У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ХоптиС.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Незалежна Сервісна компанія» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів за порушення сплати страхового відшкодування за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 8 лютого 2008 року між ним та відкритим акціонерним товариством «Страхова компанія «Правекс - Страхування», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Незалежна Сервісна Компанія»(далі - ПАТ «Незалежна Сервісна Компанія»), укладено договір добровільного страхування транспортного засобу. 8 грудня 2008 року сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено застрахованийним автомобіль. У встановлені договором строки він звернувся до відповідача з вимогою про виплату страхового відшкодування, однак йому було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 березня 2014 року його позов частково задоволено та зобов'язано ПАТ «Незалежна Сервісна Компанія» сплатити йому страхове відшкодування в розмірі 88 200 грн.

Оскільки таке відшкодування за умов договору добровільного страхування транспортного засобу було виплачено відповідачем з порушенням строків передбачених договором, ОСОБА_3 на підставі ст. 625 ЦК України просив суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти за порушення виконання грошового зобов'язання.

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 19 червня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ «Незалежна Сервісна Компанія» на користь ОСОБА_3 інфляційні втрати в розмірі 45 334 грн 80 коп., три проценти річних у розмірі 15 941 грн 42 коп., 35 522 грн 79 коп. пені та витрати на правову допомогу в розмірі 3 тис. грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 серпня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за порушення сплати страхового відшкодування змінено, ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ПАТ «Незалежна Сервісна Компанія» на користь ОСОБА_3 інфляційні втрати в розмірі 7 164 грн 12 коп., три проценти річних у розмірі 608грн 94 коп. та 1 790 грн 58 коп. пені.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що обов'язок виплатити страхове відшкодування в розмірі 88 200 грн виник у відповідача 9 січня 2009 року, а виплату грошових коштів було здійснено 10 жовтня 2014 року, тому стягнув з ПАТ «Незалежна Сервісна Компанія» інфляційні втрати, три проценти річних за період прострочення виконання грошового зобов'язання на підставі ст. 625 ЦК України та пеню.

Змінюючи рішення районного суду в частині стягнення заборгованості за порушення сплати страхового відшкодування та зменшуючи розмір стягнутих грошових коштів, апеляційний суд виходив із того, що прострочення у виплаті страхового відшкодування мало місце з 27 березня 2014 року, тобто після ухвалення рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 березня 2014 року і до 18 червня 2014 року, коли грошові кошти були перераховані на рахунок державної виконавчої служби.

Проте погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судомпершої інстанції встановлено, що 8 лютого 2008 року між ОСОБА_3 та відкритим акціонерним товариством «Страхова компанія «Правекс - Страхування», правонаступником якого є ПАТ «Незалежна Сервісна Компанія»,укладено договір добровільного страхування транспортного засобу. 8 грудня 2008 року сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено застрахований позивачем автомобіль. У встановлені договором строки він звернувся до відповідача з вимогою про виплату страхового відшкодування, однак йому було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 26 березня 2014 року частково задоволено позов ОСОБА_3 та зобов'язано ПАТ «Незалежна Сервісна Компанія» сплатити йому страхове відшкодування в розмірі 88 200 грн.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Виходячи з положень ст. 625 ЦК України наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу й три проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Відповідно до положень п. 11.2 договорудобровільного страхування транспортного засобу страховик зобов'язаний сплатити страхове відшкодування протягом 30 робочих днів після оформлення страхового акта.

З матеріалів справи вбачається, що такий акт не складався, а було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, тому обов'язок виплатити позивачу страхове відшкодування виник у відповідача протягом 30 робочих днів з моменту подання заяви, тобто з 9 січня 2009 року.

Апеляційний суд належним чином не дослідив умови договору страхування, не визначився з тим, з якого часу страховик несе цивільно-правову відповідальність за порушення умов договору та за невиконання грошового зобов'язання, визначеного рішенням суду.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 серпня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

В.А.Черненко