АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: представника позивача Могилян Л.В.

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача Борщ ДіаниВалеріївни, яка діє на підставі довіреності в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 січня 2015 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_5, який діє в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, Оболонський районний відділ головного управління державної міграційної служби у м. Києві про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа №756/8086/2014
№ апеляційногопровадження:22-ц-796/13671/2015
Головуючий у судіпершої інстанції: Кричина А.В.
Доповідач у судіапеляційної інстанції: Стрижеус А.М.

Позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку, просив звернути стягнення на підставі договору іпотеки № РСL-009/189/2007 від 07 червня 2007 року на іпотечне майно - квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_5 на користь позивача в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МL-009/189/2007 від 07 червня 2007 року у розмірі 46 082,75 доларів США, що еквівалентно 541 933 гривні 14 копійок за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, та пені за прострочення виконання зобов'язань у розмірі 1 978 996 гривень 34 копійки, що разом складає - 2 520 929 гривень 48 копійок, шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; звернути стягнення на підставі договору іпотеки № РМL -0.09/442/2007 від 05 грудня 2007 року на іпотечне майно - квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_5 на користь позивача в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МL-009/442/2007 від 05 грудня 2007 року у розмірі 50 098,92 дол. США, що еквівалентно 589 163 гривні 29 копійок за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості, та пені за прострочення виконання зобов'язань у розмірі 2 151468 гривень 39 копійок, що разом складає - 2 740 631 гривня 68 копійок, шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, провеленої суб'єктом оціночної діяльності, незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; виселити з незаконно займаної квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7; зобов'язати Оболонський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби м. Києва зняти з реєстраційного обліку з квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 07 червня 2007 року між ОСОБА_5 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір № МL-009/189/2007 року, згідно умов якого відповідачу банк надав кредит в розмірі 60 594,00 дол. США зі сплатою фіксованої ставки 12,49 % річних. За порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом відповідач зобов'язаний сплатити пеню в розмірі 1 %. У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 30 травня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 46 082,75 дол. США.

05 грудня 2007 року між сторонами укладено кредитний договір № МL-009/442/2007, згідно якого банк надає ОСОБА_5 кредит у розмірі 50 495,00 дол. США зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 12,49 % річних. Станом на 30 травня 2014 року за невиконання умов кредитного договору № МL-009/442/2007 утворилась заборгованість у розмірі 50 098,92 дол. США. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № МL-009/189/2007 та № МL-009/442/2007 між банком та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки № РСL-009/189/2007 від 07 червня 2007 року та № РМL -009/442/2007 від 05 грудня 2007 року, предметом зазначених договорів є квартира АДРЕСА_1. 25 лютого 2014 року відповідачу направлено письмові вимоги № 464. 465 про усунення порушення за договором іпотеки, згідно якої відповідачу було надано 30 днів для добровільного усунення порушень. Досудові вимоги отримані ОСОБА_5 особисто, що підтверджується підписом на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення № 405 та № 413. На момент звернення до суду вимоги позивача про усунення порушень за договорами іпотеки відповідачем не виконані.

Діти відповідача: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були зареєстровані в квартирі, що є предметом договору іпотеки, 29 вересня 2009 року та 09 грудня 2010 року, тобто після укладення договорів іпотеки, в порушення п. 5.2 зазначених договорів.

Вимоги про добровільне звільнення квартири було направлено власнику іпотечного майна 11 вересня 2013 року № 1912 та № 1913. які особисто отримані ОСОБА_5

29 жовтня 2010 року Оболонським районним судом м. Києва ухвалено рішення за позовом АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позовні вимоги задоволено.

20 квітня 2011 року до ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві пред'явлено до виконання виконавчий лист № 2-5150 для примусового виконання рішення.

23 січня 2013 року Органу опіки та піклування Оболонської районної адміністрації у м. Києві направлено лист щодо надання дозволу на реалізацію квартири АДРЕСА_1

22 лютого 2013 року листом засідання комісії з питань захисту прав дитини Оболонської РДА в м. Києві відмовлено у наданні дозволу на реалізацію майна боржника.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва у задоволенні заяви про зміну порядку та способу виконання рішення суду відмовлено. Державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві було повернуто виконавчий лист стягувачеві без виконання та винесено постанову про повернення виконавчого документа, оскільки заходи здійснені державним виконавцем щодо розшуку майна боржника виявились безрезультатними.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21 січня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представником позивача Борщ Д.В., яка діє на підставі довіреності в інтересах ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача Могилян Л.В., яка діє на підставі довіреності в інтересах ТОВ «ОТП Факторинг Україна», підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_5, проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Треті особи в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином (т.2 а.с.23-25), а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за їх відсутності у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК україни.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 07 червня 2007 року між ОСОБА_5 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» був укладений кредитний договір № МL-009/189/2007, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 60 594,00 дол. США зі сплатою фіксованої ставки 12,49 % річних (т.1 а.с.12-15)

05 грудня 2007 року між тими самими сторонами укладено кредитний договір № МL-009/442/2007, згідно якого банк надав ОСОБА_5 кредит у розмірі 50 495,00 доларів США зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 12.49 % річних (т. 1 а.с.19-23).

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами № МL-009/189/2007 та № МL-009/442/2007 між банком та ОСОБА_5 було укладено договори іпотеки № РСL-009/189/2007 від 07 червня 2007 року (а.с.16-18) та № РМL - 009/442/2007 від 05 грудня 2007 року (а.с.24-26), предметом зазначених договорів є спірна квартира АДРЕСА_1.

20 жовтня 2010 року рішенням Оболонського районного суду м. Києва по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_8. про стягнення заборгованості позовні вимоги задоволено та стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 94 054,30 доларів США. та 100000 гривень 57 копійок (т. 1 а.с.45-48).

20 квітня 2011 року Оболонським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 2-5150 про стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_8 на користь ПАТ «ОТП Банк» борг 845 465 гривень 55 копійок.

Постановою головного державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві від 14 листопада 2013 року виконавчий документ повернуто стягувачу, оскільки заходи здійснені державним виконавцем щодо розшуку майна боржника виявились безрезультатними (т. 1 а.с.52)

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Так. Відповідно до частин першої, другої статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотеко держателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Проіпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

За змістом частини другої статті40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотеко держателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» застосовуються як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Предметом іпотеки є АДРЕСА_1, загальна площа якої складає 51,3 кв.м, отже не перевищує 140 кв.м. Зазначена квартира є постійним зареєстрованим місцем проживання відповідача, що підтверджується довідкою форми № 3 від 12 вересня 2014 року КП «Житлосервіс Куренівка» Оболонського району м. Києва. Про забезпечення відповідача іншим житлом судом під час розгляду справи не встановлено.

За таких обставин колегія суддів вважає що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині виселення відповідача та членів його сім'ї з житлового приміщення.

Згідно з положеннями статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у резолютивній частині рішення суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Отже, визначення початкової ціни предмета іпотеки на підставі оцінки майна, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону України «Про іпотеку», оскільки виходячи зі змісту поняття «ціна» як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо у розумінні положень статті 39 цього Закону встановлення початкової ціни предмета іпотеки означає встановлення її в рішенні суду в грошовому вираженні, визначеної за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Відповідно до ст.57 ЩІК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звукоі відеозаписів, висновків експертів.

Згідно із статтями 10, 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем ні суду першої інстанції ні апеляційному суду не надано доказів початкової ціни початкової ціни предмета іпотеки, яка повинна бути зазначена в резолютивні й частині рішення суду.

03 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до ст. 1 якого, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку,

Спірна квартира, яка є постійним зареєстрованим місцем проживання відповідача, відповідає усім вимогам щодо нерухомого житлового майна на яке розповсюджується мораторій.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача Борщ Діани Валеріївни, яка діє на підставі довіреності в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: