Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Оверчук Т.І.

за участі

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПІВДЕНКОМБАНК», ОСОБА_2 за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Інекон-Сервіс" про визнання договору поруки та кредитного договору недійсними,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПІВДЕНКОМБАНК», ОСОБА_2 за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Інекон-Сервіс" про визнання недійсним договору поруки та кредитного договору. Свої вимоги мотивувала тим, що 01 жовтня 1987 року було укладено шлюб між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 18 липня 2011 року між відповідачем ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Південкомбанк» було укладено договір про надання не відкличної невідновлювальної кредитної лінії № 88К-21Ю. В забезпечення виконання вимог кредитного договору 18 липня 2011 року між ТОВ «Інекон-Сервіс», відповідачем ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Південкомбанк» було укладено договір поруки № П88П-21Ю. 19 липня 2012 року між відповідачем ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Південкомбанк» було кредитний договір № 154К-21Ю на погашення відсотків, що виникли за договором відкличної не відновлювальної кредитної лінії № 88К-21Ю. Позивач вважає кредитний договір № 154К-21Ф від 19 липня 2012 року та договір поруки № П88П-21Ю від 18 липня 2011 року недійсними на підставі ч.3 ст. 203 ЦК України. Позивач також зазначає, що Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПІВДЕНКОМБАНК» при укладанні та реалізації зазначених договорів діяв недобросовісно та несправедливо,створюючи умови при яких Товариство з обмеженою відповідальністю "Інекон-Сервіс" не мав можливості виконувати обов»язки за договором про надання не відкличної невідновлювальної кредитної лінії, що призвело до необхідності укладання кредитного договору № 154К-21Ф від 19 липня 2012 року. Просить суд визнати недійсними кредитний договір № 154К-21Ф від 19 липня 2012 року та договір поруки № П88П-21Ю від 18 липня 2011 року.

Позивач позовні вимоги підтримала. Дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснила, що 18 липня 2011 року не підписувала згоду на укладання чоловіком договору поруки через відсутність у м.Києві. Заяву про згоду на укладання чоловіком договору поруки підписала пізніше.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав. Підтримав письмові заперечення, в яких зокрема, зазначено, що посилання позивача про відсутність згоди на укладання відповідачем ОСОБА_2. з банком договору поруки спростовується заявою позивача про надання такої згоди, що міститься в матеріалах кредитної справи. Щодо визнання недійсним кредитного договору, вважає, що позивач також надавала згоду на укладання кредитного договору,надав заяву від 19 липня 2012 року про надання згоди на укладання договору іпотеки. Просив у задоволенні вимог відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_4 позов не визнала. Підтримала пояснення представника відповідача ОСОБА_3 Додатково пояснила, що позивач спочатку стверджувала, що не надавала згоду на укладання чоловіком договору поруки. Після огляду заяви про надання згоди на укладання чоловіком договору стала стверджувати, що у зазначений в заяві день не надавала таку згоду, після повернення з відпустки була складена заява такого змісту.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав. Пояснив, що дружина не надавала згоду на укладання договору поруки, оскільки була відсутні у м.Києві та разом з ним знаходилася на відпочинку. Він на один день приїздив до міста та підписував договір. Можливо дружина в інший день написала заяву про згоду на підписання ним договору поруки.

Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Інекон-Сервіс" Педан О.Т. позов підтримав. Пояснив, що в порушення вимог ст.65 Сімейного кодексу позивач- дружина відповідача ОСОБА_2 не надавала згоду на укладання чоловіком договору поруки.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.

Позивач та відповідач ОСОБА_2 перебувають в шлюбі, зареєстрованому 01 жовтня 1987 року Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану, актовий запис № 1898 (а.с.6).

18 липня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Південкомбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інекон-Сервіс" було укладено договір про надання не відкличної невідновлювальної кредитної лінії № 88К-21Ю (а.с. 11-15).

В забезпечення виконання кредитного договору 18 липня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інекон-Сервіс», відповідачем ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Південкомбанк» було укладено договір поруки № П88П-21Ю (а.с. 7-8).

25 листопада 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інекон-Сервіс», відповідачем ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Південкомбанк» було укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки № П88П-21Ю від 18 липня 2011 року (а.с. 9-10).

19 липня 2012 року між відповідачем ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Південкомбанк» було укладено кредитний договір № 154К-21Ю на споживчі потреби (а.с. 16-20).

Згідно з ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки відповідно до умов спірного кредитного договору банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно із частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 Сімейного кодексу України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

В п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз»яснено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Зі змісту п. 25 цієї постанови вбачається, що при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити з такого. Положення статті 65 Сімейного кодексу України щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів. Порука є способом забезпечення виконання зобов'язання (стаття 553 ЦК), договір поруки не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором. При оспоренні договору застави (іпотеки) суд має враховувати положення статті 578 ЦК, згідно з якими майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою іншого з подружжя, який у разі пред'явлення позову про звернення стягнення на таке майно має бути залучений до участі у справі.

Твердження позивача про відсутність її згоди на укладання її чоловіком договору поруки спростовується письмовою заявою від 18 липня 2011 року до директора Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Південкомбанк» про згоду на укладання ОСОБА_2 договору поруки (а.с. 48).

Позивачем також не доведено, що цю заяву вона писала пізніше 18 липня 2011 року.

Підставою для визнання кредитного договору та договору поруки позивач також зазначає положення ч.3 ст. 203 ЦК України та посилається на те, що Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПІВДЕНКОМБАНК» при укладанні та реалізації зазначених договорів діяв недобросовісно та несправедливо.

За положеннями ч. 5 ст. 11, частинами 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року, № 1023-XII до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. В силу ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не доведено будь-яких порушень її законних прав та інтересів при укладанні кредитного договору № 154К-21Ф від 19 липня 2012 року та договору поруки № П88П-21Ю від 18 липня 2011 року .

За вказаних обставин відсутні підстави для визнання недійсними кредитного договору № 154К-21Ф від 19 липня 2012 року та договору поруки № П88П-21Ю від 18 липня 2011 року.

Керуючись ст.65 Сімейного кодексу України,ст.203, ч.1 ст.215, ст. 217, ч.1 ст. 553, ч. 1 ст. 554,ст. 1054 ЦК України, п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", п.п.14,25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПІВДЕНКОМБАНК», ОСОБА_2 за участю третьої особи Товаристваз обмеженою відповідальністю "Інекон-Сервіс" про визнання договору поруки та кредитного договору недійсними відмовити.

Повний текст рішення виготовлений 08 грудня 2015 року.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд м.Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. У разі якщо судове рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.Є.Арапіна