Справа № 758/8079/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Шаховніної М. О. ,

при секретарі - Матіос А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оазіс Тревел Україна», фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ТОВ «Оазіс Тревел Україна», ФОП ОСОБА_3 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги мотивують тим, що 27 грудня 2013 року між ними та турагентом ФОП ОСОБА_3 було укладено договір на туристичне обслуговування № 141-12, згідно якого Турагентом мало бути надано комплексну туристичну послугу - тур до Марокко у період з 19 червня 2014 року по 30 червня 2014 року.

Вказали, що на виконання п. 3.1. даного договору ними було внесено обумовлену вартість туристичного продукту у сумі 2 890 євро, що за курсом на час сплати становило 38 887 грн. 00 коп., а Турагент зобов'язався за встановлену плату забезпечити їм комплекс туристичних послуг.

Позивачі зазначили, що 17 червня 2014 року відповідач-2 листом № 14/06-14 від 17.06.2014 року повідомив їх про те, що у зв'язку із скасуванням рейсів виконання програми турів є неможливим, просив вважати договір розірваним та повідомив про повернення коштів у сумі 38 887 грн. відповідно до видаткового касового ордеру від 17.06.2014 року.

У позовній заяві позивачі вказують, що повернувши суму коштів у розмірі 38 887 грн. відповідач-2 не у повній мірі виконав своє зобов'язання, оскільки на час повернення коштів офіційний курс євро по відношенню до гривні, який встановлено НБУ становив 15, 91 грн. за одне євро, а тому до сплати підлягала сума у розмірі 45 992 грн. 13 коп., оскільки відповідачем-1 було повернено тільки 38 887 грн., то сума недоплати становить 7 105 грн. 13 коп.

Крім того, вважають, що своїми діями, які виразилися у порушенні відповідачами своїх зобов'язань згідно договору, їм було завдано моральну шкоду.

Посилаючись на вищевикладене, враховуючи вимоги ст. 533 ЦК України, просили стягнути солідарно з ТОВ «Оазіс Тревел Україна» та ФОП ОСОБА_3 на свою користь недоплачену вартість туристичних послуг у розмірі 7 105 грн. 13 коп., моральну шкоду, яку вони оцінюють у 6 100 грн., 856 грн. 30 коп. - відсотки за користування чужими грошовими коштами, 2 тис. грн. - витрати за надання правової допомоги та судовий збір.

У судовому засіданні представник позивачів позов підтримав, з тих же підстав просив його задовольнити. Пояснив, що оскільки вартість туристичних послуг у Договорі була зазначена у євро та сплачувалась у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на момент сплати, то логічно припустити, що і у випадку повернення коштів повинна застосовуватися аналогічна процедура. Таким чином, відповідач-2, повертаючи кошти 17.06.2014 року, повинен був виходити з того, що офіційний курс євро по відношенню до гривні станом на 17.06.2014 року, який встановлено НБУ становив 15, 91 грн. за одне євро, а тому до сплати підлягала сума у розмірі 45 992 грн. 13 коп., а тому оскільки відповідачем-1 було повернено тільки 38 887 грн., то сума недоплати становить 7 105 грн. 13 коп. Крім того, вказав, що у зв'язку із скасуванням туру, позивачам була завдана моральна шкода, яка полягала у тому, що вони втратили спокій, перебували у стані стресу через незрозумілість ситуації щодо можливості здійснення туру в заплановані дати та порушення робочих та інших планів запланованих на літо.

Представник відповідача-1 ТОВ "Оазіс Тревел Україна" в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні. Пояснила, що між ТОВ "Оазіс Тревел Україна" та ФОП ОСОБА_3 29.05.2012 року було укладено агентський договір на реалізацію туристичних продуктів/послуг, на підставі якого обидві сторони мають виконувати обов'язки належним чином відповідно умов цього договору. Так, ФОП ОСОБА_3 було заброньовано туристичні послуги до Королівства Марокко для позивачів на період з 19.06.2014 року по 30.06.2014 року. Зазначила, що оскільки до вимог ЦК України зобов'язання має виражатися у гривні, то і позивачі сплатили суму за послуги у гривні. Однак, у зв'язку зі складною ситуацією у країні, Авіакомпанія МАУ відмінила рейси по напрямку Київ-Агадір-Київ до кінця сезону, а тому ТОВ "Оазіс Тревел Україна" повернула позивачам сплачену ними суму за договором на туристичне обслуговування у розмірі, який був сплачений ними, а саме 38 887 грн. 00 коп., чим і виконала всі зобов'язання (а.с. 92-93).

Представник відповідач-2 ФОП ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні, у зв'язку з тим, що вони незаконні та необґрунтовані. Пояснила, що дійсно між ними та ОСОБА_1, ОСОБА_2 було укладено договір на туристичне обслуговування № 141-12, згідно якого Турагентом мало бути надано комплексну туристичну послугу - тур до Марокко у період з 19 червня 2014 року по 30 червня 2014 року. Проте, у зв'язку з відміною рейсу, договір з позивачами було розірвано та повернуто у повному обсязі суму туристичної послуги у розмірі 38 887 грн. Вважають, що твердження позивачів про те, що відповідач повертаючи кошти повинен був виходити із курсу євро на 17.06.2014 року є хибним, оскільки кошти від позивачів було отримано у гривні та така ж сума у гривні їм і була повернена. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди пояснила, що дані вимоги є необґрунтовані та позивачами не надано доказів на підтвердження завдання їм моральної шкоди ( а.с. 60-63).

Суд, заслухавши пояснення представника позивачів, представників відповідачів, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, турагент) за встановлену договором плату зобов'язується забезпечити надання за замовленням іншої сторони (туриста) комплексу туристичних послуг (туристичний продукт).

Як встановлено в судовому засіданні, 27 грудня 2013 року між позивачами та ФОП ОСОБА_3 було укладено договір на туристичне обслуговування № 141-12/13 ( а.с. 17-21)

Згідно п. 1.1. договору Турагент за встановлену в договорі плату зобов'язується забезпечити надання Туристу й особам, які слідують з ним, комплекс туристичних послуг, а Турист зобов'язується на умовах даного договору прийняти і оплатити їх.

ФОП ОСОБА_3 мало бути надано комплексну туристичну послугу - тур до Марокко у період з 19 червня 2014 року по 30 червня 2014 року.

На виконання п. 3.1. даного договору позивачами було внесено вартість туристичного продукту у сумі 2 890 євро, що дорівнює 38 887 грн. 00 коп., двома платежами: 27 грудня 2013 року - 16 тис. грн. 00 коп. та 18 квітня 2014 року - 22 887 грн. 00 коп. (а.с. 22).

Листом № 14/06-14 від 17.06.2014 року відповідач-2 повідомив позивачів про те, що у зв'язку із скасуванням рейсів виконання програми туру є неможливим, просив вважати договір розірваним та повідомив про повернення коштів у сумі 38 887 грн. 00 коп. відповідно до видаткового касового ордеру від 17.06.2014 року (а.с. 31-32).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Положення ст. 524 ЦК України передбачають, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Як встановлено судом, у пункті 3.1 договору на туристичне обслуговування № 141-12/13 укладеного між позивачами та відповідачем-2 зазначено, що загальна вартість послуг, зазначених у п. 1.2. за даним договором складає 2 890 євро, що дорівнює 32 080 грн. 00 коп., тобто сторонами не визначався еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

У судовому засіданні сторони пояснювали, що всі розрахунки по договору відбуватися у гривні, що підтверджується і квитанціями (а.с. 22).

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Пунктом 5.3. договору на туристичне обслуговування № 141-12/13 передбачено, що Турагент може відмовитися від виконання договору за умови компенсація Туристу документально підтверджених збитків, заподіяних у наслідок такого розірвання за винятком випадків, коли таке розірвання відбулося з вини Туриста.

Як пояснювали у судовому засіданні представники відповідача і вбачається з видаткового касового ордеру від 17.06.2014 року Турагент компенсував позивачам документально підтверджені збитки у сумі 38 887 грн. (а.с. 32).

Ст. 20 Закону України "Про туризм" встановлено відповідальність туроператора перед туристом за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачами у повному обсязі були виконані умови договору та компенсовані збитки позивачам у сумі 38 887 грн. Крім того, виходить з того, що офіційний курс гривні до іноземних валют в різні періоди часу може змінюватися (зростати або падати), однак дана обставина не дає підстави стороні у зобов'язанні пред'являти до іншої сторони додаткові вимоги про стягнення курсової різниці, так як зобов'язання виконані належним чином.

Крім того, не підлягають задоволенні і позовні вимоги про стягнення відсотків за користування чужими грошовими коштами у розмірі 856 грн. 30 коп., оскільки вони є похідними від вимог про стягнення недоплаченої вартості туристичних послуг.

Що стосується вимог позивачів про відшкодування моральної шкоди, то в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Так як, відповідачі виконали свої зобов'язання належним чином, тобто не встановлений факт наявності їх вини, то і відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог у частині стягнення моральної шкоди. Враховуючи викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачами не доведено її спричинення. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження факту заподіяння відповідачами моральної шкоди позивачі не надали.

Суд не знаходить підстав також для задоволення вимог позивачів про стягнення витрат на правову допомогу, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом судової справи належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати.

Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України відсутні підстави для стягнення витрат на правову допомогу з відповідачів, оскільки у задоволені позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовлено.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись Законом України "Про туризм", ст. ст. 524, 525, 526, 533, 902, 1167 ЦК України, ст. ст. 3, 10-11, 15, 56-59, 60-61, 79, 84, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оазіс Тревел Україна», фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання через Подільський районний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М. О. Шаховніна