Справа № 366/1069/15-ц Головуючий у І інстанції Гончарук О. П.
Провадження № 22-ц/780/5812/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 03.12.2015
УХВАЛА

Іменем України

03 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Вербової І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 11 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Іванківському районі про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що вона є спадкоємицею своєї матері ОСОБА_3, яка померла 18 травня 2011 року. Вказує, що її мати за життя мала статус постраждалої внаслідок аварії на ЧАЕС 1-ї категорії та була інвалідом 1-ї групи, в зв'язку з чим вона мала право на виплату пенсії та компенсацій (додаткової пенсії тощо), передбачених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ".

Постановою від 18 квітня 2011 року Іванківський районний суд і зобов'язано УПФУ в Іванківському районі провести перерахування та виплату пенсії ОСОБА_3 та компенсаційних виплат як інваліду 2-ї групи та постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії, починаючи з 13 жовтня 2010 року з урахуванням вже проведених виплат.

Разом з тим, ОСОБА_2 вказує, що 18 квітня 2011 року її мати ОСОБА_3 була визнана інвалідом 1-ї групи, і відповідно з цього дня, на її думку, відповідач повинен був нараховувати їй пенсію відповідно до її групи інвалідності, однак продовжував здійснювати нарахування пенсії як інваліду 2-ої групи, через що вважає необхідним звернутися до суду із вимогою про стягнення недоотриманої пенсії у розмірі 13 421, 45 грн., на яку вона, на її думку, має право як спадкоємець після смерті її матері, а також стягнути з відповідача суму недоотриманої матеріальної допомоги на поховання матері у розмірі 18 727, 60 грн.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 11 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне зясування судом усіх обставин справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що постановою Іванківського районного суду Київської області від 18 квітня 2011 року було стягнуто з УПФУ Іванківського району на користь ОСОБА_3 пенсію як інваліду 2-ої групи та виплачено її спадкоємиці ОСОБА_2 у повному розмірі, разом з тим ОСОБА_3 за свого життя про перерахування їй пенсії як інваліду 1-ої групи до суду не зверталася, а виплату допомоги на поховання УПФУ Іванківського району здійснило її спадкоємиці ОСОБА_2 у повному обсязі відповідно до норм закону, через що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 травня 2011 року померла ОСОБА_3, спадкоємицею якої є позивачка ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ОК № 214979 від 21 травня 2011 року та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15 травня 2012 року (а. с. 15, 24).

Постановою Іванківського районного суду від 18 квітня 2011 року зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Іванківському районі зробити перерахунок та виплатити ОСОБА_3 починаючи з 13 жовтня 2011 року, а саме: 1) пенсію, передбачену ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з урахуванням проведених виплат; 2) пенсію, передбачену ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в розмірі 75% мінімальної пенсій за віком, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з урахуванням проведених виплат; 3) доплати як працюючому пенсіонеру, передбаченуст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в розмірі 2 мінімальних заробітних плат з урахуванням проведених виплат; 4) щомісячної компенсації у разі втрати годувальника, передбачену ст. 52 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", в розмірі 75% мінімальної пенсій за віком з урахуванням проведених виплат. (а. с. 16-17).

З метою виконання вищевказаної постанови, орган ПФУ здійснив перерахунок та виплату ОСОБА_3 відповідного розміру пенсії як інваліду 2-ої групи (а. с. 8), з приводу чого у ОСОБА_3 не виникало жодних скарг чи претензій до органу ПФУ. Разом з тим, 18 квітня 2011 року ОСОБА_3 було встановлено 1-у групу інвалідності, проте вона за життя так і не звернулася до суду про перерахунок та виплату пенсії за цією групою інвалідності.

Крім того, органом ПФУ було виплачено ОСОБА_2 у належному розмірі допомогу на поховання відповідно до ст. 53 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», тобто у розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті (а. с. 9, 20, 21).

Разом з тим, відповідно до ст. 1219 ЦК України, до складу спадщини не входять особисті немайнові права та права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.

Однак, ОСОБА_2, звертаючись до суду із позовом, просила стягнути з УПФУ на її користь пенсію померлої ОСОБА_3, яка не була їй нарахована, при цьому законодавством не передбачено перерахунок пенсії померлим особам та виплату цих коштів їхнім спадкоємцям, а тому суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для стягнення пенсії з відповідача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову, оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 не підтвердженні належними та допустимими доказами, які б підтверджували обставини, на які вона посилається, не ґрунтуються на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивачки з висновками суду першої інстанції з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 309 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, а тому вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 11 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: