Ухвала

іменем україни

5 березня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Закропивного О.В., Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Донецької області від 9 грудня

2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 12 жовтня 2011 року він працював на посаді начальника першого відділу охорони Управління безпеки в публічному акціонерному товаристві «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - ПАТ «ММК ім. Ілліча»), з 7 листопада 2011 року його було переведено до Управління безпеки товариства, заступником начальника відділу режиму, а наказом від 17 вересня 2013 року № 278 його було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці. Вважав вказаний наказ незаконним, оскільки звільнення не було викликане виробничою необхідністю. Змін в організації виробництва і праці, скорочення чисельності та штату на підприємстві не відбулося, відповідач не запропонував йому всіх вакантних посад, що були у штатному розписі, на обіймання яких він міг би претендувати, в тому числі і в новоутворених підрозділах. Зазначав, що незаконними діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінив у 10 тис. грн.

Ураховуючи наведене, позивач просив визнати дії відповідача незаконними, скасувати наказ від 17 вересня 2013 року про його звільнення, поновити його на посаді заступника начальника відділу режиму, контролю та профілактики Управління безпеки ПАТ «ММК ім. Ілліча», стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 181 774 грн 56 коп. та завдану моральну шкоду у розмірі 10 тис. грн.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 4 липня 2014 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ ПАТ «ММК ім. Ілліча» від 16 вересня 2013 року № 278-к в частині звільнення ОСОБА_4 за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_4 на посаді заступника начальника відділу режиму, контролю і профілактики Управління безпеки ПАТ «ММК ім.. Ілліча». Стягнуто з ПАТ «ММК ім. Ілліча» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 181 774 грн 56 коп. та моральну шкоду у розмірі 1 тис. грн, а усього стягнуто 182 774 грн 56 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У решті позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 9 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що роботодавець звільнив позивача на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з чітким дотриманням трудового законодавства, оскільки йому перед звільненням пропонувались всі вакантні посади, але він відмовився від них і за весь час працевлаштування не звернувся із заявою до відповідача про переведення його на будь-яку роботу. Крім того, на звільнення позивача надана згода профспілковим комітетом товариства.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 9 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

О.В. Закропивний

Д.Д. Луспеник