ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2015 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі головуючого судді -Ковалевської Л.М., за участі секретаря Омельчук С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання автомобіля особистою приватною власністю,-

в с т а н о в и в:

До суду з позовом про поділ спільного майна подружжя звернулась ОСОБА_1 посилаючись на те, що перебуваючи з чоловіком у шлюбі за спільні кошти придбали автомобіль, який зареєстрували на відповідача, а тому автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя та відноситься до неподільних речей. Просить суд визнати за нею право власності на ? частину автомобіля.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов про визнання автомобіля особистою приватною власністю посилаючись на те, що рішенням суду в 2003 році шлюб між ним та ОСОБА_1 було розірвано, автомобіль було придбано особисто ним 20.09.2014 року за кошти, які він отримав у борг у знайомого та у жінки, з якою він проживає без реєстрації шлюбу з 2011 року.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали вимоги первісного позову, зустрічний позов не визнали.

ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні підтримали вимоги зустрічного позову, в задоволенні позову ОСОБА_1 просили відмовити.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду від 02.09.2015 року, за клопотанням позивачки ОСОБА_1 в порядку забезпечення позову, було накладено арешт на автомобіль Citroen Berlingo, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст..69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст.. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України . Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Суд, вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази, вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_2 підлягає до задоволення враховуючи наступне.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.10.1983 року.

Відповідно до виписки з рішення Фастівського районного суду Київської області від 08 жовтня 2003 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 шлюб між сторонами було розірвано.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, яке було видано ОСОБА_1 шлюб було розірвано 14.11.2014 року (а.с.10)

Відповідач ОСОБА_2 отримав свідоцтво про розірвання шлюбу-11.06.2015 року.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу спірний автомобіль 20.09.2014 року було зареєстровано на ім.»я ОСОБА_2.

Як пояснила в судовому засіданні позивачка ОСОБА_1, дійсно в 2003 році вона подала позов до суду про розірвання шлюбу з відповідачем, оскільки останній на той час зловживав алкогольними напоями, створювавши проблеми в родині. Однак, вони продовжували проживати разом в одному будинку, вести спільне господарство і за спільні кошти в 2013 році придбали автомобіль. Проте, розлучення позивачкою було зареєстровано в органах РАЦС лише 14.11.2014 року, тобто після придбання спірного автомобіля.

Відповідач, заперечуючи таку позицію позивачки, стверджує, що фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_1 були припинені ще в 2011 році, фактично він вважав, що він розлучений з дружиною ще з 2003 року і тому в 2013 році він обвінчався з іншою жінкою, що підтвердив документально (а.с. 64), яка під час подальшого сумісного проживання надала певну суму коштів для придбання спірного автомобіля, вважаючи, що цей автомобіль придбано у церковному шлюбі з нею.

Як пояснив в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 який є сином сторін по справі, він разом з батьком-відповідачем за первісним позовом, їздили на заробітки і йому відомо, що батько купив авто за їх спільно зароблені кошти на заробітках, а потім ще й позичив у старшого брата Віталія гроші, яких не вистачало, проте пізніше їх брату повернув.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що сторони по справі є її кумов»ями. Про придбання автомобіля їй нічого невідомо, всі проблеми вони тримали в родині і зараз разом не проживають. Про їх розлучення в 2003 році нічого не знала. Їй відомо, що начебто шлюбні стосунки між ними були припинені весною цього року.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що він є знайомим відповідача. ОСОБА_2 в 2014 році взяв у нього у борг грошові кошти в сумі 5000 дол. США і зобов»язався у розписці повернути суму - 6000 дол. США до 01.10.2016 року, пояснивши що має намір придбати автомобіль.

Свідок ОСОБА_5 яка є дружиною у церковному шлюбі з ОСОБА_2 суду пояснила, що зустрічалась з ОСОБА_2, який був розлучений з ОСОБА_1 ще з 2003 року. Вони вирішили обвінчатися в 2013 році і одружилися в храмі св..Покрови Богородиці в жовтні 2013 року, почали разом проживати і в вересні 2014 року вони з чоловіком придбали автомобіль, частину коштів на який вона давала особисто, а частину коштів чоловік позичив у знайомого.

Відповідно до постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст..69-72 СК України та ст..372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди-виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Крім того, цією ж постановою Пленуму визначено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК ( 435-15 ), за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Позивачка ОСОБА_1 надала суду звіт про оцінку спірного автомобіля (оцінка здійснювалась не в матеріальній формі, а шляхом оцінювання аналогічного авто з мережі інтернет). Даний доказ було долучено нею лише з метою визначення судом суми судового збору. ОСОБА_1 заявила позовну вимогу про визнання за нею права власності на ? частину автомобіля, що в розумінні ст..183 ЦК України, в якій зазначено, що річ є неподільною, якщо її неможна поділити без втрати її цільового призначення, є неможливим , тому суд, враховуючи положення статті 11 ЦПК України, не може вийти за межі позовних вимог.

Крім того, позивачкою за первісним позовом не надано суду доказів, які б в повному обсязі підтверджували факт наявності у сторін спільного бюджету у період придбання авто, спільного проживання під час придбання автомобіля, походження коштів для придбання автомобіля, проте як відповідач ОСОБА_2 спростував в судовому засіданні належними доказами та довів суду в повному обсязі факт купівлі автомобіля під час церковного шлюбу з іншою жінкою та за кошти, отримані у борг (у сина, знайомого та іншої жінки, яку він вважає своєю дружиною).

Враховуюче вищевикладене суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення первісного позову ОСОБА_1

Відповідно до ст..154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову буде відмовлено, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили, проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Отже, суд вважає за доцільне та можливе скасувати застосовані судом заходи забезпечення позову ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання автомобіля особистою приватною власністю.

Постановою Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК ( 2947-14 ) може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин.

ОСОБА_2 підтвердив і письмовими доказами і показами свідків, що купуючи автомобіль він діяв не в інтересах сім»ї з першої дружиною ОСОБА_1, а вже маючи церковний шлюб з іншою жінкою та в інтересах іншої родини. Крім того, свідок ОСОБА_5 підтвердила, що знала про те, що її чоловік -ОСОБА_2 взяв у борг у знайомого грошові кошти на придбання автомобіля і теж допомогла йому своїми заощадженнями, вважаючи придбання автомобіля у церковному шлюбі з нею дією в інтересах їхньої з чоловіком родини.

Враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що позивачем по зустрічному позову в повному обсязі доведено обставини що придбання спірного автомобіля у церковному шлюбі з іншою жінкою та інтересах іншої родини, а тому є обґрунтовані підстави для задоволення зустрічного позову.

Керуючись ст.ст.10, 60,154, 212-215, 209,218 ЦПК України, ст.60,69,71 СК України, Постановою Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання автомобіля особистою приватною власністю задовольнити.

Визнати автомобіль Citroen Berlingo, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 особистою приватною власністю ОСОБА_2.

Арешт, накладений на автомобіль Citroen Berlingo, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ухвалою Фастівського міськрайонного суду від 02.09.2015 року скасувати.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Л.М. Ковалевська