АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Побірченко Т.І., Шахової О.В.

при секретарі: Бугай О.О.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про поділ житлового будинку та земельної ділянки в натурі, стягнення грошової компенсації вартості частки майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 1 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він та ОСОБА_2 є співвласниками по Ѕ частини садового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0600 га, на якій розташований вказаний садовий будинок, що в садовому товаристві "Луговий". Відповідачка не визнає його право власності на вказане майно, вважаючи, що воно повністю належить тільки їй, а тому вони не можуть у добровільному порядку дійти згоди про поділ майна. Зазначає, що він не може повноцінно користуватися садовим будинком та земельною ділянкою, внаслідок чого порушуються його права, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом, в якому просив поділити спірний будинок та земельну ділянку відповідно до часток співвласників.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 1 грудня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено. Виділено ОСОБА_1 в натурі приміщення садового будинку АДРЕСА_1, площею 20,2 кв. м, які складаються з: І-2 -веранда площею 6,4 кв. м; І-3 - житлова кімната площею 7,1 кв. м; І-4 - житлова кімната площею 6,7 кв. м, а також господарські будівлі (споруди): теплиця "В", що становить 46/100 домоволодіння, згідно з висновком № 38/8738/8739/14-43 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 25 липня 2014 року за варіантом № 1. Виділено ОСОБА_1 в натурі 300 кв. м земельної ділянки АДРЕСА_1, та становить Ѕ її частини, згідно з висновком 38/8738/8739/14-43 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 25 липня 2014 року за варіантом № 2:

- з точки "М" по межі ділянки спільно-сумісного користування (площі під будинком та на відстані 1,00 м по периметру будинку) в точку "Л" - 1,10 м;

- з точки "Л" під кутом 121◦ до лінії розподілу земельної ділянки в точку "К" - 2,70 м;

- з точки "К" ліворуч та паралельно стіні прибудови під літ. "А" в точку "И" - 4,00 м;

- з точки "И" в точку "Ж" (точка "Ж" на відстані - 1,10 м від правого рогу прибудови під літ "А" - 1,77 м);

- з точки "Ж" до лівого рогу прибудови під літ. "А" в точку "Е" - 1,10 м;

- з точки "Е" вздовж стін прибудови в точку "М".

Виділено ОСОБА_2 в натурі приміщення садового будинку АДРЕСА_1, площею 29,7 кв. м, які складаються з: І-1 - сходи площею 3,6 кв. м; І-8 - сходи площею 3,8 кв. м; ІІ-9 - веранда площею 6,8 кв. м; ІІ-10 - житлова кімната площею 7,7 кв. м; ІІ-11 - житлова кімната площею 7,8 кв. м; а також господарські будівлі (споруди): сарай "Б", що становить 54/100 домоволодіння, згідно з висновком № 38/8738/8739/14-43 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 25 липня 2014 року за варіантом № 1.

Виділено ОСОБА_2 в натурі 300 кв. м. земельної ділянки АДРЕСА_1, та становить 1/2 її частини, згідно з висновком № 38/8738/8739/14-43 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 25 липня 2014 року за варіантом № 2:

- з точки "А", яка розподіляє межу 19,80 м по АДРЕСА_1 на відрізки 9,90 м праворуч в точку "Б" (точка "Б" розташована на відстані 3,71 м від правого рогу будинку - 3,67 м);

- з точки "Б" в точку "В" (точка "В" розташована на відстані 2,50 м від правого рогу будинку);

- з точки "Б" під кутом 90◦ до стіни будинку в точку "Г" - 1,78 м;

- з точки "Г" під кутом 144◦ до лінії розподілу земельної ділянки в точку "Н" - 4,00 м;

- з точки "Н" в точку "Д" - 14,69 м;

- точка "Д" розподіляє тильну межу ділянки на частини 9,53 м ліворуч та 10,47 м праворуч.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 дійсну (ринкову) грошову компенсацію за відхилення від ідеальної частки, яка становить 8/100 домоволодіння, 16191 грн. 65 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 3441 грн. та 5875 грн. 20 коп. витрат за проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржник зазначає, що оскільки садовий будинок, який є предметом поділу, належить позивачу та відповідачу згідно свідоцтв про право на спадщину за законом в рівних частках та має загальну площу 44,40 кв. м., а відповідно до технічного паспорту, спірний садовий будинок має загальну площу 63,6 кв. м., тому виділ в натурі садового будинку площею 63,6 кв. м., на який відсутні документи, що посвідчують право власності на нього, є неможливим; окрім садового будинку, який є предметом поділу, на земельній ділянці є також підсобні приміщення та прибудови, які не узаконені у встановленому законом порядку, а відповідно є самочинно збудованими, тому питання їх поділу може розглядатися лише після визнання права власності на них; крім того, в основу оскаржуваного рішення було покладено висновок судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 25 липня 2014 року, яким встановлені обставини, які не відповідають дійсності, а саме, що садовий будинок складається з приміщень загальною площею 49,9 кв. м., а також запропоновано єдиний можливий варіант поділу, що включає в себе окрім садового будинку господарські будівлі та споруди, які є самочинно збудованими.

Представники ОСОБА_2 - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції підтримали подану апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважали, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші особи, які беруть участь у справі, в суд апеляційної інстанції не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що згідно свідоцтв про право власності за законом від 19 грудня 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками по Ѕ частини садового будинку АДРЕСА_1, загальною площею 44,40 кв., позначеного в плані літерою "А", та земельної ділянки площею 0,0600 га, на якій розташований вказаний садовий будинок, що в садовому товаристві "Луговий".

Сторони у справі не можуть дійти згоди щодо поділу спірного нерухомого майна.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 18 листопада 2013 року було призначено у справі судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизи.

Із висновку № 38/8738/8739/14-43 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 25 липня 2014 року вбачається, що 1) поділ садового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1, з урахуванням ідеальних часток кожного із співвласників можливий. Єдино можливий запропонований варіант розподілу садового будинку по АДРЕСА_1, наближений до часток Ѕ та Ѕ співвласників, з обладнанням двох ізольованих приміщень (квартир), без потреби перепланування та проведення будь-яких ремонтно-будівельних робіт, із зазначенням грошової компенсації, викладено в дослідницькій частині висновку та зазначено на схемі в додатку № 1 до висновку (на 1 аркуші); 2) можливі варіанти розподілу земельної ділянки (що надано під ведення садівництва) по АДРЕСА_1, відповідно до запропонованого варіанта розподілу садового будинку, викладено в дослідницькій частині висновку та зазначено на схемі в додатках № № 2,3 до висновку (на 2 аркушах).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із можливості виділу частки садового будинку позивачу зі спільної часткової власності згідно з висновком судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи та залишення цієї частки у власності відповідача, оскільки запропонований варіант найбільше відповідає інтересам співвласників та належним їм ідеальним часткам.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За результатами розгляду справи суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Так, відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 "Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них".

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі - Інструкція).

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 глави 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об'єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об'єкта нерухомого майна за наявності будь-якої із зазначених умов.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об'єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

Слід зазначити, що в розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об'єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року № 146 (далі - Методичні рекомендації).

Поняття реконструкції об'єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм України В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 22 липня 2009 року № 295, відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Отже, норма частини першої статті 376 ЦК України застосовується й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої він набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо) (розділ 3.4 Методичних рекомендацій).

При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року, справа № 6-286цс15.

Разом з тим, із висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 25 липня 2014 року вбачається, що експертом запропоновано варіант поділу садового будинку, до складу якого входять самочинно збудовані приміщення (кухня, площею 9,4 кв.м.; тамбур, площею 2,2 кв.м.; санвузол, площею 2,1 кв.м.).

Крім того, відповідно до пункту 5.1.6. Інструкції про призначення та папроведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 8 жовтня 1998 року № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26 грудня 2012 року № 1950/5) для вирішення питань щодо визначення технічної можливості розподілу (виділу частки; визначення порядку користування) об'єктів нерухомого майна (житлових будинків, квартир, об'єктів комерційного та промислового призначення) та надання варіантів такого розподілу експерту необхідно надати правовстановлюючи документи на об'єкт нерухоості, дані щодо часток співвласників, документ про приймання в експлуатацію об'єкта, матеріали технічної інвентаризації, дані щодо фактичного використання нерухомого майна.

У висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 25 липня 2014 року експертом запропоновано варіант поділу садового будинку та відповідно земельної ділянки, виходячи із того, що загальна площа будинку становить 49,9 кв.м. (без урахування самочинного будівництва), а ідеальна частка кожного із співвласників становить 24,95 кв.м.

Разом з тим, сторони у справі відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом є співвласниками садового будинку, загальною площею 44,4 кв.м. (відповідно ідеальна частка кожного із співвласників становить 22,2 кв.м.). При цьому в матеріалах справи відсутні будь-які правовстановлюючи документи, які б підтверджули те, що сторони у справі є співвласниками садового будинку, загальною площею 49,9 кв.м.

Наведені обставини свідчать про те, що судом першої інстанції не міг бути обраний запропонований експертом у висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 25 липня 2014 року варіант поділу садового будинку та відповідно земельної ділянки.

За таких обставин колегія суддів вважає необхідним скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

Ураховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 1 грудня 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку та земельної ділянки в натурі, стягнення грошової компенсації вартості частки майна відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: Т.І. Побірченко

О.В.Шахова