Справа №583/1743/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/2025/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Шевченка В. А. , Бойка В. Б.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 вересня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, треті особи: управління Держгеокадастру в Охтирському районі Сумської області, Охтирська міська рада, відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Охтирського міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

про визнання права користування земельною ділянкою, скасування рішення Охтирської міської ради, скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 вересня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Представник позивача з цим рішенням не погодився та оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на незаконність рішення, порушення та незастосування норм матеріального права, просить його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Зазначає, що при набутті права власності на 11/100 частин будинку до позивача також перейшло і право на відповідну частину земельної ділянки, яка призначена для обслуговування цієї частки будинку, тому законних підстав для приватизації відповідачкою належної позивачу частини земельної ділянки не було.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_4, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу представника відповідачки ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи й перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 02 жовтня 2002 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі, який 02 липня 2012 року розірвали в судовому порядку.

Під час шлюбу, а саме, 08 вересня 2006 року, подружжя придбало 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами по вул. 50 років СРСР, 22 в м. Охтирка, оформивши договір купівлі-продажу на ОСОБА_5, а 23 липня 2008 року продали 28/100 частини цього житлового будинку, в звязку з чим у їх власності залишилися 22/100 частини будинку та господарських споруд.

Рішенням 52 сесії 5 скликання Охтирської міської ради від 29 липня 2010 року на підставі заяви ОСОБА_5 наданий дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право спільної часткової власності на земельну ділянку (а.с. 35).

Рішенням 24 сесії 6 скликання Охтирської міськради від 29 травня 2012 року № 480-МР затверджена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право спільної часткової власності на земельну ділянку та безоплатно передано ОСОБА_5 у спільну часткову власність 22/100 частини (0,0203 га) від 0,0922 га земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. 50 років СРСР, 22 в м. Охтирка (а.с. 38).

Право власності ОСОБА_5 на вказану частину земельної ділянки посвідчене державним актом серії ЯМ № 623842 від 03.09.2012 року, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів про право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №00806 (а.с. 120).

Співвласниками будинку та земельної ділянки, крім відповідачки, є ОСОБА_6, якій належить 28/100 частини та ОСОБА_7, у власності якого знаходиться 1/2 частина (а.с. 101-104, 121).

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 31 січня 2013 року, яке набрало законної сили, поділено майно подружжя і виділено у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_5 по 11/100 частин житлового будинку з господарськими спорудами кожному.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.25 та п.34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Виключно на їх пленарних засіданнях вирішуються питання щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Частиною 2 ст.78 ЗК України 2001 року передбачено, що право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

За змістом ч.1, 2 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.2 ст. 373 Цивільного кодексу України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Статтею 40 ЗК передбачено, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Правові підстави набуття права власності на землю громадянами визначені ст.81 ЗК України. Зокрема, однією з таких підстав в п. «в» ч.1 цієї статті передбачена приватизація земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

З ст. 116 ЗК України вбачається, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

У разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян, провадиться безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Статтями 118, 121 цього Кодексу передбачений порядок безоплатної передачі земельних ділянок у приватну власність громадян та їх розміри, а саме: передача у власність земельної ділянки, яка перебуває у їх користуванні, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення.

Відповідно до ст.ст.125,126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом та виникає з моменту державної реєстрації цього права.

З огляду на зазначене вбачається, що державний акт на право приватної власності на землю є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, а тому вимоги про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку та його реєстрації є похідними й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт.

Враховуючи, що передача землі у власність відповідачки, здійснена компетентним органом, правомірно із передбачених законом підстав, з дотриманням порядку та в розмірах, передбачених законом, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо відсутності підстав для визнання рішення Охтирської міської ради від 29 травня 2012 року № 480-МР незаконним, а виданого на підставі нього державного акта про право приватної власності на землю та його реєстрації - недійсними.

Відмовляючи в задоволенні позову, в частині визнання за позивачем права користування земельною ділянкою, місцевий суд виходив з того, що зазначені вимоги є передчасними, так як в судовому порядку позивачу визначена лише ідеальна його частка у праві спільної часткової власності на будинок, а в натурі вона не виділена.

Проте, з таким висновком колегія суддів не може погодитись.

Згідно з ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Як вбачається з зазначеного вище рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 31 січня 2013 року, ОСОБА_3 виділено у власність 11/100 частин житлового будинку з господарськими спорудами.

Право власності на цю частку зареєстровано за ним 04.09.2013 року, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.103).

Отже, внаслідок набуття позивачем права власності на 11/100 частин житлового будинку з господарськими спорудами, у нього виникло право на земельну ділянку в розмірі його частки у праві власності в домоволодінні.

З огляду на зазначене та виходячи з диспозитивності цивільного судочинства, колегія суддів вважає, що позов, в частині визнання за позивачем права користування на 11/100 частин земельної ділянки, підлягає задоволенню.

За таких обставин рішення суду першої інстанції, в частині вирішення позовних вимог про визнання права користування земельною ділянкою, на підставі п.п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення цих позовних вимог.

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст. 88 ЦПК України розподіл судових витрат підлягає зміні. Пропорційно до задоволених позовних вимог, компенсації за рахунок відповідача на користь позивача підлягає 700 грн. 88 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та за розгляд справи в апеляційному суді (243 грн. 60 коп. + 267 грн. 96 коп.).

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 вересня 2015 року в частині вирішення позовних вимог про визнання права користування земельною ділянкою скасувати і ухвалити нове рішення.

Визнати за ОСОБА_3 право користування на 11/100 частин земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вулиці 50 років СРСР, 22 у м. Охтирка Сумської області.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 700 грн. 88 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та апеляційному суді.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -