Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 березня 2015 року м. Ужгород

Судова колегія палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої-судді Кожух О.А.

суддів-Леска В.В., Кондора Р.Ю.,

при секретарі - Марчишак Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12 серпня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом, та, уточнивши в подальшому позовні вимоги, подавши клопотання про залучення до участі в справі ОСОБА_6 в якості співвідповідача, остаточно просила суд стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_6 заборгованість за договором в розмірі 21000 євро у національній валюті України по курсу НБУ на день стягнення, 2249,10 грн. судового збору та 4275 грн. витрат на оплату правової допомоги.

Позов мотивовано тим, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 24.02.2010 було визнано мирову угоду, укладену між сторонами у даній справі, відповідно до умов якої відповідачі визнали перед позивачкою своє грошове зобов'язання в сумі, еквівалентній 23 000 євро. До підписання цієї мирової угоди відповідачі передали позивачці грошові кошти у сумі, еквівалентній 2000 євро, у зв'язку з чим залишок боргу склав 21000 євро. Даний залишок боргу відповідачі зобов'язалися сплачувати позивачці щомісячно до 24 числа по 1000 євро та погасити весь борг до 24 вересня 2011 року. Угодою також визначено, що у випадку порушення боржниками зобов'язання сплачувати борг у встановленому порядку, ОСОБА_5 вправі вимагати виконання Угоди в повному обсязі. Оскільки умови мирової угоди відповідачами не виконувались, вони не сплачували кошти у передбаченому мировою угодою порядку, позивач, посилаючись на положення ст.ст. 525, 526, 625, 1190 ЦК України, просила задовольнити позов.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 12 серпня 2014 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 у солідарному порядку на користь ОСОБА_5 369 354,30 грн. заборгованості за договором (сума, еквівалентна 21000 євро по курсу НБУ станом на день ухвалення рішення), а також 2 249,10 грн. судового збору та 4 275,00 грн. витрат на оплату правової допомоги адвоката.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 11 грудня 2014 року у задоволенні заяв ОСОБА_3, ОСОБА_6 про перегляд вищезазначеного заочного рішення відмовлено.

На заочне рішення суду представником відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати, провадження по справі закрити. Вважає, що судом першої інстанції було неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, та порушено норми процесуального і матеріального права.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивачки - ОСОБА_8 просить заочне рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, пояснення апелянта та представника позивачки, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позов суд першої інстанції вважав, що укладена між сторонами мирова угода є договором, укладеним в належній формі, а тому на її підставі виникають цивільно-правові зобов'язання, які підлягають виконаю відповідно до положень ст.ст. 509, 525, 526, 541, 543 ЦК України.

Проте, з таким висновком суду судова колегія не погоджується.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, в процесі розгляду справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 та ОСОБА_3 про стягнення боргу та відшкодування шкоди, між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і ОСОБА_3 була укладена мирова угода, яка визнана ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 лютого 2010 року, та закрито провадження у зазначеній справі (а.с.6-7).

За умовами мирової угоди ОСОБА_6 та ОСОБА_3 визнали своє грошове зобов'язання перед ОСОБА_5 у сумі, еквівалентній 23000 Євро; визнали те, що дане зобов'язання виникло з договору про спільну діяльність від 05.11.2008, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, та з розписки (договору позики у простій письмовій формі) від 03.04.2009, укладеної між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, ОСОБА_6; визнали, що умови вказаних договорів були порушені ОСОБА_3 та ОСОБА_6; визнали обґрунтованість, правильність та законність нарахованих у позовній заяві ОСОБА_5 відсотків та інфляції, а також факт завдання моральної шкоди, яка сторонами оцінюється у 20000 грн. До підписання даної угоди ОСОБА_6 та ОСОБА_3 передали ОСОБА_5, а остання отримала грошові кошти в українській гривні у сумі еквівалентній 2000 Євро в рахунок погашення вказаного зобов'язання, внаслідок чого залишок боргу склав 21000 Євро.

Надалі ОСОБА_6 та ОСОБА_3 зобов'язувались щомісяця до 24 числа кожного місяця починаючи з 24 березня 2010 року передавати ОСОБА_5 суму, еквівалентну 1000 Євро до кінцевого погашення боргу - 21000 Євро.

Таким чином, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 зобов'язались погасити весь борг не пізніше ніж 24 вересня 2011 року.

У разі прострочення виплати чергової щомісячної суми більше ніж на 2 місяці ОСОБА_6 та ОСОБА_3 зобов'язувались сплатити ОСОБА_5 всю суму боргу, а ОСОБА_5 вправі звернутися до органів державної виконавчої служби України для виконання даної мирової угоди в примусовому порядку, у повному обсязі.

Також в мировій угоді сторони домовились щодо забезпечення позову та дій відносно автомобілів, що виступали забезпеченням позову.

В мировій угоді сторони зазначили, що у випадку порушення однією з сторін умов мирової угоди, інша вправі звернутися до суду за отриманням виконавчого листа про примусове виконання мирової угоди. Примусове виконання мирової угоди здійснюється у порядку передбаченому чинним законодавством.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 175 ЦПК України, мирова угода - це досягнута між сторонами в ході судового розгляду і під контролем суду заснована на взаємних поступках угода, яка укладається з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову, та по новому визначає суб'єктивні права сторін у справі та їх обов'язки не лише процесуальні, а і матеріальні.

Відповідно до ст. 17 Закону України „Про виконавче провадження" ухвали судів у цивільних справах є виконавчими документами, які підлягають виконанню державною виконавчою службою, та повинні відповідати вимогам, визначеним ст 18 Закону „Про виконавче провадження".

У судовій практиці, наданій позивачем та на яку посилається і суд першої інстанції, ідеться про відповідальність за невиконання зобов'язань, визначених мировою угодою - зокрема, про застосування ст. 625 ЦК України у випадку прострочення виконання зобов'язання, встановленого мировою угодою. А порядок виконання зобов'язання, яке виникло у ОСОБА_6 та ОСОБА_3, визначений самою мировою угодою, визнаною судом за результатами розгляду спору щодо цього зобов'язання.

Як ствердив в судовому засіданні представник позивачки, до Державної виконавчої служби для виконання саме ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 24 лютого 2010 року як виконавчого документа позивач не зверталась. Натомість звернулась до суду з даним позовом.

З огляду на вищенаведене рішення суду про задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості, визначеної мировою угодою, назвати законним не можна.

В той же час, підстав для закриття провадження у справі немає, оскільки даний позов ОСОБА_5 пред'явила у зв'язку з невиконанням відповідачами мирової угоди, в той час у 2010 році судом розглядався спір, який виник внаслідок невиконання зобов'язань, які виникли з договору про спільну діяльність, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, та з договору позики.

Оскільки рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи та ухвалено з порушенням норм матеріального права, відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, рішення слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

ОСОБА_3 при поданні апеляційної скарги було сплачено судовий збір в сумі 1124,55 грн. (а.с.104), які відповідно до ст. 88 ЦПК України, слід стягнути на його користь з ОСОБА_5

Керуючись ст. 304, ст. ст. 307, 308, п.п.3,4 ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12 серпня 2014 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 1124.55 грн. у відшкодування сплаченого судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча

Судді