Справа № 1328/7411/12 Головуючий у 1 інстанції: Едер П.Т.
Провадження № 22-ц/783/113/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В., Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю : прокурора Заяць Г.Я., представника ЛМР Гнатковської М.І., представника третьої особи представництва Американського об"єднання Комітетів для євреїв колишнього Радянського Союзу Шумедли Р.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4, Об"єднання Комітетів для Євреїв колишнього Радянського Союзу та Представництва Американського Об"єднання Комітетів для Євреїв бувшого Радянського Союзу на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 червня 2014 року у справі за позовом Прокурора Шевченківського району м. Львова в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного агентства лісових ресурсів України, Львівської міської ради до ОСОБА_4, Брюховицької селищної ради, треті особи -Відділ Держземагентсва м. Львова, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, Об"єднання комітетів для євреїв колишнього Радянського Союзу, Представництво Об"єднання Комітетів для Євреїв колишнього Радянського Союзу, про скасування рішення, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та поділу земельної ділянки, визнання нечинним державного акту на право власності на земельні ділянки, витребування майна від добросовісного набувача, та зустрічним позовом ОСОБА_4 до Кабінету Міністрів України, Державного агентства лісових ресурсів України, Львівської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 03 червня 2014 року первісний позов задоволено частково. Поновлено термін на звернення до суду. Витребувано в ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,1501 га-кадастровий номер :04:003:0073- державний акт серії ЯЖ №580876 та зобов"язано повернути земельну ділянку у розпорядження держави в особі Кабінету Міністрів України.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_4, Об"єднання Комітетів для Євреїв колишнього Радянського Союзу та Представництво Американського Об"єднання Комітетів для Євреїв бувшого Радянського Союзу в особі представника Шейхет Мейлах Гершович.

Відповідачка ОСОБА_4 в апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення в частині поновлення судом строку на звернення до суду, витребування земельної ділянки та відмови у зустрічному позові незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що суд неповно з"ясував обставини справи та висновки суду не відповідають матеріалам справи. Суд не взяв до уваги, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду, яке набрало законної сили зобов"язано Брюховицьку селищну раду прийняти рішення про продаж ТзОВ "Новобуддизайн" земельної ділянки площею 8,8643 га в АДРЕСА_1 та укласти з товариством договір купівлі-продажу. Відповідно до норм Конституції України рішення суду, яке набрало законної сили є обов"язковим до виконання на всій території України. Таким чином рішення Мукачівського міськрайонного суду не могло бути виконане ніяким чином, крім прийняття Брюховицькою селищною радою рішення про продаж земельної ділянки. Стверджує, що вона є добросовісним набувачем майна, а тому відповідно до ч.2 ст.388 ЦК України таке не може бути витребувано від неї, оскільки вибуло з володіння законного розпорядника. Суд першої інстанції залишив поза увагою дані обставини, та витребував у ОСОБА_4 придбану земельну ділянку без будь-якої компенсації та не врахував того, що на спірній земельній ділянці знаходиться житловий будинок відповідача, який введений в експлуатацію і право власності на нього зареєстроване у встановленому законом порядку. Таким рішенням суд позбавив її права на житло, яке збудоване за її ж кошти. Під час ухвалення рішення суд не взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка неодноразово застосовувалась судами касаційної інстанції. Також вважає голослівним висновок суду про те, що спірна земельна ділянка до часу продажу перебувала у державній власності та розпоряджатися нею мав право лише Кабінет Міністрів України, оскільки в матеріалах справи немає жодного належного доказу на його підтвердження. Крім цього, стверджує, що суд першої інстанції допустив грубе порушення процесуального законодавства, а тому просить рішення суду в частині часткового задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Об"єднання Комітетів для Євреїв колишнього Радянського Союзу та Представництво Американського Об"єднання Комітетів для Євреїв бувшого Радянського Союзу в особі представника Шейхет Мейлах Гершович в апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення впливає на їх права та охоронювані законом інтереси. Стверджує, що не погоджується з рішення в частині відмови в задоволенні позову про скасування рішення Брюховицької селищної ради №618 від 23.10.2008 року та про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки укладеного між Брюховицькою селищною радою та ТзОВ "Новобуддизайн". Суд встановив, що вищенаведене рішення та договір купівлі-продажу скасовані в судовому порядку, що є підставою для закриття провадження у справі так як існує рішення між тими ж сторонами про той самий предмет та з тих самих підстав, однак не закрив провадження, а відмовив у задоволенні позову, а відтак вважає що це є підставою для скасування оскаржуваного рішення в порядку п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України. В іншій частині вважає рішення законним і обґрунтованим. Стверджує, що земельна ділянка була відчужена з порушенням вимог Земельного кодексу України та ЗУ "Про місцеве самоврядування", а також інших законодавчих актів, чим порушено права апелянта. Суд не з"ясував всіх обставин, що мають значення для справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення. Просить рішення суду в частині відмови в позові скасувати та закрити провадження у цій частині справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення прокурора та представника Львівської міської Ради на апеляційну скаргу, підтримання апеляційних скарг представником Представництва Американського об"єднання комітетів для євреїв колишнього Радянського союзу, перевіривши доводи апеляційних скарг та пред"явлених позовних вимог, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.11.2004 року, зобов"язано Брюховицьку селищну раду прийняти рішення про продаж ТзОВ "Новобуддизайн" земельної ділянки площею 8,8643 га в АДРЕСА_1, яку ТзОВ "Новобуддизайн" орендував для будівництва дошкільного спортивно - навчального центру та укласти з ТзОВ "Новобуддизайн" договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки.

На виконання зазначеного рішення суду, Брюховицькою селищною радою було прийнято рішення №618 від 23.10.2008 року, згідно якого між Брюховицькою селищною радою та ТзОВ "Новобуддизайн" укладено договір від 05.11.2008 року реєстровий номер №8676 купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 8,8643 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 з яких 1,8000га призначено для житлового будівництва, а ?.0643 га - для будівництва об"єктів дошкільного спортивно - навчального центру. В подальшому ТзОВ "Новобуддизайн" відчужив земельну ділянку площею 1,8000 га для житлового будівництва ( кадастровий номер :04::003:1605) на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.12.2008 року, укладеного з покупцями ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, згідно якого ОСОБА_8 перейшла земельна ділянка площею ).7931 га та земельна ділянка площею 0,0344 га.

Відповідачка ОСОБА_4 набула право власності на земельну ділянку від ОСОБА_8 після укладення договорів від 11.06.2009 року та 20.07.2009 року, а саме: площею 0,1501 га, кадастровий номер :04:003:0073- державний акт серії ЯЖ № 580876.

Матеріалами справи та судом встановлено, що Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області вищезазначене рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.11.2004 року у справі переглянуто за нововиявленими обставинами та скасовано ухвалою від 15.06.2010 року.

Спірні земельні ділянки, ліси 1-ої групи в кварталі 44 Львівського держлісгоспу було вилучено рішеннями Брюховицької селищної Ради від 11.03.2004 року №245 та від 18.03.2004 року № 363 та віднесено їх до земель селища рекреаційного призначення.

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області як на підставу скасування свого рішення від 19.11.2004 року зіслався на те, що рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 14.02.2005 року визнано неправомірним та скасовано рішення Брюховицької селищної ради №245 від 11.03.2004 року та №263 від 18.03.2004 року про вилучення земельних ділянок, лісів 1-ої групи в кварталі 44 Львівського держлісгоспу загальною площею 19,1 га та віднесення їх до земель селища рекреаційного призначення. Вищевказане рішення суду залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 25.04.2005 року, ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 16.08.2005 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.10.2009 року.

Однією з підстав скасування рішень Брюховицької селищної Ради №245 від 11.03.2004 року та № 263 від 18.03.2004 року Шевченківським районним судом м.Львова було зазначено порушення вимог п.9 ст. 149 ЗК України, відповідно до положень якої, вилучення земельних ділянок державної власності, які перебувають у постійному користуванні, ліси першої групи площею понад 10 гектарів, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення належать виключно до компетенції Кабінету Міністрів України.

На момент укладення договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки від 05.11.2008 року Брюховицька селищна рада не мала права відчужувати спірну земельну ділянку, оскільки не була її власником та не могла нею розпоряджатися, також відповідно покупець ТзОВ "Новобуддизайн" не мав правових підстав її набувати у власність та відчужувати іншим особам.

Відповідно до ч.2,3 ст.1 Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місце розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Спірні земельні ділянки належать до категорії - ліси 1-ої групи, категорія зависності- ліси населених пунктів, які призначені для виконання рекреаційних, санітарно-гігієнічних та оздоровчих функцій, що відповідає положенням ст.36 Лісового кодексу України.

11.03.2004 року та 18.03.2004 року Брюховицька селищна рада, розглянувши заяву Державного лісогосподарського об"єднання "Львівліс" прийняла рішення №245 та №263 про вилучення земельних ділянок, лісів 1-ої групи, в кварталі 44 з держлісфонду Брюховицького лісництва Львівського держлісгоспу загальною площею 19,1 га і віднесла їх до земель селища рекреаційного призначення.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 14.02.2005 року вищевказані рішення Брюховицької селищної ради були визнані неправомірними та скасовані. Вказане рішення суду залишено без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 25.04.2005 року, ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 16.08.2005 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.10.2009 року.

Згідно з проектом організації і розвитку лісового господарства Львівського ДЛГ ( параграф 3.4.2) затвердженого Держкомітетом лісового господарства України за функціональним зонуванням лісопарку, квартал 44 Брюховицького лісництва віднесений до зони масового відпочинку.

Крім цього, постановою Кабінету Міністрів України від 15.12. 1997 року № 1391 "Про внесення змін до переліку населених пунктів, віднесених до курортних" селище Брюховичі віднесено до категорії курортних.

Згідно рішення виконавчого комітету Львівської обласної ради депутатів трудящих від 12.01.1978 року №14 зазначені вище землі відносяться до земель рекреаційного призначення.

Відповідно до п.5 ст.27 Лісового кодексу України Кабінет Міністрів України у сфері лісових відносин, зокрема, передає у власність, надає у постійне користування для не лісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею більш як 1 гектар, що перебувають у державній власності.

Скасовуючи рішення Брюховицької селищної ради №245 від 11.03.2004 року та №263 від 18.03.2004 року суд прийшов до висновку, що Брюховицькою селищною радою зумисно прийнято два рішення про вилучення земель з кварталу 44 для того, щоб площа земельної ділянки не була більшою ніж 10 га. При цьому, суд посилався на п.9 ст.149 ЗК України згідно з яким вилучення земельних ділянок державної власності, які перебувають у постійному користуванні, ліси першої групи площею понад 10 га, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення належить виключно до компетенції Кабінету Міністрів України.

Отже, рішення Брюховицької селищної Ради від 23.10.2008 року не відповідало вимогам чинного законодавства, Брюховицька селищна Рада не вправі була відчужувати спірну земельну ділянку, оскільки не була її власником та не могла нею розпоряджатися, а рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.11.2004 року було скасовано самим же судом в порядку встановленої процедури перегляду судових рішень (глава 4 розділ5 ЦПК України).

Таким чином, на момент прийняття рішення від 23.10.2008 року та на момент укладення договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки від 05.11.2008 року, ця земельна ділянка перебувала у власності держави та в постійному користуванні Львівського державного лісогосподарського об"єднання "Львівліс" та не була вилучена з його користування. Відтак, Брюховицька селищна рада не мала права відчужувати спірну земельну ділянку, оскільки не була її власником та не могла нею розпоряджатися, відповідно покупець ТзОВ "Новобуддизайн" не мав правових підстав її набувати у власність та відчужувати іншим особам.

По справі, яка переглядається та є предметом апеляційного розгляду судом встановлено, що після отримання ухвали від 28 жовтня 2009 року Вищого адміністративного суду України рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 14.02.2005 року за позовом прокурора Львівської області до Брюховицької селищної ради про визнання незаконним рішення №245 від 11.03.2004 року та рішення №263 від 18.03.2004 року 9-ої сесії 24-го скликання Брюховицької селищної ради, було залишено без змін, прокуратурі Шевченківського району м.Львова стало відомо про порушення інтересів держави, а саме: вилучення з державної власності земель лісогосподарського призначення площею понад 19 га.

Поновлюючи строк звернення до суду з позовом про витребування майна від добросовісного набувача, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що прокуратурою Шевченківського району м.Львова строк пропущено з поважних причин.

Із врахуванням наведеного не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що судом першої інстанції встановлено право постійного користування земельною ділянкою в Державному господарському об"єднанні "Львівліс", однак не встановлено чи дане право "Львівлісу" припинено, а відтак чи належним позивачем є Кабінет Міністрів України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, враховуючи наступне:

Встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 18 вересня 2012 року було задоволено позов прокурора Шевченківського району м.Львова в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного агентства лісових ресурсів України, Львівської міської Ради до ОСОБА_8, Брюховицької селищної Ради, треті особи: Управління держкомзему м.Львів, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, Товариство з обмеженою відповідальністю "Лазурит-007", Товариство з обмеженою відповідальністю "Самгородок" про витребування майна від добросовісного набувача.

Поновлено строк звернення до суду.

Скасовано рішення Брюховицької селищної Ради №618 від 23.10.2008 року "Про виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.11.2004 року ( №2-3327/04).

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 05.11.2008 року зареєстрований в реєстрі №8676, укладений між Брюховицькою селищною Радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Новобуддизайн".

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 26.12.2008 року зареєстрований в реєстрі за № 10431, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Новобуддизайн" та ОСОБА_8, Товариством з обмеженою відповідальністю "Самгородок", Товариством з обмеженою відповідальністю "Лазурит-007" в частині передачі у власність ОСОБА_8 7000/6361 частин земельної ділянки, що становить площу 0,7000 га за кадастровим номером :04:003:0061 державний акт серії ЯЖ №907041 та зобов"язано повернути вказану земельну ділянку у розпорядження держави в особі Кабінету Міністрів України.

23 травня 2013 року колегією суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області ухвалено нове рішення згідно якого:

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 18 вересня 2012 року в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.12.2008 року зареєстрованого в реєстрі за № 10431, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Новобуддизайн" та ОСОБА_8, Товариством з обмеженою відповідальністю "Самгородок", Товариством з обмеженою відповідальністю "Лазурит-007" в частині передачі у власність ОСОБА_8 7000/6361 частин земельної ділянки, що становить 0,7000 га кадастровий номер :04:003:0061, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1;

Визнання нечинного Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_8 ЯЖ №907041 від 27.01.2009 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні в цій частині позовних вимог відмовлено.

В решті рішення суду залишено без змін.

25 вересня 2013 року ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Апеляційного суду Львівської області від 23 травня 2013 року залишено без змін.

У цій справі встановлено, що на момент укладення договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки від 05.11.2008 року Брюховицька селищна Рада не мала права відчужувати спірну земельну ділянку, оскільки не була її власником та не могла нею розпоряджатися, також відповідно покупець ТзОВ "Новобуддизайн" не мав правових підстав її набувати у власність та відчужувати іншим особам, а відповідач ОСОБА_8, виходячи з наведеного, набув земельну ділянку без достатньої правової підстави.

Тому, у вказаній справі суд прийшов до висновку, що укладений договір між Брюховицькою селищною радою та ТзОВ "Новобуддизайн" не відповідає вимогам чинного законодавства та відповідно до ст.ст.203,215,216 ЦК України визнав цей договір недійсним та зобов"язав добросовісного набувача ОСОБА_8 повернути земельну ділянку, яку він придбав, державі в особі Кабінету Міністрів України.

Так як ОСОБА_4 придбала спірну земельну ділянку у ОСОБА_8, тому слід витребувати у неї земельну ділянку та зобов"язати її повернути спірну земельну ділянку у розпорядження держави в особі Кабінету Міністрів України.

Судовою колегією враховується те, що відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою,якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав у володіння , не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом цієї норми закону майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Відповідно до вимог п.22 постанови пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача ( статті 387,388 ЦК України). Якщо в такій ситуації як обґрунтовано підставу позову пред"явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387,388 ЦК України.

У зв"язку з цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з"ясування правомочностей продавця на відчуження майна.

Сторони по справі не заперечили, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем.

Згідно вимог п.26 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав" відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно не з їхньої волі.

Встановлено, що спірна земельна ділянка перебувала у власності держави та в постійному користуванні Львівського державного лісогосподарського об"єднання "Львівліс" та вибула з володіння власника-держави поза його волею.

Відтак є всі підстави витребувати її у добросовісного набувача ОСОБА_4

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України в аналогічній справі № 6-99цс/14 від 17 грудня 2014 року та відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов"язковою для всіх судів України.

Зокрема, у цій постанові Верховного Суду України зазначено, що встановивши, що земельні ділянки загальною площею 8, 8643 га ( у тому числі спірна земельна ділянка 0,1501 га) що розташовані в районі АДРЕСА_1, які були відчужені за рішенням селищної Ради, належать до земель лісового фонду, що віднесені до категорії лісів першої групи (ліси населених пунктів, які призначені для виконання рекреаційних, санітарно-гігієнічних та оздоровчих функцій) та на час прийняття селищною радою рішення про їх відчуження перебували у державній власності та вибули з володіння власника- держави поза його волею, оскільки відповідно до чинного законодавства право розпорядження ними належало Кабінету Міністрів України, проте жодних дій щодо розпорядження зазначеними земельними ділянками Кабінетом Міністрів України не вчинялось, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для витребування спірної земельної ділянки в добросовісного набувача в порядку статті 388 ЦК України.

З врахуванням вище наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і дав належну правову оцінку обставинам справи та поданим доказам.

Щодо доводів апеляційних скарг об"єднання комітетів для євреїв колишнього Радянського Союзу та Представництва Американського Об"єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу такі не підлягають до задоволення.

Відповідно до статтей 10,60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і , що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до абз.6 ч.1 ст.1 Закону України "Про охорону культурної спадщини" пам"ятка культурної спадщини- об"єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам"яток України. Статтею 14 Закону України "Про охорону культурної спадщини" встановлено, що занесення об"єкта культурної спадщини до Реєстру та внесення змін до нього провадяться відповідно до категорії пам"ятки.

Однак, ні на момент прийняття Брюховицькою селищною Радою рішення №618 від 23.10.2008 року, ні на час вчинення інших оспорюваних правочинів, зазначена третіми особами пам"ятка культурної спадщини за вказаною адресою не існувала. Отже, апелянтами не доведено, що на зазначеній території діяв спеціальний режим її використання. Судом не встановлено, що ці землі за своїм цільовим призначенням відносились до земель історико-культурного призначення, а також, що були обмеження у використанні чи розпорядженні цими землями.

Документом, що є підставою на внесення ( чи не внесення) об"єкта до переліку пам"яток культурної спадщини є Протокол, який містить Перелік об"єктів культурної спадщини та який ведеться за відповідною формою.

Незважаючи на доводи апеляційної скарги третіх осіб про наявність спеціального статусу щодо спірної території, докази з приводу цього суду не представлено. Отже, територія, яка за твердженнями третіх осіб, може бути визнана пам"яткою культурної спадщини, не включена у встановленому Законом порядку в Перелік об"єктів культурної спадщини, а відтак доводи третіх осіб в цій частині не підтверджені наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами.

Крім цього, представленими третіми особами облікової картки та паспорта об"єкта культурної спадщини, цей об"єкт розташований у північно-західному регіоні смт.Брюховичі, в лісі біля вул. Незалежності України, згідно картографічної бази Брюховиького лісництва об"єкт знаходиться у 4 та 5 зоні 44 кварталу, обмежений залізною дорогою, автодорогою та лісом. Загальна площа території складає 3120 кв.м. Пам"ятні знаки встановлених зразків відсутні. На всій території об"єкта спостерігаються ями штучного походження різних форм. Значна частина території залісена деревами мішаного типу. На території насаджені дерева та чагарники. Забудови на території об"єкта відсутні. Отже, земельна ділянка ОСОБА_4 площею 0,1501 га в АДРЕСА_1 кадастровий номер :04:003:0073 не має жодного відношення до території масових розстрілів та поховань євреїв у 1940-х роках.

З приводу експертного висновку щодо наявності ( відсутності) об"єктів археологічної спадщини №002-14-ЛО від 28.03.2014 року, складеного НДЦ "Рятівна археологічна служба" Інституту археології Національної академії наук України, в кварталі житлової забудови в районі АДРЕСА_1 під час поверхневого обстеження та розвідкового шуфрування не виявлено об"єктів культурної спадщини (решток давнього культурного шару, стаціонарних археологічних об"єктів, рухомих артефактів, остеологічних та антропологічних решток).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що права та законні інтереси Об"єднання комітетів для євреїв колишнього Радянського Союзу, Представництва Американського об"єднання комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу не порушені, а відтак підстави для задоволення апеляційної скарги в цій частині оскарження відсутні.

Враховуючи те, що рішенням Шевченківського районного суду м.Львова спірна земельна ділянка 0,1501 га в АДРЕСА_1 витребувана у ОСОБА_4 та передана у розпорядження держави в особі Кабінету Міністрів України, відтак відсутні підстави повторної перевірки щодо її правомірного чи неправомірного набуття, оскільки зазначені обставини були предметом спору та їм дана оцінка як судом першої інстанції так і апеляційним судом.

Статтею 308 ЦПК України зазначено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи те, що судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, п.1.ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в і д х и л и т и .

Апеляційну скаргу Об"єднання Комітетів для євреїв колишнього Радянського Союзу та Представництва Американського Об"єднання Комітетів для євреїв бувшого Радянського Союзу в і д х и л и т и .

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 03 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин