Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/1385/15 Головуючий у 1-й інстанції: Бойко О.Ю.
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який в ході розгляду справи уточнив. В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначав, що 04.09.2005 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_4 отримав грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США строком на чотири місяці, а саме, до 05.01.2006 року, що підтверджується розпискою.

20 листопада 2005 року між сторонами був укладений ще один договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримав грошові кошти в розмірі 1 500 доларів США та зобов'язався повернути їх на першу вимогу позивача.

Відповідач у добровільному порядку умови договорів позики виконувати не бажає. У лютому 2014 року позивач звернувся до ОСОБА_4 з письмовою вимогою від 10.02.2014 року про повернення боргу, яку останній отримав 15.02.2014 року.

Станом на 25 березня 2014 року сума боргу за договором позики від 04 вересня 2005 року становить 102 000 грн., сума процентів за користування чужими грошовими коштами - 922 843,09 грн.; сума боргу за договором позики від 20 листопада 2005 року - 15 300 грн., сума процентів за користування чужими грошовими коштами - 174 484,23 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь: заборгованість за договором позики від 04 вересня 2005 року у розмірі 102 000 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами - 922 843,09 грн., а всього - 1 024 843 грн. 09 коп.; заборгованість за договором позики від 20 листопада 2005 року у розмірі 15 300 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами - 174 484,23 грн., а всього - 189 784 грн. 23 коп. та судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 15 300 грн. - основної заборгованості, 11 263,25 грн. - відсотків за користування коштами.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволені позовних вимог в частині стягнення заборгованості за договором позики від 04 вересня 2005 року відмовлено.

Не погоджуючись із рішення суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду в частині відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості за договором позики від 04.09.2005 року скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 04 вересня 2005 року у розмірі 102 000 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами - 922 843,09 грн., а всього - 1 024 843 грн. 09 коп.; рішення суду в частині стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами за договором позики від 20.11.2005 року змінити, стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 проценти за користування чужими грошовими коштами за договором позики від 20.11.2005 року в розмірі 174 484,23 грн. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 02 вересня 2014 року зазначене рішення суду першої інстанції в частині стягнення відсотків за договором позики скасовано та ухвалено в цій частині нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 02 вересня 2014 року в частині відмови в стягненні процентів за договором позики від 20 листопада 2005 року скасовано, а справа в цій частині направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 02 вересня 2014 року залишено без змін.

Як зазначено в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року, апеляційний суд не застосувавши до спірних правовідносин положення ст. 1048 ЦК України, дійшов передчасного висновку про те, що позикодавець не має права на одержання від позичальника процентів від суми позики за договором від 20 листопада 2005року, оскільки цим договором не передбачено нарахування та одержання зазначених процентів. Оскільки апеляційний суд не звернув належної уваги на вказані обставини, у порушення вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України, не врахував норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановив обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, відповідно до ст. 338 ЦПК України рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування позикою за договором позики від 20 листопада 2005 року підлягає скасуванню з передачею справи у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення апеляційного суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апеляційний суд дійшов ґрунтовного висновку щодо застосування наслідків пропуску строку позовної давності до позовних вимог про стягнення боргу за договором позики від 04 вересня 2005 року.

Таким чином, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині стягнення процентів за договором позики від 20 листопада 2005 року в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 20 листопада 2005 року між сторонами був укладений договір позики, за умовами якого ОСОБА_4 отримав грошові кошти в розмірі 1 500 доларів США та зобов'язався повернути їх на першу вимогу позивача (а.с. 18).

Позивач 11.02.2014 року направив ОСОБА_4 письмову вимогу від 10.02.2014 року про повернення боргу, яку останній отримав 15.02.2014 року (а.с. 16-17), проте позику не повернув.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Договір позики може бути оплатним, тобто таким, що передбачає сплату процентів за користування сумою позики, або безоплатним якщо виконання позичальником зобов'язання обмежується поверненням боргу.

Правила щодо сплати процентів від суми позики містяться у ст. 1048 ЦК України.

Так, згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, у ч. 1 ст. 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.

Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені у ч. 2 ст. 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін.

Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стягуючи на користь позикодавця проценти від суми позики, суд, встановивши відсутність обставин, передбачених ч. 2 ст. 1048 ЦК України, за яких договір позики вважається безпроцентним, обґрунтовано виходив із того, що з відповідача на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню проценти від суми позики за договором від 20 листопада 2005року, які у відповідності до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК Українивизначаються на рівні облікової ставки Національного банку України. Проте, розмір процентів, що підлягає стягненню, визначений судом не вірно.

Так, згідно розрахунку суду, сума процентів визначена за період 21.11.2005р.-28.03.2014р., тобто за 3049 днів прострочення.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України.

Як встановлено судом, відповідач щомісячні зобов'язання зі сплати процентів не виконував, позов був надісланий до суду 25.03.2014р. (а.с. 29), представниками відповідача було зроблено заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Таким чином, оскільки проценти повинні виплачуватися щомісяця до дня повернення позики, початок позовної давності для їх стягнення необхідно обчислювати з моменту невиконання відповідачем кожного із цих зобов'язань. Несплачені до моменту звернення позикодавця до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Отже, з відповідача на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню проценти за користування позикою за договором позики від 20 листопада 2005 року за період з 25.03.2011р. по 25.03.2014р.

У вказаний період облікова ставка Національного банку України становила:

з 10.08.2010р. - 7,75% річних (постанова НБУ від 09.08.2010р. № 377);

з 23.03.2012р. - 7,5% річних (постанова НБУ від 21.03.2012р. № 102);

з 10.06.2013р. - 7% річних (постанова НБУ від 06.06.2013р. № 209);

з 13.08.2013р. - 6,5% річних (постанова НБУ від 09.08.2013р. № 315).

Таким чином, відповідно до положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України сума процентів за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ за період з 25.03.2011р. по 25.03.2014р. становить 40 240 грн. 96 коп.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги щодо помилкового висновку суду в частині стягнення процентів за договором позики від 20 листопада 2005 року за період з 25.03.2011р. по 25.03.2014р. знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції на підставі ст. 309 ЦПК України в частині стягнення процентів за договором позики від 20 листопада 2005 року необхідно змінити, збільшити їх розмір до 40 240 грн. 96 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2014 року по цій справі в частині стягнення процентів за договором позики від 20 листопада 2005 року змінити, збільшити їх розмір до 40 240 (сорок тисяч двісті сорок) грн. 96 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: