Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 310/9898/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Троценко Т.А.
Провадження № 22-ц/778/4081/15 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«07» грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової А.С.,

при секретарі: Мельнику З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 березня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2014 року ОСОБА_4. звернувся до суду з позовом до ПАТ «ВіЕйБі Банк» про стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 03.04.2014 року між ним та ПАТ «ВіЕйБі Банк» укладено договір банківського вкладу № 768784/2014 на умовах депозитного продукту «З любов'ю VAB!». У це й же день позивач вніс на вказаний рахунок грошові кошти у розмірі 17 000,00 доларів США.

Крім того, на відкритому у ПАТ «ВіЕйБі Банк» на його ім'я поточному рахунку № НОМЕР_1 розміщені грошові кошти в доларах США, які надійшли на рахунок внаслідок закінчення строку дії іншого договору банківського вкладу. Станом на 21.10.2014 року залишок коштів по зазначеному рахунку становив 21 817,99 доларів США.

21 жовтня 2014 року він звернувся до Бердянського відділення № 89 ПАТ «ВіЕйБі Банк» з письмовою вимогою про дострокове повернення належних йому коштів та нарахованих згідно з умовами договору «З любов'ю VAB!» відсотків, а також повернення належних йому коштів у сумі 21 817,99 доларів США, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1.

До теперішнього часу відповідей на звернення не отримав, належні йому грошові кошти не повернуті.

Під час розгляду справи ОСОБА_4. подав до суду заяву, в якій зазначив, що 06.02.2015 року за договорами, що є підставою позову, йому виплачено 200 000,00 грн.

На підставі зазначеного остаточно просив стягнути з ПАТ «ВіЕйБі Банк» на його користь борг у сумі 30 527,19 доларів США.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 березня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «ВіЕйБі Банк» на користь ОСОБА_4 суму депозиту в розмірі 30 527,19 доларів США та судовий збір на користь держави 1791,29 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ «ВіЕйБі Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 про стягнення суми депозитного вкладу та відсотків, суд першої інстанції, виходив із того, що відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, що встановлені договором та вказав, що підстав для відмови у поверненні вкладу банк не навів.

З висновками суду повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно зі ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

За змістом ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені у спеціальному законі. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон України), який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону України ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, ч. 1 встановлено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Обмеження не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.

Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути більшою 200 000 гривень.

Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами (ч. 1 ст. 26 Закону України).

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно із ч. ч. 2, 3, 5 ст. 27 Закону України уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів.

Судом також встановлено, що 03. 04. 2014 року між сторонами укладено договір строкового банківського вкладу «З любов»ю VAB!» № 768784/2014, згідно з яким ОСОБА_4 розмістив на депозитному рахунку 17 000 доларів США (а.с.6).

21 жовтня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до Бердянського відділення № 89 ПАТ «ВіЕйБі Банк» з письмовою вимогою про дострокове повернення належних йому коштів та нарахованих згідно з умовами договору «З любов'ю VAB!» відсотків, а також повернення належних йому коштів у сумі 21 817,99 доларів США, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 (а.с.9,10).

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.11.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (а.с.28).

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №63 від 20.03.2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (а.с.54).

Статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" ліквідацію банку визначено як процедуру припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до положень цього Закону та Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон).

Відповідно до положень ст. 77 цього ж Закону Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що стосовно відповідача триває ліквідаційна процедура відповідно до положень Закону.

Статтею 45 Закону визначено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Відповідно до вимог ст. 48 Закону уповноважена особа Фонду не пізніше ніж через три дні з дня свого призначення складає перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду та складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч. 2 ст. 45 цього Закону уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами (ст. 49 Закону).

У подальшому протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 52 Закону кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів-фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом у четвергу чергу.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що в межах ліквідаційної процедури банку статусу кредитора набувають дві категорії осіб:

1) фізичні особи-вкладники у межах гарантованої Фондом суми відшкодування;

2) особи, вимоги яких заявлені протягом 30 днів з дня опублікування відомостей (про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду), та які акцептовані та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

До останніх, за змістом Закону, зокрема ст. 52 відносяться в тому числі фізичні особи-вкладники з вимогами у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що позивач, як фізична особа-вкладник в межах гарантованої Фондом суми відшкодування 09.02.2015 року отримав 200 000 грн., що є гарантованою сумою відшкодування за вкладами. Спір між сторонами стосується вимог у частині, що перевищує суму, виплачену позивачу Фондом.

З огляду на те, що ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» 20.03.2015 року розпочато процедуру ліквідації, обставин звернення із вимогами кредитора щодо неповернутої частини вкладу до уповноваженої особи Фонду (ліквідатора) позивачем не доводилось та судом встановлено не було, оскільки про акцепт чи відхилення вимог позивача ліквідатором банку у встановленому Законом порядку не вирішувалося, позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення коштів є передчасними та не підлягають задоволенню.

Оскільки застосування судом норм матеріального права, що не підлягали застосуванню, призвело до неправильного вирішення спору, ухвалене у справі судове рішення згідно з вимогами ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316,317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» задовольнити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 березня 2015 року у цій справі скасувати та ухвалити по справі нове рішення наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про стягнення коштів відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: