№ 201/6792/14 ц
провадження 2/201/620/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2015 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Кодріній О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Звездапарк" про стягнення заробітної плати, грошових коштів і моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 27 травня 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ "Звездапарк" про стягнення заробітної плати, грошових коштів і моральної шкоди, позовні вимоги доповнювалися і уточнювалися. Позивач в своїх позовних вимогах та з представником в ході судового засідання посилалися на те, що ОСОБА_1 з березня 2012 року працював на посаді комірника ТОВ "Звездапарк", цього є документальне підтвердження, в лютому 2013 року його було звільнено з займаної посади, але повний розрахунок з ним за відпрацьований час проведено не було, зокрема виплачено частково заробітну плату, але не всю і не виплачено грошові кошти за не використану відпустку. Вважає такі дії відповідача протиправними, звернувся до відповідача з питанням про виплату решти вказаних сум, але відповідач йому в цьому відмовив, виник спір. Позивач звертався до інспекції праці, було складено акти про незаконність дій відповідача, потім суд двічі виносив постанови про незаконність дій відповідача. Він писав звернення до відповідача про усунення вказаного, але нічого зроблено не було. Він поніс витрати, йому завдана моральна шкода. Просили стягнути в повному обсязі компенсацію за невикористану відпустку, заробітну плату за весь час затримки при розрахунку по день винесення рішення суду (до розрахунку відноситься саме і компенсація) та моральну шкоду, задовольнивши позов в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що дійсно позивач працював в них і був звільнений в 2013 році бувшим керівництвом товариства за згодою сторін. Звільнення було правильним. Підстав для зміни формулювання звільнення чи поновлення позивача на роботі не має. Зі слів бувшого керівництва товариства розрахунок з позивачем проведено повністю. Все ними зроблено згідно вимог закону. Ніяких зобов'язань відносно позивача на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували і моральної шкоди не завдавали. Вважають позовні вимоги безпідставними і просили в їх задоволенні відмовити в повному обсязі.

Вислухавши пояснення позивача і представника позивача, представника відповідача, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 з березня 2012 року працював на посаді комірника ТОВ "Звездапарк", цього є документальне підтвердження: рух коштів зарплати по його картці в банку, оформленої ТОВ "Звездапарк", відповідь пенсійного фонду про перерахування до пенсійного фонду відрахувань з заробітної плати позивача відповідачем та інш., вказані обставини не заперечував і представник відповідача в судовому засіданні. В лютому 2013 року позивача було звільнено з займаної посади, але повний розрахунок з ним за відпрацьований час проведено не було, зокрема виплачено частково заробітну плату, але не всю і не виплачено грошові кошти за не використану відпустку. Вважає позивача такі дії відповідача протиправними, звернувся до відповідача з питанням про виплату решти вказаних сум, але відповідач йому в цьому відмовив, виник спір.

Позивач звертався до інспекції праці, було складено акти про незаконність дій відповідача, потім суд двічі виносив постанови про незаконність дій відповідача. Він писав звернення до відповідача про усунення вказаного, але нічого зроблено не було. Він поніс витрати, йому завдана моральна шкода. Сума невиплаченої відповідачем компенсації за невикористану відпустку складає згідно розрахунку позивача 486 грн. 54 коп.; відповідач при звільненні зобов'язаний виплати позивачу всі належні йому суму, в тому числі і вказану компенсацію, чого зроблено не було, в добровільному порядку вирішити спір не вдалося, на звернення до відповідача позивач отримав відмову, звернення до інших органів ні до чого не призвели і він вимушений був звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: " 1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…".

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В судовому засіданні з'ясовано, що стосовно неправомірних дій відповідача при прийому його на роботу і звільненні ОСОБА_1 звертався до Державної інспекції України з питань праці, цією інспекцією була проведена перевірка дотримання відповідачем вимог чинного законодавства та був складений акт перевірки; відповідно до цього акту від 11 листопада 2013 року були підтверджені порушення керівництвом ТОВ "Звездапарк" трудового законодавства України стосовно позивача і протоколи про ці порушення направлені до суду.

Відповідно до постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2013 року директор ТОВ "Звездапарк" ОСОБА_2 порушив вимоги п. 2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок стосовно і позивача (не належне оформлення працівника при прийняття на роботу), що ОСОБА_2 і визнав в суді, його визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАПП і накладено штраф в сумі 510 грн., постанова не оскаржена, набрала законної сили.

Відповідно до постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2013 року директор ТОВ "Звездапарк" ОСОБА_2 порушив вимоги законодавства про терміни розрахунку з працівником при звільненні ОСОБА_1 з роботи в ТОВ "Звездапарк", що ОСОБА_2 і визнав в суді, його визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАПП і накладено штраф в сумі 510 грн., постанова не оскаржена, набрала законної сили.

Отже вказаними актом перевірки і постановами суду встановлено, що позивач працював у відповідача, був звільнений і з ним своєчасно і в повному обсязі не проведено повний розрахунок при звільненні

У відповідності до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оплату праці" до структури заробітної плати крім основної та додаткової заробітної плати включаються інші заохочувальні виплати, позивач звертався до відповідача із проханням про проведення перерахунку та виплати йому заробітної плати та компенсації виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

У відповідності до ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Однак вказані вимоги закону відповідачем належним чином виконані не були. Суми, належні позивачу при звільненні, у повному обсязі відповідачем сплачені не були. Позивач звертався до відповідача із проханням про проведення перерахунку та виплати йому заробітної плати та компенсації у повному обсязі. Проте до цього часу його законні вимоги відповідачем не задоволені, належні йому до сплати суми відповідачем не виплачені.

Згідно з вимогами ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У відповідності до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно зі ст. 238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.

Частина 1 статті 2371 КЗпП України передбачає, що відшкодування власником або уповноваженим їм органом моральної шкоди працівникові проводиться у випадку, якщо порушення його законних прав привело до моральних страждань, втраті нормальних життєвих зв'язків і жадають від його додаткових зусиль для організації свого життя.

В позовній заяві та під час судового розгляду позивачем не було надано належних доказів наявності моральної шкоди та підтвердження факту заподіяння позивачу відповідачем моральних страждань.

Для відшкодування моральної шкоди за правилами ст. 1166 та 1167 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, наявність вини завдавача шкоди. Таким чином лише наявність всіх вищезазначених умов є підставою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Суд приймає до уваги ті обставини, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим саме він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.

Згідно ст. 43 Конституції України кожен громадянин має право на працю що включає можливість заробляти собі на життя працею яку він вільно обирає, або на яку він погоджується. Проте відповідач позбавив позивача гарантованого Конституцією України права на працю та можливість заробляти собі та своїй родині на життя.

Згідно ч. 1, 2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Суду не надано доказів того, що неправомірними, злочинними діями позивача, пов'язаними з неналежним виконанням взятих на себе обов'язків відповідачу було завдано ушкодження здоров'я, майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв'язку зі вказаними діями позивача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

На підставі ч. 2 ст. 75 ЦПК України судові видатки, понесені судом, стягуються з кожної сторони пропорційно тої частини позову, щодо якої рішення ухвалене проти неї і зараховуються в дохід держави, тому, оскільки на підставі п. 1 ч. 1 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів "Про державне мито" позивачем при пред'явленні позову до суду не був сплачений судовий збір, суд вважає необхідним стягнути вказані кошти з відповідача на користь держави: судовий збір в сумі 318 грн. 29 коп..

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобов'язання стосовно відповідача по не виплаті коштів, повному розрахунку при звільненні, видачі наказу про звільнення, протиправності дій, а відповідач це не довів, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобов'язань є припущенням.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов підлягає частковому задоволенню.

Не може суд прийняти до уваги позицію відповідача стосовно не визнання позовних вимог, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об'єктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з ТОВ "Звездапарк" на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану відпустку в сумі 486 грн. 54 коп. і компенсацію за затримку виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку в сумі 31342 грн. 05 коп. (з 01 лютого 2013 року по день винесення рішення судом, виходячи з розрахунку: 1229 грн. 10 коп. /зарплата позивача/ х 25.5 місяців = 31342 грн. 05 коп.), а всього 31828 грн. 59 коп., стягнути з ТОВ "Звездапарк" на користь держави судовий збір в сумі 318 грн. 29 коп. (1% від 31828.59), в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ "Звездапарк" про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Таким чином обставини позовних вимог, стосовно яких у позивача є спір, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і вони підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 19, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 1167 ЦК України, ст. ст. 36, 116, 117, 149, 150, 232, 233, 235, 237-1, 238 КЗпП України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 58, 60, 61, 75, 209, 212-215, 218, 367 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Звездапарк" на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану відпустку в сумі 486 грн. 54 коп. і компенсацію за затримку виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку в сумі 31342 грн. 05 коп., а всього 31828 грн. 59 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Звездапарк" на користь держави судовий збір в сумі 318 грн. 29 коп.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Звездапарк" про стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -