Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.07.2015 Справа №607/6864/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Грицака Р.М.

секретаря Палашовської У.А.

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики грошей, посилаючись на те, що 01.07.2015 року між ним та ОСОБА_3 був укладений договір позики, у відповідності до якого він позичив відповідачу кошти в розмірі 185 000,00 грн. з терміном повернення до 01.11.2014 року, що підтверджується відповідною розпискою. Однак відповідач на даний час грошей не повернув та ухиляється від виконання зобовязання по поверненню боргу. У звязку з цим просить суд стягнути з відповідача борг в сумі 185 000,00 грн., 290 185,20 грн. інфляційних втрат за період з 01 липня 2014 року по 11 червня 2015 року, 13513,43 - 3 % річних за користування чужими коштами за період з 01 липня 2014 року по 11 червня 2015 року (346 днів), 64233,01 грн. пені за несвоєчасність виконання грошового зобовязання за цей же період, 40 000,00 грн. моральної шкоди, а також покласти на відповідача судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав і мотивів викладених у позовній заяві та просить їх задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просить його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином, заперечень проти позову та доказів про причини відсутності суду не подав. Тому суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення, оскільки проти заочного розгляду справи не заперечує позивач та його представник.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав:

Відповідно до розписки, написаної ОСОБА_3 01 липня 2014 року, останній позичив у ОСОБА_1 кошти в сумі 185 000,00 грн., які зобовязався повернути до 01 листопада 2014 року.

Згідно ст. 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або рівну кількість речей того ж роду і якості.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення виконання чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу.

Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК).

Згідно зі статтями 251, 253 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Статтею 530 ЦК визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На момент звернення позивача до суду відповідач ОСОБА_3 не повернув позичені у ОСОБА_1 гроші в сумі 185 000,00 грн., що підтверджується наявністю в позивача оригіналу боргової розписки, тобто не виконав зобовязання, передбачені умовами договору позики.

Таким чином, відповідач не виконав зобовязання у строк, передбачений договором всупереч ст. 530 Цивільного кодексу України, та прострочив виконання зобовязання перед кредитором.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних (чи інший розмір процентів) входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобовязання.

Виходячи з зазначених норм, суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, повинні розраховуватися за період прострочення платежу. Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає пеню як один із різновидів неустойки грошової суми або іншого майна, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки встановлений законом може бути збільшений у договорі. Відповідно до ст. 1 та ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», платники грошових коштів сплачують на користь

одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що

встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього

Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином розмір пені, як штрафної санкції повинен бути встановлений у договорі, що регулює той чи інший вид правовідносин, та підставою для стягнення пені є наявність в договорі позики, або в розписці пунктів де передбачено стягнення пені у разі невиконання боржником зобовязань за договором.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з розрахунку заборгованості, позивачем виходячи з суми основного боргу 185 000,00 грн., розраховано: інфляційні втрати за період з 01 липня 2014 року по 11 червня 2015 року в сумі 290 185,20 грн., 3 % річних за користування чужими коштами за період з 01 липня 2014 року по 11 червня 2015 року (346 днів) в розмірі 13513,43 грн. виходячи з суми боргу та суми нарахованих інфляційних втрат, а також пені за несвоєчасність виконання грошового зобовязання в розмірі 64233,01 грн. (виходячи з подвійної облікової ставки НБУ) за період з 01 липня 2014 року по 11 червня 2015 року (346 днів).

Станом на день розгляду справи відповідачем не подано, а судом не здобуто доказів погашення відповідачем грошових зобовязань перед позивачем, а тому суд вважає, що сума позики в розмірі 185 000,00 грн. підлягає до стягнення з відповідача в користь позивача.

Одночасно зважаючи, що умовами укладеного між сторонами договору позики від 01.07.2014 року сплата пені за порушення строків повернення позики не передбачена, тому заявлені позовні вимоги про стягнення пені за несвоєчасність виконання грошового зобовязання в розмірі 64233,01 грн. (виходячи з облікової ставки НБУ) за період з 01 липня 2014 року по 11 червня 2015 року (346 днів) до задоволення не підлягають.

Також суд не може погодитися з визначеним позивачем періодом прострочення виконання грошового зобов'язання та розрахунком заборгованості складеним виходячи з дня надання позики 01.07.2014 року, а вважає за необхідне провести розрахунок заборгованості з дня виникнення обовязку повернення коштів (дня прострочення виконання грошових зобовязань) по день вирішення спору по суті.

Враховуючи індекс інфляції за період з листопада 2014 року по липень 2015 року та методики розрахунку відповідних виплат, згідно з якими розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості, а розрахунок 3% річних проводиться шляхом добутку суми заборгованості і кількості днів прострочення, помноженого на 3 та поділеного на 365 і на 100, беручи до уваги суму боргу 185 000, 00 грн. - інфляційні втрати за період з 01 листопада 2014 року по 15 липня 2015 року становлять 88211,76 грн., а 3 % річних за користування чужими коштами за період з 01 листопада 2014 року по 15 липня 2015 року складають 3907,81 грн. Відповідно до розяснень, викладених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема враховуються стан здоров»я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації. Згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених статтями 280, 611, 1167, 1168 ЦК України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Оскільки судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу невиконання договірних зобов'язань, а договором позики (розпискою) не було передбачено відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування йому моральної шкоди до задоволення не підлягають.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в даному випадку порушені права позивача відповідачем, тому позовні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 боргу за договором позики від 01 липня 2014 року в сумі 277119 грн. 57 коп. з яких: 185 000, 00 грн. сума позики, 88211,76 грн. - інфляційні втрати за період з 01 листопада 2014 року по 15 липня 2015 року, 3907,81 грн. - 3 % річних за користування чужими коштами за період з 01 листопада 2014 року по 15 липня 2015 року.

В силу ст.88 ЦПК України із відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1850 грн., а також в користь держави судовий збір в сумі 921 грн. 19 коп.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 228-232, 294 ЦПК України, ст.ст. 526, 533, 625, 1049, 1050, 1167 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1) в користь ОСОБА_1 (вул. Дівоча, 9/3 м.Тернопіль) борг за договором позики від 01 липня 2014 року в сумі 277119 грн. 57 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1) в користь ОСОБА_1 (вул. Дівоча, 9/3 м.Тернопіль) 1850 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1) в користь держави судовий збір в сумі 921 грн. 19 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяОСОБА_4