Справа № 520/566/15-ц
Провадження № 2/520/2027/15
Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Прохорова П.А.,
при секретарі Кудіновій Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ПАТ "ВТБ Банк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,
Позивач звернувся до Київського районного суду м. Одеси з вказаним позовом про звернення стягнення заборгованості на предмет іпотеки.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги представник позивача, вказував на те, що відповідач ОСОБА_1 неналежним чином виконує свої зобовязання позичальника за кредитним договором, у якому позивач виступає кредитором, в наслідок чого за такими зобовязаннями утворилась заборгованість. Належне виконання вказаних зобовязань забезпечено іпотекою: в іпотеку банку відповідачем було передано будинок та земельну ділянку за адресою: м. Одеса, вул. Ялинкова, 5. З викладеного, та посилаючись на норми законодавства представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги та вернути стягнення заборгованості відповідача, що випливає з долучених до позовної заяви розрахунків, та яка станом на 24.12.2014 року еквівалентна 29057739,02 грн., на вказаний предмет іпотеки.
Учасники справи у судове засідання не зявились. Про час та місце вирішення справи сторони повідомлялись у встановленому законом порядку, однак про поважні причини своєї неявки до суду не повідомили.
Представник позивача звернувся до суду з заявою про вирішення справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав, проти ухвалення заводного рішення не заперечував.
Відповідач жодних заяв, клопотань або заперечень не надав.
З викладених обставин, зважаючи на те, що відповідач за обставинами розгляду справи повторно не зявився до суду не повідомляючи при цьому про поважність причин такої неявки, суд, керуючись положеннями ч.4 ст. 169 ЦПК України, 224-226 ЦПК України, ухвалив розглядати справу на підставі наявних доказів та постановити Заочне рішення.
Так, дослідивши доводи позову та перевіривши їх долученими до матеріалів справи доказами, суд встановив наступне.
06.082007 року між ПАТ ВБТ Банк та ОСОБА_1 було укладено генеральну угоду №07, за якою банк зобовязався надавати вказаному відповідачу кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, договорах про відкриття мультивалютної кредитної лінії, договорах про відкриття кредитної лінії, договорах про відкриття валютної кредитної лінії, укладених в рамках цієї угоди. В подальшому умови вказаної Генеральної угоди були доповнені Додатковою Угодою №1 від 21.04.2008 року та Додатковою угодою №2 від 19.03.2010 року.
За умовами генеральної угоди №7 загальний розмір позичкової заборгованості ОСОБА_1 не повинен перевищувати суми, еквівалентної 2000000,00 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату надання кредиту.
На виконання вказаної Генеральної угоди №7 між тими самими сторонами 06.08.2007 року було укладено кредитний договір №13.14-07/07-СК, умови якого в подальшому було доповнено додатковими угодами: №1, від 12.11.2008 року, №2 від 06.05.2009 року, №3 від 30.06.2009 року, №4 від 30.06.2009 року, №5 від 28.08.2009 року, №6 від 08.09.2010 року, №7 від 28.01.2011 року.
Згідно такого договору, врахуванням всіх змін та доповнень, відповідач ОСОБА_1 отримав від банка кредит в розмірі 830000,00 дол. США, та зобовязався його повернути, а також сплатити на користь кредитора відсотки за користування кредитними коштами, та інші супутні платежі, шляхом здійснення строкових платежів, відповідно до погодженого між сторонами графіку.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 в супереч зазначеним правовим положенням та змісту укладеного між сторонами кредитного договору зобовязання з повернення кредитних коштів належним чином не виконує в наслідок чого станом на 24.12.2014 року його заборгованість за вказаними зобовязаннями складає 179806,53 дол. США, що за розрахунками позивача, відповідно до курсу валют, встановленого НБУ на дату проведення розрахунку, еквівалентно 2835592,31 грн., з яких:
- заборгованість за основною сумою кредиту 155583,88 дол. США;
- прострочені відсотки за користування грошовими коштами за період з 08.12.2014 року по 24.12.2014 року 1395,93 дол. США;
- пеня, нарахована на прострочену суму кредиту та відсотків 8103,50 дол. США;
- три відсотки річних, відповідно до ст. 625 ЦК України, 807,71 дол. США;
- три відсотки річних, відповідно до ст. 625 ЦК України, за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитними коштами, 112,47 дол. США;
- 4903,80 грн. сума пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що нарахована за несвоєчасну сплату комісії.
Зазначені обставини підтверджуються долученими до матеріалів справи виписками та розрахунками.
При цьому суд зазначає про те, що відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України Про іпотеку, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.
Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України Про іпотеку, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ч.3 ст. 33 Закону України Про іпотеку звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Ст. 37 ЗУ Про іпотеку встановлено, що Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.
Так, 06.08.2007 року між сторонами по справі, з метою належного виконання зобовязань відповідача, що випливають з Генеральної угоди №7, було укладено іпотечний договір, посвідчений ОСОБА_2І, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстровим номером 4474. Згідно вказаного договору і іпотеку банку відповідачем було передано домобудівництво та земельну ділянку за адресою м. Одеса, вул. Ялинкова, 5:
- домобудівництво, яке в цілому складається з одного житлового будинку, зазначеного на схематичному плані під літерою А, загальною житловою площею 227,2 кв. м, підсобною площею 530,2 кв. м. загальною площею 757,4 та огорожі - № 1-4, мостіння - І, розташованих на земельній ділянці площею 997,4 кВ., та належить іпотекодавцю на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 10.08.2006 у справі № 2-5026/2006, яке набрало законної сили 22.06.2006 року;
З метою досудового врегулювання спору та задоволення вимог за рахунок вказаного предмета іпотеки позивачем на адресу іпотекодавця було надіслано повідомлення про усунення порушення. Викладене вбачається з вимог за вих. № 1848/2300-2 від 14.07.2014; вих. № 2275/2300-2 від 25.09.2014 року; вих. № 2451/2300-2 від 30.10.2014 року.
Однак, згідно наданих суду відомостей, відповіді на зазначенні вимоги Банком не отримано, зобовязання - не виконано.
За умовами ч. 1 статті 39 Закону України Про іпотеку, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Виходячи з викладеного та приймаючи до уваги те, що згідно із ч. 2 ст. 43 Закону України Про іпотеку, початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, та те, що оціночна вартість предмета іпотеки була визначена сторонами договору іпотеки в сумі 8997963,00 грн. що за курсом НБУ на день підписання договору становило 1781774,00 доларів США, із яких оціночна вартість домобудівництва 6177562,00 грн., а земельної ділянки 2820401,00 грн., суд, виходячи з наведених правових положень та фактичних обставин доходить висновку про обґрунтованість вимог позову та необхідність його задоволення.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація понесених таким позивачем судових витрат в розмірі 3654,00 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 169, 208-209, 213-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 509, 525, 526, 546 575, 625, 1054 ЦК України, ст.ст. 7, 33, 39 Закону України Про іпотеку, суд, -
Позов "ВТБ Банк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії КК 877431, виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 13.02.2002 року, Ідентифікаційний код (реєстраційний номер облікової картки платника податків): НОМЕР_1, місцепроживання: м. Одеса, вул. О. Невського, 43, корп. З, кв. 17, суму судового збору в розмірі 3654,00 грн.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з моменту отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси протягом 10 днів після проголошення рішення.

Суддя П. А. Прохоров