Справа № 645/8078/15-ц
Провадження № 2/645/2663/15
04 грудня 2015 року Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі:
головуючого судді Горпинич О.В.
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку заочного розгляду в залі суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Фрунзенський районний відділ у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення,
Позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом, яким просить усунути перешкоди у користуванні квартирою № 63 в будинку № 254-в по проспекту Московському в м. Харкові шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням.
В обґрунтування позову посилається на те, що 25.07.2006 року Фрунзенським районним судом м. Харкова затверджено мирову угоду, відповідно до якої поділено спільне майно подружжя та їй відійшла у власність вищевказана квартира. Дана ухвала суду 08.07.2011 року була зареєстрована в КП «Харківське міське БТІ». З 2006 року по теперішній час ОСОБА_3 в зазначеній квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує та з реєстраційного обліку не знятий. Наявність реєстрації відповідача за вищевказаною адресою порушує її права як власника житла, що фактично позбавляє права безперешкодного володіння, користування та розпорядження належною її власністю.
На підставі викладеного до суду було подано відповідний позов.
Позивачка у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, пояснила про обставини, викладені вище.
Представник третьої особи Фрунзенського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області у судове засідання не зявився, суду надана заява за підписом заступника начальника про розгляд справи за відсутності їх представника.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 224 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи.
Суд, вислухавши пояснення позивачки та свідків, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25.07.2006 року затверджено мирову угоду між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на наступних умовах: при поділі спільного майна подружжя ОСОБА_2 внаслідок поділу спільного майна подружжя відходить у власність квартира АДРЕСА_1.
Згідно витягу про державну реєстрацію прав КП «Харківське міське БТІ» ОСОБА_2 на праві власності належить кв. 63 у б. № 254-в по проспекту Московському у м. Харкові, підстава виникнення права власності ухвала Фрунзенського районного суду м. Харкова про затвердження мирової угоди.
Як вбачається з довідки КП «Жилкомсервіс» дільниця № 52 від 15.09.2015 року, за адресою: м. Харків, проспект Московський, б. 254-в, кв. 63 зареєстрований відповідач ОСОБА_3 з 16.10.1996 року.
У ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є колишнім чоловіком позивачки, шлюб між якими розірвано, про що Відділом реєстрацій актів цивільного стану Фрунзенського районного управління юстиції м. Харкова зроблено відповідний актовий запис № 251 від 21.06.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія 1-ВЛ № 022691, копія якого міститься в матеріалах справи.
Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5.
Так, свідок ОСОБА_6, попереджена про кримінальну відповідальність, пояснила, що вона є сусідкою позивачки та мешкає у квартирі 64 б. № 254-в по проспекту Московському у м. Харкові, дуже часто буває у ОСОБА_2 в гостях та їй відомо, що відповідач - колишній чоловік позивачки, не мешкає у квартирі № 63 близько 9 років, має іншу сімю. ОСОБА_2 перешкод у користуванні житловим приміщенням відповідачу не чинить, до квартири відповідач не навідується.
Свідок ОСОБА_5, попереджений про кримінальну відповідальність, пояснив, що є сином ОСОБА_3 - відповідача по справі, та батько майже 10 років не мешкає за адресою реєстрації, його речей у квартирі немає, за комунальні послуги сплачує його мати, поточний ремонт також робить вона. Перешкоди в користуванні житловим приміщенням відповідачу не чиняться.
Позивачкою надано довідку, відповідно до якої зазначалося, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 2011 року по теперішній час до Фрунзенського відділення Орджонікідзевського відділу ГУ НП в Харківській області зі скаргами та заявами не звертався.
В силу ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 457/967-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює права власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які правочини, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317,319, 321 ЦК України).
Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно, вселення членів сімї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.
Відповідно до статті 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом угоди.
Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.
Відповідно до ч.ч. 1, 4, 5, 7 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Судом встановлено, що відповідач не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 254-в, кв. 63 тривалий час та покинув спірне житло добровільно, перешкод у його проживанні за місцем реєстрації, а також поважність причин невикористання відповідачем свого права користування спірним житловим приміщенням судом не встановлено.
Жодних беззаперечних, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин відсутності відповідача за вищевказаною адресою понад один рік суду не надано.
Докази, що підтверджують той факт, що позивач якимось чином перешкоджав відповідачу у користуванні спірним будинком, в матеріалах справи також відсутні.
Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст.ст. 64, 156 Житлового Кодексу України відповідач є членом сімї позивача.
Згідно ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач залишається бути зареєстрованим у спірному будинку, наміру проживати за місцем реєстрації та користуватися житловою площею не має, у спірному житловому будинку фактично не проживає з 2006 року, тобто станом на момент розгляду справи більше одного року. Наявність реєстрації відповідача у спірному житловому будинку перешкоджає позивачу здійснювати право власності, оскільки передбачає право відповідача на користування житловим приміщенням за місцем реєстрації.
Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 391, 405 ЦК України, ст.ст. 64,156 Житлового Кодексу України, ст.ст. 10, 11, 169, 209, 224-226 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Фрунзенський районний відділ у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 63 у будинку № 254-В по проспекту Московському у м. Харкові.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп..
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, витрати за розміщення оголошення в газеті «Слобідський край» у розмірі 249 (двісті сорок девять) грн..
Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, які брали участь у розгляді справи, до Апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Іншими особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя -