Справа № 490/9551/15-ц
н/п 2/490/4709/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(резолютивна частина)

07 грудня 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г.В.

при секретарі - Константиновському О. Г.

за участю представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про визнання припиненим зобов'язання та пов'язаного з ним обтяження.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН

Справа № 490/9551/15-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г.В.

при секретарі - Константиновському О. Г.

за участю представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про визнання припиненим зобов'язання та пов'язані з ними обтяження, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів, в якому просив визнати припиненим зобовязання та повязані з ним обтяження за Договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу (з Правилами) № 0 від 22.09.2008 року (з врахуванням Додаткового договору № 1 від 21.11.2012 року).

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідно до умов п. 5 Додаткового договору № 1 він погасив 75% заборгованості за Кредитним договором, укладеним між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3, що є підставою, відповідно до умов Додаткового договору, для прощення (анулювання) Банком боргу.

Представник позивача у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримав та просив про їх задоволення.

Відповідач ОСОБА_3 до суду також не зявився, надавши заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі. При цьому, просив розглядати справу за його відсутності.

Представник Банку у судовому засіданні просив прийняти рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, зазначивши при цьому, що фактично зобовязання може бути визнано припиненим.

Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали та обставини справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

22 вересня 2008 року між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого за всіма правами та обовязками за вказаним Кредитним договором на теперішній час є ПАТ «Дельта Банк» (договір купівлі-продажу права вимоги за кредитами між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 08.12.2011 року), та ОСОБА_3 було укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу (з Правилами) № 0, відповідно до умов якого «Укрсиббанк» надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 35 000 дол. США для придбання автомобіля. При цьому, забезпеченням виконання грошових зобовязань за вказаним договором була застава транспортного засобу марки Mitsubishi, модель Outlender, 2008 р. в., сірого кольору, номер шасі JMBXTCW5W8Z017041, реєстраційний номер ВЕ 1687 АО.

Кредит надавався ОСОБА_3 із обовязком його погашення відповідно до графіку (додаток № 1 до Кредитного договору).

21 листопада 2012 року між відповідачами було укладено Додатковий договір № 1 до Кредитного договору, згідно з умовами якого було змінено валюту виконання зобовязання за Кредитним договором з відповідним переведенням заборгованості з доларів США на гривні за курсом 1 дол. США = 7,993 грн. та встановленням цієї заборгованості в розмірі 205 246 грн. 41 коп. (п. 1 Додаткового договору № 1). Погашення заборгованості здійснюється відповідно до графіку платежів, наведеному у Додатку 1 до Додаткового договору (п. 2.3 Додаткового договору). При цьому, згідно з графіком платежів сума щомісячного платежу становила 3 420 грн. 78 коп., з яких 3 420 грн. 77 коп. на погашення основної суми кредиту, а 0 грн. 01 коп. на погашення процентів за користування кредитом.

В той же час, відповідно до п. 5 Додаткового договору № 1 від 21.11.2012 року ОСОБА_3 та ПАТ «Дельта Банк» домовилися здійснити прощення (анулювання) боргу за Договором відповідно до ст. 605 ЦК України за умови внесення позичальником одноразового платежу в розмірі, що дорівнює сумі 25% від загальної суми заборгованості за Кредитним договором станом на 01.03.2012 року, та коли сума всіх щомісячних платежів буде становити 50% від загальної суми заборгованості за Кредитним договором на дату внесення одноразового платежу. Розмір прощенного (анульованого) кредитором боргу складає 25% від загальної суми заборгованості на дату внесення позичальником вищезазначеного одноразового платежу.

У подальшому внесення щомісячних платежів за вищезазначеними угодами здійснював ОСОБА_2 Так, відповідно до ч. 1 ст. 528 ЦК України виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.

Як вбачається із наявної у матеріалах справи квитанції № 18191853 від 09.11.2012 року позивач погасив частину кредитної заборгованості за Кредитним договором у розмірі 8 500 дол. США, що еквівалентно 67 940 грн. 50 коп. У подальшому, позивач здійснював перерахування на користь Банку грошових коштів в якості погашення кредитної заборгованості щомісячно у розмірі по 3 420 грн. 78 коп., що підтверджується квитанціями за період з грудня 2012 року по травень 2015 року включно. Таким чином, станом на травень 2015 року позивач сплатив 50% заборгованості, а саме 102 623 грн. 21 коп.

25 червня 2015 року позивач сплатив на користь відповідача 51 311 грн. 40 коп., що складає 25% від загальної суми заборгованості.

Після цього, позивач звернувся до ПАТ «Дельта Банк» із заявою про підтвердження факту припинення зобовязання, однак Банк листом від 23.07.2015 року № 5744 відмовив у його підтвердженні, посилаючись на те, що на теперішній час у Банку діє тимчасова адміністрація, дії якої спрямовані на забезпечення збереження активів. При цьому, Банк повідомив, що зобовязання є чинним, у звязку з чим наголосили на тому, що воно має виконуватися належним чином.

На теперішній час транспортний засіб марки Mitsubishi, модель Outlender, 2008 р. в., сірого кольору, номер шасі JMBXTCW5W8Z017041, реєстраційний номер ВЕ 1687 АО, обтяжений заставою, що унеможливлює розпорядження ним ОСОБА_3 на користь позивача з метою отримання останнім компенсації за сплачену заборгованість по кредиту.

За такого, позивач вважає, що його право порушене та підлягає судовому захисту. В той же час, суд не може погодитися із вказаною позицією з огляду на таке.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення правовідношення.

При цьому, одним із видів правовідношення є зобовязання, відповідно до якого одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України). Підставою для виникнення зобовязання, зокрема, є правочини.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (щодо договору позики), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. ст. 1046, 1048 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, за своїм характером відносини, що виникли між ОСОБА_3 та Банком, є зобовязальними правовідносинами.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 605 ЦК України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Так, судом встановлено, що у п. 5 Додаткового договору № 1 передбачено випадок прощення Банком 25 відсотків боргу ОСОБА_3 у випадку дотримання у сукупності таких умов:

1) сума всіх щомісячних платежів буде становити 50% від загальної суми заборгованості за Кредитним договором на дату внесення одноразового платежу;

2) внесення позичальником одноразового платежу в розмірі, що дорівнює сумі 25% від загальної суми заборгованості за Кредитним договором станом на 01.03.2012 року;

Судом встановлено, що загальна заборгованість ОСОБА_3 за Кредитним договором станом на 21 листопада 2012 року (дату укладення Додаткового договору № 1) складала 25 678, 27 дол. США (еквівалент 205 246 грн. 41 коп.). За період з грудня 2012 року по травень 2015 року включно позивач сплатив 50% заборгованості за Кредитним договором, а саме 102 623 грн. 21 коп.

25 червня 2015 року позивач погасив частину заборгованості за Кредитним договором у розмірі 51 311 грн. 40 коп., що становить 25% від загальної суми заборгованості станом на 01.03.2012 року.

З огляду на це, враховуючи, що залишок заборгованості станом на 25.06.2015 року складав 25 відсотків від загальної суми заборгованості, суд вважає, що вимоги п. 5 Додаткового договору № 1 щодо умов прощення боргу було дотримано.

Однак, судовому захисту підлягає лише те право особи, яке порушене. В той же час, судом встановлено, що Кредитний договір та додаткові угоди укладалися саме між ОСОБА_3 та Банком; жодних угод, укладених між позивачем та ОСОБА_3 про відступлення прав на зазначений вище транспортний засіб, позивач до суду не надав.

Вказані обставини, на думку суду, свідчать про те, що позивач не отримав право вимагати від Банку визнання зобовязання припиненим, оскільки він не є субєктом вказаних зобовязальних правовідносин. Враховуючи це, суд вважає, що позивачем не було надано жодних доказів того, що Банком порушуються саме його права чи законні інтереси.

За такого суд вважає, що у задоволенні позову в частині визнання зобовязання припиненим слід відмовити.

Крім того, оскільки вимога щодо визнання припиненими обтяження майна за своїм характером є похідною від вимоги щодо визнання зобовязання припиненим, у її задоволенні слід також відмовити.

На підставі викладеного суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір сплачено позивачем при подачі позову до суду.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН