ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 752/8842/14
провадження № 2/753/5969/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі :

головуючого судді: Даниленко В.В.

при секретарі: Пасько І.В.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «АВТ Баварія» до ОСОБА_2, фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, про визнання недійсним договору відступлення права вимоги

В С Т А Н О В И В :

В травні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «АВТ Баварія» (далі «Позивач» або ТОВ «АВТ Баварія») звернулося до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 (надалі «Відповідач1» або «ОСОБА_4»), фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (надалі «Відповідач2» або «ФОП ОСОБА_3) про визнання недійсним договору відступлення права вимоги.

21.01.2014 Голосіївським районним судом м. Києва винесено ухвалу, якою у зв'язку із смертю ОСОБА_4 залучено його правонаступника ОСОБА_2 (надалі «Відповідач3» або «ОСОБА_2»)

20.05.2015 року цивільна справа за вказаним позовом передана за підсудністю по місцю проживання ОСОБА_5 до Дарницького районного суду м. Києва.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Договір про відступлення права вимоги (цесії) укладений між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_3 від 07.05.2013 року (надалі «Договір уступки») суперечить положенням ст.ст. 203, 216, 236 та 514 ЦК України, зокрема, у зв'язку із відступленням недійсної вимоги.

В судовому засіданні представник Позивача підтримав позовні вимоги та пояснив, що 01.06.2011 р. згідно Контракту №11-994 ОСОБА_4 придбав у ТОВ «АВТ Баварія» один новий легковий автомобіль марки «BMW F10 535i xDrive», 2011 року виготовлення, об'єм двигуна 2979 куб. см., синього кольору, вартістю 850 368,75 грн. (надалі «Контракт»). 26.04.2013 р. ОСОБА_4 надіслав на адресу ТОВ «АВТ Баварія» вимогу від 18.04.2013 р. про відмову від Контракту та повернення сплачених за автомобіль грошових коштів (надалі «Відмова від Контракту»). 07.05.2013 року право вимоги за Контрактом було відступлено ФОП ОСОБА_3 В подальшому ФОП ОСОБА_3 звернувся до Господарського суду міста Києва та отримав рішення у справі №910/10172/13 про стягнення з Позивача 850 368,75 грн. заборгованості, а також 5 381,78 грн. 3% річних та 102 690,06 грн. судових витрат, що було виконано у повному обсязі. Проте, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 09.08.2013 року у справі №752/11269/13-ц, що набрало законної сили, визнано недійсною Відмову Відповідача1 від Контракту. У зв'язку з чим, Договір уступки має бути визнаний недійсним, тому що передане право грошової вимоги на момент переходу прав від ОСОБА_4 до ФОП ОСОБА_3 не існувало, що порушує статтю 514 ЦК України. При цьому, питання дійсності Договору Уступки впливає на права Позивача через винесене, в тому числі на підставі нього, рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/10172/13.

Представник Відповідача2 у судовому засіданні пояснив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню оскільки є необґрунтованими. Вказав, що ОСОБА_2 не є правонаступником ОСОБА_4 по Договору уступки, оскільки вказаний правочин є одностороннім, в якому ОСОБА_4 є боржником ФОП ОСОБА_3, а згода останнього на заміну боржника у зобов'язанні, на виконання статті 520 ЦК України відсутня. Також, Представник Відповідача2 вказав, що рішенням Голосіївського суду по справі №752/11269/13-ц визнана недійсною лише Відмова від Контракту, а Договором уступки передбачено відступлення права вимоги, в межах якої ФОП ОСОБА_3 став кредитором за контрактом в цілому, що є ширшим поняттям, а тому недійсність Відмови від Контракту не може слугувати підставою для визнання Договору уступки недійсним. Крім того, Представник Відповідача2 вказав на недодержання Позивачем як кредитором ОСОБА_4 строків звернення з вимогою до спадкоємців ОСОБА_4 передбаченого ч.3 ст. 1281 ЦК України, що потягнуло за собою втрату такого права вимоги на підставі ч.4 ст.1281 ЦК України.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

01.06.2011 р. ОСОБА_4 уклав Контракт №11-994 з ТОВ «АВТ Баварія» про придбання одного нового легкового автомобіля марки «BMW F10 535i xDrive», 2011 року виготовлення, об'єм двигуна 2979 куб. см., синього кольору, номер кузова НОМЕР_1, вартістю 850 368,75 грн.

Згідно з актом прийому-передачі № 11-582, ТОВ «АВТ Баварія» передало зазначений вище автомобіль ОСОБА_4 01.06.2011 р.

26.04.2013 р. ОСОБА_4 надіслав на адресу ТОВ «АВТ Баварія» вимогу від 18.04.2013 р. про відмову від Контракту та повернення сплачених за автомобіль грошових коштів. Вимога обґрунтована наявністю істотного недоліку в автомобілі, а саме заводського дефекту ізоляції проводів, що призвів до виникнення пожежі.

07.05.2013 року ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_3 уклали договір відступлення права вимоги (цесії), за яким до ФОП ОСОБА_3 перейшло право вимоги за Контрактом, в тому числі право вимагати повернення 850 368,75 грн.

29.05.2013 року ФОП ОСОБА_3 звернувся до Господарського суду міста Києва з вимогою про стягнення грошових коштів з ТОВ «АВТ Баварія» у зв'язку із не поверненням останнім 850 368,75 грн.

30.07.2013 року рішенням Господарського суду міста Києва по справі №910/10172/13 позовні вимоги в частині стягнення 850 368,75 грн. на підставі Договору Уступки задоволено. 10.10.2013 року вказане рішення Господарського суду міста Києва Постановою Київського апеляційного господарського суду залишено в силі та набрало законної сили.

24.02.2014 року вказане рішення Господарського суду було виконано, що підтверджується Постановою про закінчення виконавчого провадження від 31.03.2014 року та не заперечується представниками Відповідача2 та Позивача.

Разом з тим, в червні 2013 року ТОВ «АВТ Баварія» звернулося до Голосіївського районного суду м. Києва з вимогою до ОСОБА_4 про визнання недійсною відмови від Контракту від 18.04.2013 року.

Рішенням Голосіївського суду міста Києва від 09.08.2013 року у справі № 752/11269/13-ц за позовом ТОВ «АВТ Баварія» до ОСОБА_4 про визнання відмови від договору недійсною задоволено. Визнано недійсною відмову ОСОБА_4 від Контракту, оформлену вимогою від 18.04.2013 р., надісланою на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «АВТ Баварія» 26.04.2013 року.

26.09.2013 року Ухвалою Апеляційного суду міста Києва рішення Голосіївського суду міста Києва від 09.08.2013 року у справі 752/11269/13-ц залишено в силі.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (свідоцтво пр. смерть від 12.12.2013 р. серії НОМЕР_2). За фактом смерті ОСОБА_4 приватним нотаріусом Панченко А.П. 10.06.2014 року було зареєстровано спадкову справу №56174501.

В свою чергу, матеріалами справи підтверджується, що відповідне майно ОСОБА_4, а саме легковий автомобіль марки «BMW F10 535i xDrive», 2011 року виготовлення, об'єм двигуна 2979 куб. см., синього кольору, номер кузова НОМЕР_1 був успадкований ОСОБА_2.

18.11.2014 року ТОВ «АВТ Баварія» звернулося до приватного нотаріуса Панченко А.П. з претензією кредитора, відповідно до якої просила долучити претензію до спадкової справи та повідомити спадкоємців ОСОБА_4 про наявність вимог ТОВ «АВТ Баварія».

Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Таким чином, ТОВ «АВТ Баварія» як кредитор мало право пред'явлення вимоги до спадкоємця ОСОБА_2 як спадкоємця ОСОБА_4 відносно вказаного успадкованого автомобіля.

При цьому, п. 26 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що «згідно із статтями 1281 та 1282 ЦК вимоги, пов'язані з визнанням правочинів недійсними, можуть пред'являтися також кредиторами спадкодавця до спадкоємців сторони правочину. У цьому разі спадкоємці зобов'язані задовольнити такі вимоги у межах вартості успадкованого майна за умови дотримання норм про пред'явлення вимог (стаття 1281 ЦК)».

Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Відповідно до ч.3. ст. 1281 ЦК України якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

П. 2.1. глава 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 передбачено звернення кредиторів з претензіями до спадкоємців до нотаріуса, що веде спадкову справу.

Судом встановлено, що моментом настання строку вимоги у ТОВ «АВТ Баварія» у даному предметі спору є момент набрання законної сили Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва у справі 752/11269/13-ц, щодо визнання недійсною відмови від Контракту від 18.04.2013 року. Отже, дата настання строку вимоги є 26.09.2013 року.

У такому випадку суд приходить до висновку про пропуск Позивачем однорічного строку для пред'явлення вимог до ОСОБА_2 передбаченого ч.3 ст.1281 ЦК України, оскільки, як було зазначено, заява з вимогою до спадкоємців була заявлена ТОВ «АВТ Баварія» лише 18.11.2014 року.

При цьому, Суд відхиляє доводи Позивача про необхідність, в будь-якому разі, відліку строку встановленого ч.3. ст. 1281 ЦК України не від настання строку вимоги, а від дати смерті спадкодавця. Наведена Позивачем судова практика Верховного суду, а саме Ухвала від 10 березня 2010 року, вказаних висновків не містить, а навпаки передбачає необхідність встановлення моменту настання строку вимоги.

Ч. 4. ст. 1281 ЦК України передбачено, що кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

У такому випадку Суд приходить до висновку про те що, у ТОВ «АВТ Баварія» відсутнє право вимоги на предмет спору у даній справі, що має слугувати самостійною підставою для відмови у даному позові.

Крім того, Суд не погоджується з доводами Позивача про відсутність дійсної вимоги на момент переходу прав від ОСОБА_4 до ФОП ОСОБА_3

Відповідно до пункту 2 Договору уступки до цесіонарія переходить право вимагати (замість цедента) від Боржника повернення грошових Коштів за контрактом у розмірі 850 368,75 грн.

Відповідно до пункту 3 Договору Уступки до цесіонарія переходить право вимоги Цедента за Договором, визначеним у п. 1 цього Договору, в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Пунктом 1 Договору уступки передбачено, що цей договір спрямований на регламентацію цивільних правовідносин, що виникають з приводу відступлення Цедентом Цесіонарію в порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України, права вимоги, належного Цеденту, в межах яких Цесіонарій стає кредитором за Контрактом №11-994 від 01.06.2011 р. укладеним між Цедентом та ТОВ «АВТ Баварія».

Пунктом 5 Договору Уступки передбачалось, що одночасно з укладенням цього Договору Цедент передавав Цесіонарію всі документи, з яких випливає право вимоги, що відступається за цим Договором, а саме: Оригінал Контракту № 11-994 від 01.06.2011 р.; оригінал квитанції №120110036 від 01.06.2011р. про сплату 850 386,75 грн.; оригінал Акту прийому-передачі автомобіля №11-582 від 01.06.2011 р.; оригінал технічного висновку №310 від 28.09.2011 р.; оригінал вимоги ОСОБА_4 від 18.03.2013 р.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що Договором уступки передбачався перехід від ОСОБА_4 до ОСОБА_3 прав кредитора за Контрактом у розмірі сплати вартості автомобіля, що ґрунтувалось на підставі Контракту, Відмови від Контракту, акту прийому передачі, квитанції про сплату коштів, технічного висновку.

Суд відхиляє доводи про те, що присутність серед переданих документів від ОСОБА_4 до Відповідача2 Відмови від Контракту вказує про звуження обсягу прав, що переходив по Договору Уступки.

Зважаючи на вказане Суд не погоджується з твердженнями Позивача про те, що Договір уступки передбачав перехід прав від ОСОБА_4 до Відповідача2 в обсязі тотожному обсягу прав заснованих лише на підставі однієї Відмови від Контракту. В свою чергу, у такому випадку питання недійсності Відмови від Договору не може вказувати на відсутність дійсної вимоги, що була передана за Договором уступки.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, Суд приходить до висновку щодо відсутності порушень статті 514 ЦК України під час укладення Договору Уступки, та як наслідок відсутності підстав для визнання Договору уступки недійсним.

Також, Суд погоджується з доводами Відповідача 2 щодо питання відсутності правонаступництва ОСОБА_2 у спірному правочині.

Аналіз положень Договору уступки вказує на відсутність зобов'язань ФОП ОСОБА_3 перед ОСОБА_4 одночасно із наявністю зобов'язань ОСОБА_4 перед ФОП ОСОБА_3

Суд відхиляє доводи Позивача про те, що передбачена п.6. Договору уступки відповідальність ОСОБА_4 перед ФОП ОСОБА_3 за недійсність переданого останньому права вимоги свідчить про наявність зобов'язань ФОП ОСОБА_3 по Договору уступки, оскільки відповідальність першого не є зобов'язанням останнього.

Так само суд не погоджуються з доводами Позивача, стосовно виникнення зобов'язань ФОП ОСОБА_3 в разі визнання недійсним Договору уступки, оскільки, такі зобов'язання ґрунтуються не на правочині, а є зобов'язаннями, що виникають з наслідків недійсності правочину.

В силу п. 3 ст. 202 ЦК України, одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. При цьому, односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила.

У такому випадку Суд приходить до висновку, що Договір уступки носить характер одностороннього правочину, в якому боржником є ОСОБА_4, а кредитором ФОП ОСОБА_3

Згідно ч.1. ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 512 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язані може відбуватись, у тому числі, на підставі правонаступництва. Відповідно до статті 520 ЦК боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Таким чином, на відміну від заміни кредитора у зобов'язанні, заміна боржника відбувається лише за згодою кредитора.

Матеріалами справи підтверджується відсутність надання згоди ФОП ОСОБА_3 на здійснення заміни боржника - ОСОБА_4 в Договорі уступки (Пояснення Відповідача2 від 22.10.2014 року).

Таким чином, ОСОБА_2 не є стороною Договору уступки, а тому ОСОБА_2 не може вважатись особою, що порушує права Позивача.

Приймаючи до уваги встановлені судом обставини та виходячи із зазначених вище норм матеріального права, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ТОВ «АВТ Баварія» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 202, 203, 215, 509, 512, 514, 520, 1281, 1282 ЦК України, П. 2.1. глава 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, п. 26 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 85, 88, 211-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволені ТОВ з іноземними інвестиціями «АВТ Баварія» до ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційного скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: