Справа № 489/608/15-ц
Номер провадження 2/489/949/15
РІШЕННЯ

Іменем України

16 липня 2015 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до ОСОБА_2 (далі-відповідач) про вселення, визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії,

встановив

В лютому 2015 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вона має право на 1/12 частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Проте відповідач чинить їй всілякі перепони у вільному доступі до свого майна за вказаною адресою: не впускає в квартиру, не надає ключі, не дивлячись на те, що у позивача на утриманні перебуває двоє малолітніх дітей та вони проживають у матері позивача, де крім них ще мешкають три дорослі людини. Посилаючись на викладене, просила позов задовольнити, визнати дії відповідача протиправними та зобов'язати не чинити перешкод у вільному доступі до її майна.

05.05.2015 до суду надійшла зустрічна позовна заява про припинення права власності на частку з виплатою компенсації вартості.

Ухвалою суду від 27.05.2015 в задоволенні клопотання про об'єднання вимог за зустрічним позовом в одне провадження з первісними було відмовлено.

25.05.2015 від позивача за первісним позовом надійшла уточнена позовна заява, в якій просить суд взнати дії відповідача протиправними, вселити її, зобов'язати відповідача звільнити спірну квартиру від сторонніх осіб, не чинити перешкод у вільному доступі до майна, надати оригінал технічного паспорту.

До участі у справі в якості третіх осіб було залучено виконавчий комітет Миколаївської міської ради, як орган опіки та піклування та ОСОБА_3, як співвласник квартири.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Відповідач та її представник вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що частка позивача є незначною, відповідає лише 4 кв. м. площі квартири, на яких позивач та її діти не зможуть проживати.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи власниками квартири на праві спільної часткової власності є відповідач ОСОБА_2, з часткою 3/4, третя особа ОСОБА_3 з часткою 1/6 та позивач з ОСОБА_1 з часткою 1/12 (а. с. 3, 4, 69-70).

Стаття 92 Конституції України встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України. Стаття 321 ЦК України встановлює непорушність права власності. Зокрема, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Таким чином, зазначеною статтею встановлено, що співвласники мають право на користування майном, а порядок користування вирішується за згодою сторін. У разі визначення порядку користування співвласник має право на надання йому тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці. У випадку недосягнення згоди спір вирішується судом.

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч. 1 ст. 383 ЦК України).

Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди (ст. 150 ЖК УРСР).

Заперечення представника відповідача щодо того, що площа квартири, що відповідає частці позивача складає близько 4 кв. м., тобто не відповідає санітарним нормам, не може бути прийнято судом, оскільки до визначення порядку користування квартирою співвласники користуються нею за згодою, тобто без визначення кімнат для кожного.

Враховуючи те, що позивач є власником частки квартири, суд вважає, що позовні вимоги про вселення підлягають задоволенню.

Також підлягають задоволенню вимоги про зобов'язати відповідача не чинити перешкод ОСОБА_1 у вільному доступі до квартири та користуванні нею, шляхом надання ключів від вхідних дверей квартири.

Позивач просить зобов'язати відповідача надати їй оригінал технічного паспорту.

Суд вважає, що в задоволенні цих вимог належить відмовити, оскільки технічний паспорт замовляється співвласником в бюро технічної інвентаризації та після оплати послуг, виготовляється та видається замовнику. Технічний паспорт не є правовстановлюючим документом, тому правове значення мають тільки технічні показники та відомості зазначені в ньому. Тобто позивач після вселення не позбавлена можливості звернутися до БТІ і замовити власний технічний паспорт квартири.

Порядок замовлення та отримання технічного паспорту встановлений Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженою Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року за N 127.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні вимог про зобов'язання відповідача надати оригінал технічного паспорту належить відмовити.

Позивач просила зобов'язати відповідача звільнити квартиру від сторонніх осіб та квартирантів.

Позивачем обрано неправильний спосіб захисту своїх прав, оскільки позивач може просити суд захистити порушене цивільне право способом, встановленим ст. 16 ЦК України або іншим способом передбаченим законодавством.

У разі якщо в квартирі проживають особи без відповідних правових підстав, позивач може пред'явити позов про їх виселення, а не про зобов'язання відповідача звільнити квартиру від сторонніх осіб.

Щодо визнання дій відповідача по не допуску до квартири неправомірними, суд виходить з того, що позивачем не надано доказів того, що позивач приходила до квартири і намагалася реально вселитися до неї. Натомість, допитана в якості свідка ОСОБА_4 (мати позивача) пояснила, що між сторонами була усна домовленість про те, що відповідач виплатить вартість частки квартири, однак вона затягувала з вирішенням цього питання. Свідок вела переговори з відповідачем і ставила питання про вселення та надання ключів.

Покази свідка підтверджуються і поясненнями відповідача, яка вказала, що не може зв'язатись з позивачем, завжди від неї веде переговори її мати ОСОБА_4

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні про визнання неправомірними дій відповідача по не допуску до квартири необхідно відмовити, оскільки не надано доказів які б свідчили про те, що саме позивач зверталась до відповідача і намагалася у вересні 2014 року вселитися до квартири.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 243,6 грн. за вимогу про вселення, яка задоволена судом.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення, визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_1 до АДРЕСА_2.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у вільному доступі до квартири та користуванні нею, шляхом надання ключів від вхідних дверей квартири.

Відмовити в задоволенні вимог про визнання дій неправомірними, зобов'язання відповідача звільнити квартиру від сторонніх осіб та надання оригіналу технічного паспорту.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 243,6 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв