Справа № 346/4710/14-ц
Провадження № 22-ц/779/640/2015
Головуючий у 1 інстанції Веселов В. М.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Васильковського В.М., Меленко О.Є.,

секретаря: Мельник О.В.,

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4 та її представника -

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ горища, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 02 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_2 подала до ОСОБА_4 позов про поділ горища відповідно до належності частин будинку, посилаючись на те, що в добровільному порядку домовитись із відповідачем про порядок користування горищем їй не вдалося.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 02 лютого 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

На дане рішення суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з'ясування судом обставин справи. Судом, на її думку, безпідставно не було прийнято до уваги висновок проведеної під час розгляду справи судової будівельно-технічної експертизи, з якого вбачається, що поділ спірного горища можливий у відповідності до розміру часток співвласників і такий поділ не буде порушувати права відповідача. Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У судовому засіданні представником ОСОБА_2 апеляційну скаргу з наведених підстав підтримано.

Відповідачка ОСОБА_4 та її представник доводи апеляційної скарги заперечили, посилаючись на те, що перешкод в користуванні горищем ОСОБА_2 не чиниться. Однак, ОСОБА_4 зауважила, що між нею та ОСОБА_2 можливий поділ мезоніну, а не горища, яке призначено для обслуговування всього будинку. Вважаючи рішення в даній справі законним, ОСОБА_4 та її представник просили залишити його без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін та ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з положеннями ст.ст.21, 24, 41 Конституції України, ст. ст.319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи з цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом.

В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок згідно ч.1 ст.364 ЦК України може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. У разі поділу будинку між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Названою правовою нормою не передбачено можливість поділу окремо від будинку його допоміжних приміщень.

З матеріалів справи вбачається, що будинок АДРЕСА_1 в рівних частках належить сторонам у справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_4

ОСОБА_2 просила виділити їй у власність тільки частину горища, що відповідає частці її власності у будинку, технічна можливість виділення якої не заперечується висновком №040/БТ-14 судової будівельно-технічної експертизи (а.с.46-57).

Суд, відмовляючи в задоволенні позову, незважаючи на позитивний висновок судової експертизи, вважав, що позовні вимоги про виділ часток горища є безпідставними. Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції є правильним, оскільки названий вище жилий будинок належить його співвласникам на праві спільної часткової власності. До цього часу цей будинок реально між співвласниками не поділений, хоч між ними згідно договору від 02.06.1993 року встановлено порядок користування приміщеннями першого поверху та наявними станом на 1993 рік господарськими спорудами.

За змістом статей 186, 187, 380, 381 ЦК України горище є складовою частиною житлового будинку, яка призначена для його обслуговування і яка є приналежністю будинку. Отже, горище не являється самостійним об'єктом нерухомості. Тому воно не може бути окремим від будинку об'єктом поділу, і на частину горища окремо не може визнаватись право власності.

Приймаючи до уваги вище наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно відмовлено у позові ОСОБА_2, хоч при цьому посилання в мотивувальній частині рішенні, крім інших правових норм на ст.382 ЦК України, на норми Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 року №4рп-2004 року є помилковим, а отже, посилання на ці норми та акти слід виключити. Оскільки рішення в даній справі є правильним по суті і справедливим, то воно не може бути скасовано з одних тільки формальних міркувань.

На підставі наведено та керуючись ст.ст.218; 307; 308; 313-314; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 02 лютого 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Васильковський

О.Є. Меленко