АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Макаренко В.В.
справа № 759/6835/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Мовчан О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою та про зобов'язання не чинити перешкоди в користування електричною енергією в квартирі,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив: встановити порядок користування квартирою, що є спільною частковою власністю, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, виділивши йому в користування житлову кімнату площею 10,3 кв.м, а іншу кімнату площею 16,9 кв.м з виходом на лоджію - відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3, залишити у спільному користуванні всіх співвласників вказаної квартири підсобні приміщення: кухню, ванну кімнату, вбиральню, кладову; зобов'язати відповідачів не чинити перешкод в користуванні електричною енергію в квартирі №522 та проводить оплату за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03 вересня 2015 року у задоволенні позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач ОСОБА_1подав апеляційну скаргу та посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що він заперечував проти вирішення справи без повідомлення та згоди відповідача ОСОБА_3, але суд все одно розглянув дану справу.

Крім того, ОСОБА_2 своїми зловмисними діями захоплює помешкання, яке йому належить на праві власності у розмірі 1/3 частини квартири про, що був складений Акт ЖЕД №3, який обслуговує даний будинок та підписаний ОСОБА_2 в якому зазначено про відсутність дверей в житловій кімнаті площею 10,3 кв.м.

Вважає, що ідеальна доля з врахуванням долі кожного з співвласників складає по 9,06 кв.м житлової площі та по 15,06 кв.м загальної площі квартири. В житловій кімнаті площею 10,3 кв.м припадає власності 1,24 кв.м, що складає для ОСОБА_2 0,62 кв.м. та ОСОБА_3 0,62 кв.м, яка взагалі перебуває за кордоном, а тому враховуючи його право на 1/3 частини квартири, що становить 9,06 кв.м (27,2/3=9,06 кв.м.), просить в порядку користування вказаною квартирою, що є спільною частковою власністю, виділити йому житлову кімнату площею 10,3 кв.м, а на іншу кімнату площею 16,9 кв.м з виходом на лоджію - відповідачам.

Також звертає увагу на те, що відповідно до п.п. 41, 42 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 2 розподіл загальних витрат освітлення, опалення, ремонт підсобних приміщень квартир, в яких проживає два і більше власників провадиться за узгодженням мешканців квартири. Спори між власниками у квартирах, в яких проживає два і більше власників про розподіл витрат на оплату комунальних та інших послуг розв'язуються судом.

Представник відповідача ОСОБА_2- ОСОБА_4проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду залишити без змін.

Позивач ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились, про день час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, позивач направив до суду клопотання в якому просив розглядати справу у його відсутності.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутності осіб, які не з'явились.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення представника відповідачаОСОБА_2- ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що вимоги позивача про встановлення запропонованого ним варіанту користування квартирою істотно порушують права відповідачів, що суперечить вимогам цивільного судочинства.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві власності належить по 1/3 частині квартири АДРЕСА_1. Спірна квартира складається з двох кімнат площею 10,3 кв.м та 16,9 кв.м, загальною площею 44,7 кв.м, жилою площею 27,2 кв.м та приміщень загального користування: кухні площею 5,7 кв.м, ванної кімнати площею 2,0 кв.м, вбиральні площею 1,2 кв.м, коридору площею 5,7 кв.м, кладової площею 1,1 кв.м, лоджії площею 3,5 кв.м.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 листопада 2009 року, яке набрало законної сили, по цивільній справі №2-545-1/09 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою, що є спільною частковою власністю - відмовлено.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1, як власник 1/3 частини квартири, просив суд виділити йому у користування кімнату площею 10,3 кв.м.

Згідно з ст.317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Нормами ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

В силу ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358-ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи з цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники у здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Порядок здійснення права спільної часткової власності встановлений ст.358 ЦК України.

Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є у спільній частковій власності. За відсутності згоди порядок володіння та користування майном визначається судом.

Відповідно до роз'яснень викладених в п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №29 від 22 грудня 1995 року (з подальшими змінами) квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Згідно з ст.155 ЖК України власника квартири не може бути позбавлено права користування жилим приміщенням крім випадків, передбачених законом.

Отже, висновок суду про відмову у задоволених позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою є обґрунтованим, оскільки, виходячи з частки житлової площі, яка припадає на кожного співвласника в спірний квартирі, а саме: 27,2:3 = 9,06 кв.м, то надання в користування позивачу кімнати розміром 10,3 кв.м погіршить права відповідачів, оскільки такий порядок не відповідає вимогам законодавства та матиме місце відступ від розміру жилої площі, що припадає на їхні частки в зазначеній квартирі в сторону зменшення, тоді як позивач отримає у користування на 1,24 кв.м жилої площі більше від жилої площі в квартирі, яка відповідає частці відповідачів, що призведе до порушення їх прав як співвласників щодо володіння та користування квартирою.

Відповідно до ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Згідно з ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Пунктом 1 ч. 1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків (в редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45) власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі), мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням - п.10 вказаних правил.

Пунктом 10 Правил також встановлено, що у разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних послуг та інших послуг плата розподіляється:

за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря);

за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю членів сім'ї, що проживають у квартирі, та осіб, які проживають у квартирі більше ніж місяць;

за послуги з централізованого опалення, утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар).

З наведеного вбачається, що діючим законодавством обов'язок по оплаті комунальних платежів, відповідно до частки співвласника в квартирі, покладений на кожного із співвласників.

Таким чином, порядок розподілу витрат на утримання квартири та житлово-комунальні послуги, за умови, що у квартирі мешкає декілька користувачів, та при наявності спору з цього питання, визначений зазначеним нормативним документом у порядку вище викладеному.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 1 ч.1 ст.15 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Як вбачається зі звукозапису судового засідання суду першої інстанції від 03 вересня 2015 року позивач пояснив, що спору з відповідачами з приводу користування електричною енергією у вказаній квартирі у нього не має.

У зв'язку з цим, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в частині усунення перешкод у користуванні електричною енергією в квартирі АДРЕСА_1.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді