Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"11" березня 2015 р.Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді ЛАСТОВКИ Н.Д.

при секретарі Фузік Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_3, третя особа Державна реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві про визнання права власності, зняття арешту з квартири та визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_3, в якому просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 21 вересня 2011 року; звільнити з під арешту майно, а саме з квартиру АДРЕСА_1, що накладений постановою ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві винести постанову про зняття арешту з квартири АДРЕСА_1 та направити на виконання до органу державної реєстрації прав; визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 та судові витрати покласти на відповідачів порівну.

Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21 вересня 2011 року між нею та відповідачем ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Відповідно до п. п. 1, 4, 7 договору вона прийняла від ОСОБА_3 у приватну власність квартиру, а ОСОБА_3 отримав узгоджену за договором плату за неї, після чого договір було підписано сторонами. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів присвоєний реєстраційний номер № 4647645 у Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Вказаний договір є чинним і ніким із сторін договору оскаржений не був. Згідно з умовами п. 22 договору, договір купівлі-продажу підлягає державній реєстрації, а також необхідно здійснити державну реєстрацію прав на придбану нею квартиру. 13 червня 2014 року з метою державної реєстрації прав власності на квартиру АДРЕСА_1 її представник за довіреністю ОСОБА_5 звернувся із відповідною заявою до Державної реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві. 19 червня 2014 року державний реєстратор прав на нерухоме майно Коломієць O.A. прийняв рішення про відмову у державній реєстрації, посилаючись про існування до моменту подання мною заяви в єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису № 12675341. Від ОСОБА_3 їй стало відомо, що в провадженні відділу Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві перебувають на виконанні виконавчі листи № 2-4901/11 від 19.04.2012 року, № 2-672/1/2011 від 21.07.2011 року, № 2-850/11 від 21.03.2012 року про стягнення з нього як боржника суми боргу. У зв'язку з чим постановою державного виконавця від 29.05.2012 року на все майно, в тому числі що перебували у реєстрі прав власності на ім'я ОСОБА_3 накладено арешт із оголошенням заборони на його відчуження. Однак на момент винесення постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно, зокрема, квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 вказана квартира вже не належала, оскільки дана квартира була відчужена їй за договором купівлі-продажу від 21 вересня 2011 року. Квартира АДРЕСА_1 набута на підставі договору купівлі-продажу від 21 вересня 2011 року, що підтверджується витягом про реєстрацію правочину. Накладений державною виконавчою службою арешт на квартиру обмежує її право на вільне володіння, користування та розпорядження майном, а більше того не надає можливості здійснити державну реєстрацію прав на нерухоме майно у Державній реєстраційні службі України. Крім того, відповідача ОСОБА_3 відповідно до умов п. 14 договору взяв на себе обов'язок звільнити приміщення квартири та знятися з реєстраційного обліку до 21 березня 2012 року, обов'язок ОСОБА_3 виконаний не був, що може призвести до труднощів в процесі продажу квартири у майбутньому.

Представник позивача в судове засідання надав письмову заяву, в якій зменшив позовні вимоги, зменшені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив справу розглянути у його відсутність.

Представник відповідача Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, відповідач ОСОБА_3, представник третьої особи Державної реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві двічі до суду не з"явилися, належним чином були повідомлені про день і час розгляду справи.

Суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін та постановити по справі заочне рішення, відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України через неявку відповідачів в судове засідання, згідно якої, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, враховуючи наявні в справі матеріали, вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, оскільки з наданих матеріалів вбачаються права та взаємовідносини сторін.

Фіксування судового засідання відповідно до ст. 197 ЦПК України не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що 21 вересня 2011 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до п. п. 1, 4, 7 договору позивач прийняла від ОСОБА_3 у приватну власність квартиру, а ОСОБА_3 отримав узгоджену за договором плату за неї, після чого договір було підписано сторонами. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів присвоєний реєстраційний номер № 4647645 у Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Вказаний договір є чинним і ніким із сторін договору оскаржений не був.

Згідно з умовами п. 22 договору, договір купівлі-продажу підлягає державній реєстрації, а також необхідно здійснити державну реєстрацію прав на придбану нею квартиру.

13 червня 2014 року з метою державної реєстрації прав власності на квартиру АДРЕСА_1 представник позивача за довіреністю ОСОБА_5 звернувся із відповідною заявою до Державної реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві.

19 червня 2014 року державний реєстратор прав на нерухоме майно Коломієць O.A. прийняв рішення про відмову у державній реєстрації, посилаючись про існування до моменту подання мною заяви в єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису № 12675341.

Крім того, судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що в провадженні відділу Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві перебувають на виконанні виконавчі листи № 2-4901/11 від 19.04.2012 року, № 2-672/1/2011 від 21.07.2011 року, № 2-850/11 від 21.03.2012 року про стягнення з нього як боржника суми боргу. У зв'язку з чим постановою державного виконавця від 29.05.2012 року на все майно, в тому числі що перебували у реєстрі прав власності на ім'я ОСОБА_3 накладено арешт із оголошенням заборони на його відчуження. Тобто, на момент винесення постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно, зокрема, квартири АДРЕСА_1 відповідачу ОСОБА_3 дана квартира не належала, оскільки була відчужена позивачу ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу від 21 вересня 2011 року.

Відповідно до статті 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.

За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед інших, припинення дії, яка порушує право.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Квартира АДРЕСА_1 набута на підставі договору купівлі-продажу від 21 вересня 2011 року, що підтверджується витягом про реєстрацію правочину.

Накладений державною виконавчою службою арешт на квартиру обмежує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження майном, та позбавляє можливості здійснити державну реєстрацію прав на нерухоме майно у Державній реєстраційні службі України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_3 відповідно до умов п. 14 договору було взято на себе обов'язок звільнити приміщення квартири та знятися з реєстраційного обліку до 21 березня 2012 року, однак даний обов'язок ОСОБА_3 виконаний не був, в спірному жилому приміщенні він не проживає, чим втратив право користування даним жилим приміщенням

З урахуванням викладеного суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 16, 321, 325, 328, 386, 391, 526 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 208, 209, 212, 213, 215, 224-228 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_3, третя особа Державна реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві про визнання права власності, зняття арешту з квартири та визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Звільнити з під арешту майно, а саме з квартиру АДРЕСА_1, що накладений постановою ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві винести постанову про зняття арешту з квартири АДРЕСА_1 та направити на виконання до органу державної реєстрації прав.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: