у х в а л а

іменем україни

04 березня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Амеліна В. І., Карпенко С. О.,

Гончара В. П., Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя; за позовом ОСОБА_3, яка діє від свого імені та від імені малолітньої дочки ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, треті особи: Житлово-комунальне господарство Чорноморської селищної ради, паспортний відділ Комінтернівського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеські області, орган опіки та піклування Чорноморської селищної ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку в квартирі; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 25 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2003 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, у якому просила визнати за відповідачем право власності на автомобіль ВАЗ-21053, д.н.з. НОМЕР_1, та гараж у АДРЕСА_2, стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію половини вартості вказаного майна.

У вересні 2003 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, у якому просив виділити йому у власність автомобіль ВАЗ-21053, д.н.з. НОМЕР_1, та компенсацію в сумі 14 тис. грн, а відповідачці - незакінчений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_3 на суму 16 тис. грн, зобов'язати ОСОБА_3 разом із дітьми виписатися із квартири АДРЕСА_1 та зареєструватися за адресою: АДРЕСА_3.

У серпні 2003 року ОСОБА_3, яка діє від свого імені та від імені малолітньої дочки ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - квартирою АДРЕСА_1, зобов'язати паспортний відділ Комінтернівського РВ УМВС України в Одеські області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_4, зобов'язати ЖКГ Чорноморської селищної ради перереєструвати особовий рахунок вказаної квартири на ОСОБА_3

У липні 2006 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, у якому з урахуванням уточнень просив визнати за ним право користування квартирою АДРЕСА_1, зобов'язати відповідачку усунути перешкоди у користуванні вказаною квартирою та вселити його в квартиру.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 13 лютого 2008 року вказані позови об'єднано в одне провадження.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 травня 2014 року позови ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про поділ майна подружжя задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право власності на автомобіль ВАЗ-21053, д.н.з. НОМЕР_1. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 2 тис. грн.

У задоволенні позову ОСОБА_3, яка діє від свого імені та від імені малолітньої дочки ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 25 листопада 2014 року рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 травня 2014 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3, яка діє від свого імені та від імені малолітньої дочки ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову. Визнано ОСОБА_4 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

У решті рішення суду залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився і апеляційний суд, виходив із того, що спірний автомобіль був придбаний у період шлюбу, тому є спільним сумісним майном подружжя і підлягає поділу. Вартість вказаного автомобіля в розмірі 2 тис. грн, яку зазначив ОСОБА_4, ОСОБА_3 не оспорювалася.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4 про поділ незакінченого будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_3 Комінтернівського району Одеської області, суд першої інстанції виходив із доведеності факту будівництва вказаного будинку особисто ОСОБА_3 до укладення нею шлюбу з ОСОБА_4, тому вказаний будинок не є спільним сумісним майном подружжя і не підлягає поділу.

Відмовляючи в задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що сторони не довели обставин, на які посилались як на обґрунтування таких вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3, яка діє від свого імені та від імені малолітньої дочки ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, апеляційний суд виходив із доведеності факту не проживання відповідача понад шість місяців без поважних причин у спірній квартирі.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що з 26 грудня 1991 року по 28 липня 2000 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі.

03 лютого 1984 року КЕЧ Чабанського району ОСОБА_4 було видано ордер № 919 на вселення із сім'єю в однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, площею 17 кв. м.

Із листа Чорноморської селищної ради від 20 червня 2011 року № 28/Ср-02-16/378/653 вбачається, що квартира АДРЕСА_1 не приватизована.

Із довідки, виданої Виконавчим комітетом Свердловської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 03 вересня 2003 року № 284, вбачається, що відповідно до запису в господарській книзі № 3 Свердловської сільської ради, особовий рахунок НОМЕР_2, за ОСОБА_3 значиться один житловий будинок АДРЕСА_3, розташований на земельній ділянці площею 0,4 га.

Відповідно до довідок про готовність недобудованого житлового будинку, виданих КП «Комінтернівське РБТІ» 24 липня 2008 року за № 2716, володільцем будинку АДРЕСА_3 на підставі рішення Свердловської сільської ради від 14 січня 1991 року № 11 є ОСОБА_3

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 24 березня 2010 року № 9965/9966 готовність житлового будинку АДРЕСА_3 становить 76 %. Ринкова вартість - 187 тис. грн, інвентаризаційна вартість - 22 730 грн.

Згідно з листом КП «Комінтернівське РБТІ» від 30 листопада 2011 року № 3802 право власності на вказаний житловий будинок не зареєстровано.

Згідно з ч. 3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. При неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з врахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Вирішуючи спір в частині поділу житлового будинку АДРЕСА_3, суд першої інстанції виходив із доведеності факту будівництва вказаного будинку особисто ОСОБА_3 до укладення шлюбу з ОСОБА_4, тому вказаний будинок не є спільним сумісним майном подружжя і не підлягає поділу.

У той же час, вирішуючи спір в цій частині вимог, апеляційний суд виходив із того, що вказаний будинок є недобудованим, розташований на земельній ділянці, яка належить третім особам, тому відсутні підстави для визнання за ОСОБА_3 права власності на нього. При цьому залишив без змін рішення суду першої інстанції, яким в цій частині вимог було відмовлено з інших підстав.

Крім того, на порушення приписів ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не навів будь-яких висновків щодо можливості поділу незакінченого будівництвом будинку, враховуючи ступінь його готовності, можливість визначення окремих частин будинку, що підлягають виділу, належної оцінки варіанту поділу вказаного будинку, запропонованого у висновку судової будівельно-технічної експертизи від 24 березня 2010 року № 9965/9966 не дав. Не звернув уваги на те, що за відсутності державної реєстрації цього будинку як об'єкта нерухомості, позивач за умови доведеності своїх вимог, вправі ставити питання про відшкодування на його користь відповідної частки вартості будівельних матеріалів, які були використані при будівництві цього будинку.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 з підстав, передбачених ст. 71 ЖК Української РСР, апеляційний суд виходив із того, що відповідач з 2002 року не проживає у вказаній квартирі, витрат на її утримання не несе, втратив до неї інтерес, а коли з'являється, то ініціює сварки та приводить квартиру у непридатний стан для проживання.

Відповідно до ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Таким чином, вирішуючи питання про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності цієї особи понад установлені строки.

ОСОБА_4, заперечуючи проти позову ОСОБА_3 про визнання його таким, що втратив право користування спірною квартирою, та обґрунтовуючи підстави свого позову до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні спірним житлом та вселення, посилався на те, що з 2000 року не може користуватись спірної квартирою, оскільки після розірвання шлюбу між ним та ОСОБА_3 склалися неприязні відносини, що унеможливило постійне спільне проживання на одній жилій площі, внаслідок чого він неодноразово звертався до правоохоронних органів. Крім того, ОСОБА_3, змінивши вхідні двері та замки у квартирі, чинить йому перешкоди у користуванні житловим приміщення.

За таких обставин та враховуючи неприязний характер відносин, які склались між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 після розірвання шлюбу, на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України суди не надали належної оцінки доказам, якими відповідач обґрунтовував свої заперечення проти позову про позбавлення його права користування спірним житлом та обґрунтовував свої вимоги про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою та вселення у неї, не перевірили, чи не була відсутність останнього у спірній квартирі наслідком неправомірних дій ОСОБА_3

Непроживання ОСОБА_4 у вказаній квартирі за наведених обставин та факт проживання його протягом п'яти років в цивільному шлюбі з ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_4, не свідчить про те, що останній втратив інтерес до спірного житла.

Крім того, в судових рішеннях відсутні будь-які висновки щодо поділу гаража у АДРЕСА_2, про поділ якого просила ОСОБА_3, та не встановлена вартість автомобіля ВАЗ-21053, д.н.з. НОМЕР_1, на момент його поділу.

Порушення судами при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалені у справі судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу вимог ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 25 листопада 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. І. Амелін

В. П. Гончар

С. О. Карпенко

Д. О. Остапчук