Справа № 720/1074/15-ц.
Провадження:2/720/496/15.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року м. Новоселиця

Новоселицький районний суд Чернівецької області у складі головуючого судді Вівчар Г.А., секретаря судового засідання Райлян К.О., Топала Ю.В., Княгницька Ю.В.

за участю прокурора Бежан М.В.

позивачки ОСОБА_1

третьої особи ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новоселиця справу за позовною заявою прокурора Новоселицького району в інтересах ОСОБА_1 до Ванчиківецької сільської ради, ОСОБА_5, третя особа на стороні позивача ОСОБА_2, про скасування рішення виконавчого комітету Ванчиківецької сільської ради народних депутатів, свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, суд,

встановив:

Прокурор звернувся з позовом в інтересах ОСОБА_1 в якому зазначив, що рішенням виконавчого комітету Ванчиковецької с/ради, Новоселицького району №40 від 09.11.1995 року за ОСОБА_6 визнано право власності на житловий будинок №38 по вул.. Ворошилова, с. Ванчиківці, Новоселицького району.

16.03.1999 року ОСОБА_6 померла а право власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом перейшло до ОСОБА_5.

Прокурор вважає, що рішення с/ради №40 від 09.11.1995 року про визнання за ОСОБА_6 право власності на житловий будинок №38 по вул.. Ворошилова, с. Ванчиківці, Новоселицького району, порушує права інших членів колгоспного двору, оскільки дане господарство станом на 1990 1991 рік відносилось до типу колгоспного двору членами якого були, глава двору ОСОБА_6, членами двору були також син ОСОБА_2, та невістка ОСОБА_1.

ОСОБА_1 дізналась про порушене право лише після предявлення до неї позову про виселення з житлового будинку №38 по вул.. Ворошилова, с. Ванчиківці, Новоселицького району, за позовом ОСОБА_5В до неї. Рішення по даній справі було винесено 11.08.2014 року тому вона вважає, що датою перебігу строку позовної давності починається з дня проголошення рішення по справі №2-699/2014 року тобто з 11.08.2014 року.

Прокурор просить суд скасувати рішення виконавчого комітету Ванчиковецької с/ради, Новоселицького району №40 від 09.11.1995 року за ОСОБА_6 визнано право власності на житловий будинок №38 по вул.. Ворошилова, с. Ванчиківці, Новоселицького району.

Визнати не дійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок №38 по вул.. Ворошилова, с. Ванчиківці, Новоселицького району за реєстроване в реєстрі за №1349 по спадковій справі №201/1999.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину в житловий будинок №38 по вул.. Ворошилова, с. Ванчиківці, Новоселицького району.

В судовому засіданні прокурор підтримав позов в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві.

ОСОБА_1 позов підтримала суду додатково пояснила, що вона почала проживати однією сімєю з ОСОБА_2 з 1987 року в господарстві розташоване по вул.. Ворошилова 38, с. Ванчиківці, Новоселицького району. З того часу офіційно вона була прописана в даному житловому будинку. Шлюб зареєструвала у 1992 році, який був розірваний рішенням суду у 2014 році. Вона вважає, що оскільки дане господарство станом на 1990 - 1991 рік відносилось до типу колгоспного двору а вона була членом даного двору, то вона має право на частку в даному господарстві.

Представник ОСОБА_5 позов не визнав в повному обсязі суду надав письмові заперечення на поданий позов в яких зазначив, що спірне господарство не відносилось до типу колгоспного двору, оскільки ОСОБА_6 вийшла на пенсію в 1979 році, її син ОСОБА_2 з 1982 року працював в м. Чернівці, невістка ОСОБА_1 також працювала в м. Чернівці. А тому вважає, що дане господарство за суспільною групою відносилось до типу робочого двору, оскільки працюючи члени даного господарства не працювали в колгоспі та не були членами колгоспу. Тому вважає, що рішення виконавчого комітету Ванчиковецької с/ради, Новоселицького району №40 від 09.11.1995 року про визнання за ОСОБА_6 право власності на житловий будинок №38 по вул.. Ворошилова, с. Ванчиківці, Новоселицького району в цілому є правомірною.

Третя особа та її представник не визнали позов в повному обсязі.

ОСОБА_2 суду пояснив, що з ОСОБА_1 почав проживати в житловому будинку по вул.. Ворошилова 38, с. Ванчиківці, Новоселицького району з 1987 року. Офіційно зареєстрували шлюб в 1992 році якій розірвали в 2014 році. Він з 1982 року працював в м. Чернівці на «Машинобудівельному заводі» а ОСОБА_1 також працювала в м. Чернівці на швейному підприємстві «Восход». Вважає, що рішення виконавчого комітету Ванчиковецької с/ради, Новоселицького району №40 від 09.11.1995 року про визнання за ОСОБА_6 право власності на житловий будинок №38 по вул.. Ворошилова, с. Ванчиківці, Новоселицького району не порушує його права.

Представник сільради с. Ванчиківці Новоселицького району в судовому засіданні позов не визнала, суду додатково пояснила, що записами господарських книг які є в наявності в сільраді дане господарство зазначено як колгоспний двір. Але їй відомо, що ОСОБА_2 та його колишня дружина ОСОБА_1 все своє життя працювали в м. Чернівці, вони не були членами колгоспу. Просить суд відмовити у задоволені позовних вимог.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7, ОСОБА_8 та Баранчан ОСОБА_9 суду показали, що ними шляхом опитування сусідів було встановлено що ОСОБА_1 проживає в спірному господарстві по вул.. Ворошилова 38, с. Ванчиківці, Новоселицького району з 1987 року. По даному факту був складений акт.

Наданими сторонами доказами судом встановлено, що відповідно до погосподаскої книги за 1986 по 1991 рік особовий рахунок 602, 608, господарство ОСОБА_6 відносилось до типу колгоспного двору. Членами двору були: глава двору ОСОБА_6, син ОСОБА_2, та невістка ОСОБА_1.

З пенсійної справи №808692 на імя ОСОБА_6 вбачається, що вона вийшла на пенсію в 10.09.1979 році та їй призначена пенсія колгоспника.

З копії трудової книжки ОСОБА_2 заведеної 22.07.1965 року вбачається, що він до смерті матері ОСОБА_6 та після її смерті працював в м. Чернівці в різних підприємствах та на різних роботах. В період часу з 1982 рік по 1998 рік на Чернівецькому Машино будівельному заводі.

З архівної довідки від 09.09.2015 року з Трудового архіву та копіями наказів які додаються до довідки вбачається, що ОСОБА_1 період часу з 1979 рік по 1988 рік працювала в обєднанні «Восход» м. Чернівці.

Також ОСОБА_1 визнається обставина, що вона не працювала к колгоспі та не була членом колгоспу.

В пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 2005 року № 20 роз'яснено, що положення ст. ст. 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону. До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на двору, частку в його майні.

Відповідно до вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при ОСОБА_10 СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26, суспільна група господарства переважно встановлюється залежно від роду занять глави сім'ї. Глава сім'ї визначається в кожному конкретному випадку повнолітніми членами сім'ї за їхньою взаємною згодою. Залежно від роду занять глави сім'ї господарство відноситься до суспільної групи колгоспників, робочих, службовців, кустарів чи селян-одноосібників. Виняток із загального правила складають господарства, в яких проживають працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять глави сім'ї, відносяться до господарства колгоспників. Суспільна група господарства записувалась у погосподарській книзі станом на 1 січня та 1 червня відповідного року.

Таким чином, за змістом указаних норм, господарства осіб, які мають працюючих членів сімї, але які не є працюючими членами колгоспу, відносяться до суспільної групи відповідно робочих, службовців, кустарів чи селян-одноосібників.

Згідно ст. 120 ЦК УРСР колгоспний двір - це сімейно-трудове об'єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

За таких обставин застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР без з'ясування питання щодо правильності віднесення будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір, є помилковим.

Дана обставина підтверджується Правовою позицією яка висловлена при розгляді справи №6-145цс13 та відповідно до вимог ст..360-7 ЦПК України є обовязковою та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Суд аналізуючи у сукупності пояснення сторін викладені докази та зазначені правові норми дійшов висновку, що період часу після виходу на пенсію у 1979 році ОСОБА_6, оскільки її син ОСОБА_2 з 1982 року працював в м. Чернівці, невістка ОСОБА_1 також працювала в м. Чернівці, господарство по вул...Ворошилова 38, с. Ванчиківці, Новоселицького району, помилково була віднесена до суспільної групи колгоспний двір.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України, Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд оцінюючи у сукупності викладене дійшов висновку, що в межах заявлених позовних вимог та з зазначених прокурором правових підстав у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Суд вважає, що спірне господарство в період часу з 1982 року по час припинення існування колгоспного двору у 1991 році помилково було віднесено до суспільної групи господарств колгоспний двір. Тому суд вважає, що ОСОБА_1 відповідно до вимог ст..120-123 ЦК України ( в редакції 1963 року) не набуло частку в даному господарстві.

Відповідно до вимог ст..88 ЦПК України, прокурор на час звернення до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 був звільнений від сплати судового збору а тому суд вважає, що понесені судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.10,11,57,58,59,60,61,88,208-218,360-7 ЦПК України, і на підставі ст..120-123ЦК України ( в редакції 1963 року), Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням при ОСОБА_10 СРСР 12 травня 1985 року № 5-24/26, суд, -

вирішив:

Відмовити у задоволені позовних вимог прокурора Новоселицького району в інтересах ОСОБА_1 до Ванчиківецької сільської ради, ОСОБА_5, третя особа на стороні позивача ОСОБА_2, про скасування рішення виконавчого комітету Ванчиківецької сільської ради народних депутатів, свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, за недоведеністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Новоселицкий районний суд в 10-денний строк з дня проголошення.

Суддя: Вівчар Г.А.