АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/713/2015р. Головуючий в І інстанції Корецький Д.Б.
Категорія: 24 Доповідач - Радченко С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року березня місяця 11 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Радченка С.В.

Суддів: Колісниченко А.Г., Капітан І.А.

при секретарі: Грицак А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 28 січня 2015 року по справі за позовом Міського комунального підприємства «Херсонтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2013 року Міське комунальне підприємство «Херсонтеплоенерго» (далі за текстом МКП «Херсонтеплоенерго») звернулось до суду з позовом посилаючись на те, що відповідачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та є абонентом МКП «Херсонтеплоенерго» та користується послугами з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Оскільки відповідачка тривалий час не здійснює оплату за надані послуги утворилася заборгованість. З уточненнями, остаточно просили стягнути з ОСОБА_1 на користь МКП «Херсонтеплоенерго»заборгованість за надані послуги в сумі 3493,62 грн, яка утворилася в період з 01 грудня 2001 року по 01 січня 2015 року.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 28 січня 2015 року позов задоволено частково. З урахуванням строку позовної давності, стягнуто з ОСОБА_1 на користь МКП «Херсонтеплоенерго» 2638,43 грн в рахунок заборгованості за надані послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання за період з січня 2004 року по січень 2015 року.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач надає, а відповідач отримує послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, однак в порушення вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач належним чином не оплачує отримані послуги, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з неї на користь позивача.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи, підтверджується дослідженими судом доказами, яким дана належна юридична оцінка, ґрунтується на вимогах закону.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проживає в квартирі АДРЕСА_1та є споживачем послуг, які надає МКП «Херсонтеплоенерго», своєчасно не вносить оплату за надані послуги, в результаті чого, виникла заборгованість, яка станом на 01.01.2015 року становить 3493,62 грн (а.с.87).

Судом встановлено, що 21.05.2013 року за заявою МКП «Херсонтеплоенерго» був виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з теплозабезпечення в сумі 4698,32 грн, а також судові витрати в сумі 114,70 грн (а.с.8), проте за заявою ОСОБА_1 10.06.2013 року судовий наказ був скасовано (а.с.9).

Правовідносини, що виникли між сторонами по наданню послуг, в тому числі, права і обов'язки, порядок розрахунків, підстави і розмір відповідальності, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до положень п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п.20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ № 630 від 21 липня 2005 року, споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про застосування строку позовної давності, оскільки він ґрунтується на положеннях ч.3 ст.267 ЦК України.

Строк позовної давності обчислюється відповідно до ст.ст. 253, 264 ЦК України з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якої пов'язано його початок. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею боргу. Після переривання строк позовної давності починається заново.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач, з лютого 2007 року здійснювала оплату за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, нарахування яких не відбувалось або у сумі, що перевищує нараховану плату, колегія суддів погоджується з висновком суду, що даними діями відповідачка визнала свою заборгованість перед позивачем, а тому суд дійшов до обґрунтованого висновку про переривання строку позовної давності.

Виходячи з наведеного, висновок суду першої інстанції про стягнення, в межах строку позовної давності, з відповідачки на користь позивача суми заборгованості за спожиту теплову енергію та гаряче водопостачання за період з січня 2004 року по січень 2015 року в розмірі 2638,43 грн., є законним та обґрунтованим оскільки в даному випадку було правильно застосовані норми матеріального права, а розрахунок заборгованості повністю підтвердився дослідженими в судовому засіданні доказами.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги відносно того, що у відповідачки не могла виникнути заборгованість за надані послуги тому, що між сторонами до 2011 року не існувало жодних договірних відносин, як того вимагає закон, на підставі якого у споживача можуть виникати зобов'язання по сплаті наданих послуг, як такі, що не спростовують мотивованих висновків суду щодо стягнення заборгованості за фактично надані комунальні послуги. Відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не є підставою для нестягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відносно того, що відповідачка не здійснювала погашення нарахованої заборгованості в лютому 2007 року, а тому, як наслідок, судом було невірно розраховано строк позовної давності, оскільки дані посилання спростовуються наданими позивачем доказами.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на належних доказах, і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Оскільки порушень норм матеріального і процесуального права, що можуть слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено, то підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається, рішення законне та обґрунтоване, а тому скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 28 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності після проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: