Справа № 347/2705/14-ц
Провадження № 22-ц/779/436/2015
Головуючий у 1 інстанції Сабадах Б.В. Б. В.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю: представника апелянта ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, а також до ОСОБА_6 та ОСОБА_3, які діють як законні представники в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк" на рішення Косівського районного суду від 17 грудня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство ПАТ «ВіЕс Банк» (далі ПАТ "ВіЕс Банк") звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 20.06.2008 року між ПАТ «ВіЕс Банк» (правонаступник ВАТ"Електрон Банк") та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір №71/46 зі змінами та доповненнями, згідно якого позивач надав відповідачці ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 60000 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 19.06.2020 року під 12,5% річних. Однак ОСОБА_6 свої зобов'язання, передбачені кредитним договором, не виконує, чим порушила умови кредитного договору щодо належного та своєчасного повернення коштів та відсотків за їх користування в порядку, визначеному укладеним договором, в зв'язку з чим заборгувала банку кошти в загальній сумі 37652,21 доларів США, що за курсом НБУ станом на 04.11.2014р. становить 487624,21 грн., з яких: 34146,52 доларів США (442222,91 гривень) - заборгованість по кредиту; 2410,68 доларів США (31220,10 грн.) - заборгованість по відсотках, 1095,01 доларів США (14181,20 грн.) - пеня.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «ВіЕс Банк» та відповідачем ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір, згідно якого відповідач надав в іпотеку банку належний йому житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 30,3 м.кв., житловою площею 18 м.кв., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1, та земельну ділянку, загальною площею 0,2500 га.

В добровільному порядку позичальник та майновий поручитель по договору іпотеки не бажають погасити вказану суму заборгованості. А тому позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідачів із займаного будинковолодіння.

Рішенням Косівського районного суду від 17 грудня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

На дане рішення ПАТ "ВіЕс Банк" подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Зокрема, апелянт не погоджується із тим, що судом було застосовано ст.1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" і на цій підставі відмовлено в задоволенні позову. Вважає, що судом не з'ясовано на підставі належних та допустимих доказів, чи житловий будинок, який виступає предметом іпотеки, є місцем постійного проживання позичальника (майнового поручителя), чи його загальна площа не перевищує 250 кв.м. і чи є даний будинок єдиним майном, що перебуває у власності ОСОБА_4 Стверджує, що Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" є процесуальним, він не може бути підставою для відмови в позові про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення мешканців. Така позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.11.2014 року у справі №6-299969св14. З цих підстав просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову; судові витрати покласти на відповідачів.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з наведених у ній мотивів та просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив її відхилити, зазначивши, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Вислухавши доповідача, пояснення представника апелянта, заперечення відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що вони є обґрунтованими, проте, оскільки на дані правовідносини поширюється дія Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", то в задоволенні позову слід відмовити.

З таким висновком погоджується також і колегія суддів.

Судом встановлено, що відповідно до договору №71/46 зі змінами та доповненнями від 20.06.2008 року ОСОБА_6 отримала у ПАТ «Ві Ес Банк» кредит у розмірі 60000 доларів США для споживчих потреб та зобов'язалася сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 12,5% річних, з кінцевим терміном повернення до 19.06.2020 року (а.с.9-12). Відповідно до кредитного договору ОСОБА_6 зобов'язалася здійснювати погашення заборгованості в наступному порядку: щомісяця в період сплати надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

ОСОБА_6 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, що призвело до виникнення заборгованості, яка на день звернення до суду з позовом становила 37652,21 доларів США, що за курсом НБУ станом на 04.11.2014 року складає 487624,21 грн., з яких: 34146,52 доларів США, що становить 442222,91 гривень - заборгованість по кредиту; 2410,68 доларів США, що становить 31220,10 грн. - заборгованість по відсотках, 1095,01 доларів США, що становить 14181,20 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту.

В забезпечення повернення кредиту позичальником, між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки №71/46 від 20.06.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу ОСОБА_12 та зареєстрований в реєстрі за № 1878, згідно якого останній надав в заставу позивачу нерухоме майно, а саме, житловий будинок, загальною площею 30,3 (тридцять цілих три десятих) м.кв., житловою площею 18,0 (вісімнадцять цілих) м.кв., з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_4 на підставі договору дарування житлового будинку від 23 березня 1994 року, та земельну ділянку, площею 0,2500 га, кадастровий №010010076, яка належить ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 866424 від 01 грудня 2006 року (а.с.13-17).

Зважаючи на матеріали справи, умови кредитного договору та договору іпотеки, відповідно до статей 526, 612, 629, 1050 ЦК України, ст.33 Закону України "Про іпотеку", суд правильно встановив право позивача на звернення до суду з даним позовом.

Разом з тим, суд дійшов вірного висновку, що на правовідносини, які виникли між сторонами, поширюється дія Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Так, відповідно до пп.1 п.1 зазначеного Закону, протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Судом правильно встановлено, що кредит, отриманий ОСОБА_6, є споживчим та укладений в іноземній валюті, площа будинку, яка є предметом іпотеки, менше 250 кв.м. (30.3 кв.м.), і що матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідачі мають у власності якесь інше нерухоме житлове майно, тому є підстави для застосування Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", яким заборонено звертати стягнення на нерухоме житлове майно за наявності передбачених цим Законом умов.

З огляду на викладене, суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог банку.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують правильних висновків суду.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк" відхилити.

Рішення Косівського районного суду від 17 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук