Справа № 148/3085/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2015 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

В складі головуючого судді Ковганича С.В.

при секретарі Мрочко Т.О.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

представників відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 07.07.2014 року, ОСОБА_3, перебуваючи в належному йому будинку в АДРЕСА_1 на запрошення його дружини ОСОБА_1, зі шкатулки, що знаходилась на полиці шафи в кімнаті, таємно викрала золоту обручку з діамантом вагою 4.63 г., вартістю 6546 грн. 50 коп., що належала йому, ОСОБА_1

Викрадену обручку перевезла до м. Тульчина, де здала її до ломбарду з допомогою ОСОБА_10, якій не повідомила про вчинення крадіжки. Із отриманих за обручку 1200 грн. - 100 грн. передала ОСОБА_10, а решту витратила на власні потреби.

13.07.2014 року ОСОБА_3, знову перебуваючи в будинку в с. Крищинці Тульчинського району Вінницької області, із тієї самої шкатулки із золотими виробами таємно викрала золоту чоловічу печатку з діамантами вагою 7,08 г. вартістю 8894 грн., що належала йому, ОСОБА_1. Викрадену печатку, перевезла до м. Тульчина, де здала до ломбарду. Отримані за неї 1200 грн. витратила на власні потреби.

В кінці липня 2014 року, ОСОБА_4, перебуваючи в його будинку в АДРЕСА_1, зі шкатулки із золотими виробами, що знаходилась на полиці шафи в кімнаті, таємно викрала два золотих хрестика вагою 0,7 г. та 1.22 г. вартістю відповідно 385 грн. та 1056 грн., золоту каблучку вагою 2,5 г. вартістю 1625 грн. та золотий ланцюжок вагою 2,5 г. вартістю 1495 грн., які належали йому, ОСОБА_1

Викрадені золоті вироби перевезла до м. Тульчина, де за допомогою своєї матері, якій повідомила, що золоті вироби їй подарував її хлопець, золоту каблучку та хрестик здала до ломбарду. Отримані кошти в сумі 500 грн. витратила на власні потреби. Золотий ланцюжок та хрестик загубила під час купання в ставку.

21 жовтня 2014 року, вироком Тульчинського районного суду Вінницької області ОСОБА_3 визнано винною у скоєнні злочинів, передбачених чч.1, 2 ст. 185 КК України, а ОСОБА_4 винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили або постанова суду у справі обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою.

12 січня 2015 року, ним подано заяву про залучення до справи співвідповідачів: ОСОБА_7, в послідуючому батька неповнолітньої - ОСОБА_8, який проживає: АДРЕСА_2 та ОСОБА_9, яка проживає: АДРЕСА_3, у відповідності до ст. 1179 ЦК України.

Покладаючи на відповідача обов'язок відшкодувати матеріальну шкоду, суд має виходити з установленого законом правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування матеріальної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян. Матеріальну шкоду позивач зазнав в розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав, відповідно до п.2 ч.2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно ч.3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в іншій спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань. В ч .4 ст.23 ЦК України йдеться, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода полягає: у стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього, а також зміни нормального ритму життя та додаткового клопоту з визначенням обставин злочину. Моральну шкоду він оцінює в розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень.

Вказані кошти просить стягнути з відповідачів.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, на його задоволенні наполягають, з обставин викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3, та представник відповідача ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково. Зокрема визнали розмір матеріального збитку в сумі 6440,50 грн. та моральну шкоду в сумі 300 грн., а також понесені судові витрати в залежності від розміру задоволених позовних вимог. В заперечення іншої частини позовних вимог представник відповідача надав пояснення, в яких послався на те, що відповідно до вироку Тульчинського районного суду Вінницької області від 21 жовтня 2014 року, який вступив у законну силу 22 листопада 2014 року, відповідачка ОСОБА_3, була засуджена за сукупністю злочинів до 2-х років позбавлення волі із застосуванням ст.104 КК України з іспитовим строком терміном на 1,5 року.

У відповідності до вимог ст. 91 КПК України, яка визначає перелік обставин що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, достеменно було встановлено, що не підлягає, двоякому трактуванню, - обвинувачена ОСОБА_3 протиправно, одноосібно, двічі скоювала крадіжку індивідуально майна потерпілого ОСОБА_1 на загальну суму - 6 440.50 грн. Позивач ОСОБА_1 був залучений органом слідства до кримінального провадження в якості потерпілого. Крім того, ОСОБА_1 був присутнім під час розгляду даного кримінального провадження у судовому засіданні в якості потерпілого. Останній, як потерпілий по справі, повністю погодився із вироком суду, так як у встановлений законом термін його не оскаржував і не оскаржує зараз.

Моральна шкода, визначена позивачем у своїй позовній заяві у розмірі 20 000 гривень є явно завищена і не відповідає засадам розумності.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди позивачем має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Жодного доказу, який би підтверджував наявність змін у нормальному ритмі життя, позивачем/потерпілим не представлено. Так, дійсно, потерпілий ОСОБА_1 внаслідок вчинення крадіжки його особистих речей, тобто вчинення відносно нього протиправної поведінки, має законне право на підставі ст. 23 Цивільного кодексу України, на відшкодування моральної шкоди. Однак, даний факт не звільняє його від обов'язку довести відповідними доказами визначений ним розмір моральної шкоди в такому значному розмірі.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_9 позовні вимоги позивача визнали частково. Зокрема матеріальну шкоду в сумі 4191 грн., відповідно до встановленої суми збитків по вироку Тульчинського районного суду та моральну шкоду в сумі 200 грн. В заперечення решти позовних вимог, представник відповідачів надала пояснення аналогічні тим, що і представник відповідача ОСОБА_3

Прокурор Войнаровський М.О., висловив позицію щодо часткового задоволення позовних вимог, посилаючись на позицію відповідачів.

Представник служби у справах дітей Тульчинської РДА Федорова Ю.В., також вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з врахуванням позиції відповідачів.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, прокурора, представника служби у справах дітей Тульчинської РДА, дослідивши матеріали справи, суд встановив:

Відповідно до вироку Тульчинського районного суду від 21.10.2014 року, ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ст. ст. 185 ч.1, 185 ч.2 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на два роки, із звільненням від відбуття покарання з встановленням іспитового строку на один рік шість місяців. ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 185 ч.1 КК України і призначено покарання у виді одного року позбавлення волі, з встановленням іспитового строку на один рік. (а.с. 5-5а).

Вказаним вироком суду також встановлено, що ОСОБА_3 07.07.2014 року, перебуваючи в будинку ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 на запрошення дружини ОСОБА_1, зі шкатулки, що знаходилась на полиці шафи в кімнаті, таємно викрала золоте обручальне кільце вагою 4.63 г вартістю 2546 грн. 50 коп., що належало ОСОБА_1

Викрадене кільце перевезла до м.Тульчина, де його здала до ломбарду з допомогою ОСОБА_10, якій не повідомила про вчинення крадіжки. Із отриманих за кільце 1200 грн. 100 грн. передала ОСОБА_10, а решту витратила на власні потреби.

13.07.2014 року ОСОБА_3, знову перебуваючи в будинку ОСОБА_1 в с. Крищинці Тульчинського району Вінницької області, із тієї самої шкатулки із золотими виробами таємно викрала золоту чоловічу печатку вагою 7,08 г вартістю 3894 грн., що належала ОСОБА_1

Викрадену печатку перевезла до м. Тульчина, де здала до ломбарду. Отримані за неї 1200 грн. витратила на власні потреби.

ОСОБА_4 в кінці липня 2014 року, перебуваючи в будинку ОСОБА_1 в АДРЕСА_1, зі шкатулки із золотими виробами, що знаходилась на полиці шафи в кімнаті, таємно викрала два золотих хрестика вагою 0,7 г та 1,22 г вартістю відповідно 385 грн. та 1056 грн., золоту каблучку вагою 2,5 г вартістю 1375 грн. та золотий ланцюжок вагою 2,5 г вартістю 1375 грн., що належали ОСОБА_1

Викрадені золоті вироби перевезла до м. Тульчина, де за допомогою своєї матері, якій повідомила, що золоті вироби їй подарував її хлопець, золоту каблучку та хрестик здала до ломбарду. Отримані кошти в сумі 500 грн. витратила на власні потреби. Золотий ланцюжок та хрестик загубила під час купання в ставку.

Вирішуючи питання щодо заявлених позовних вимог судом враховано, що статтею 61 ч.4 ЦПК України, визначено підстави звільнення від доказування, і передбачено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою.

У п.7 постанови від 18.12.2009, № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», Пленум Верховного Суду України, надав судам наступні роз'яснення, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК України.

Таким чином, суд вважає, встановленими обставини справи викладенні у вищевказаному вироку суду, зокрема щодо дій обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Зокрема дії обвинуваченої ОСОБА_3 полягали в тому, що нею було здійснено крадіжку золотих виробів та спричинено майнову шкоду на загальну суму 6440,50 грн., яка також встановлена органами досудового розслідування.

В свою чергу діями обвинуваченої ОСОБА_4 було також вчинено крадіжку золотих виробів та спричинено майнову шкоду на суму 4191 грн.

В цій частині вказаним вироком суду, спростовуються доводи позивача по справі ОСОБА_1 щодо вартості викраденого майна. Так, в свою чергу ст. 91 КПК України визначено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Зокрема п.3 ч.1 даної статті зазначено, що доказуванню підлягають вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

За таких обставин, суд вважає доведеними дії відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, встановленні в кримінальному провадженні, а тому додатковому доказуванню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1166 ЦК України визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Разом з тим, суд враховує і позицію відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які в судовому засіданні визнали, що саме їхніми діями було спричинено майнову шкоду позивачу.

Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Крім того, ст. 1179 ч.1 ЦК України передбачено, що неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.

За правилами ч.2 цієї статті, у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Вирішуючи питання щодо стягнення коштів за спричинену майнову та моральну шкоду з неповнолітніх відповідачів, з врахуванням того, що в судовому засіданні встановлено, що останні не мають ні коштів, а ні майна, за рахунок якого може бути проведено відшкодовування, а також наявність вини батьків неповнолітніх, яка полягає у неналежному вихованні та здійсненні нагляду за дітьми, що призвело до вчинення останніми кримінально караного діяння, то така шкода має бути відшкодована батьками, з врахуванням положень передбачених частиною третьої даної статті.

На підставі ст. ст. 10, 57, 60 ЦПК України, суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Таким чином, в судовому засіданні позивачем не доведено обставини щодо більшої вартості викраденого майна, ніж та яка зазначена у вироку суду.

За таких обставин суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Зокрема відшкодуванню відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_8 підлягає завдана матеріальна шкоди в сумі 6440,50 грн. Відповідачами ОСОБА_12 та ОСОБА_9 відповідно матеріальна шкода в сумі 4191 грн.

Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, судом враховано вимоги Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якої, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З врахуванням наведених обставин, суд вважає, що вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди також підлягають частковому задоволенню. Так, враховуючи ступінь вини відповідачів, характер посягань на права позивача, певні перенесенні психологічні страждання в зв'язку із втратою майна, суд вважає, що еквівалентом грошового відшкодування буде сплата відповідачами коштів в сумі по 2000 грн.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню понесенні позивачем витрати з надання правової допомоги в сумі 4750 грн., а також на користь держави судовий збір, відповідно до задоволених вимог в сумі 243,60 грн. в рівних частках.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 23, 1166, 1167, 1179 ЦК України, ст. ст. 4, 8, 10, 15, 18, 57-60, 64, 81, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8, проживаючого АДРЕСА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, проживаючого АДРЕСА_1, матеріальну шкоду в сумі 6440,50 грн., за спричинення моральної шкоди кошти в сумі 2000 грн., судові витрати за надання правової допомоги в сумі 2375 грн., а всього стягнути коштів в сумі 10815,50 грн., а також на користь держави судовий збір в сумі 121,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_9, проживаючих АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1, проживаючого АДРЕСА_1, матеріальну шкоду в сумі 4191 грн., за спричинення моральної шкоди кошти в сумі 2000 грн., судові витрати за надання правової допомоги в сумі 2375 грн., а всього стягнути коштів в сумі 8566 грн., а також на користь держави судовий збір в сумі 121,80 грн.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області через Тульчинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 11.03.2015 року.

Суддя: