно її не звільнили, будь-якої угоди з позивачкою на проживання не уклали, а тому підлягають виселенню у судовому порядку.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 грудня 2012 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 4 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

Д.Д. Луспеник

В.А. Черненко